Справа № 462/6808/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/заочне/

25 листопада 2024 року, суддя Залізничного районного суду міста Львова Ліуш А.І., розглянувши справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості. Вимоги позову мотивовано тим, що 01 грудня 2020 року, між сторонами було укладено договір позики, згідно умов якого ОСОБА_1 , позичив відповідачу грошові кошти в сумі 82 000 грн., строком до 01 лютого 2023 року, зі сплатою відсотків за користування коштами в розмірі 3,5% місячних від суми позики. Станом на день подання позовної заяви, відповідачем борг виконано не було, а тому, просить суд стягнути на його користь 242 281,51 грн.

Представником позивача було подано клопотання про здійснення розгляду без його участі та без участі позивача. Проти ухвалення додаткового рішення не заперечили.

Відповідача належним чином, згідно практики Європейського суду з прав людини, зокрема, у справі "Лазаренко та інші проти України", повідомлено про розгляд справи у порядку загального провадження, направлено ухвалу про відкриття провадження, примірник позову разом з додатками у справі рекомендованою поштовою кореспонденцією, яка була повернута до суду, що стверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника.

Дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, суд вважає, що позов слід задовольнити повністю, з огляду на наступне.

Судом було встановлено, що згідно наявного в матеріалах справи договору позики від 01 грудня 2020 року, ОСОБА_1 , передав у власність ОСОБА_2 , грошові кошти в розмірі 82 000 грн., а другий зобов`язувався повернути суму позики в строк до 01 лютого 2023 року.

Сторони домовилися, що за користування грошовими коштами позичальник має сплатити щомісячно відсотки в розмірі 3,5% від суми позики.

Вказане також стверджується розпискою, згідно якої ОСОБА_2 , отримано від ОСОБА_1 , грошові кошти в розмірі 82 000 грн., за користування якими він зобов`язується щомісячно сплачувати відсотки в розмірі 3,5% від суми позичених коштів.

Крім того, в матеріалах справи міститься розписка від 20 грудня 2021 року, згідно якої ОСОБА_2 , отримав у борг від ОСОБА_1 , грошові кошти в розмірі 37 000 грн., які зобов`язувався повернути 20 березня 2023 року, з відсотковою ставкою за користування коштами в розмірі 3,5% від суми. У випадку прострочення, зобов`язувався повернути вказану суму з відсотками, за весь період прострочення.

Як вбачається з скріншоту листування 13 січня 2022 року о 16:01 ОСОБА_2 , було перераховано на рахунок ОСОБА_1 , грошові кошти в розмірі 2884,42 грн. 25 травня 2022 року о 14:03 ОСОБА_2 , було перераховано на рахунок ОСОБА_1 , грошові кошти в розмірі 3015,08 грн.

Згідно наявного в матеріалах справи підсумку розрахунку, станом на 20 серпня 2024 року загальна сума вимог становить 175 729,96 грн., та складається з заборгованості за зобов`язаннями в розмірі 82 000 грн., майнового відшкодування та санкцій в розмірі 93729,96 грн.

Крім того, в матеріалах справи наявний також підсумок розрахунку за суму боргу в розмірі 37000 грн., згідно якої станом на 13 січня 2022 року загальна сума вимог становить 38 021,81 грн., та складається з заборгованості за зобов`язаннями в розмірі 37 000 грн., майнового відшкодування та санкцій в розмірі 1021,81 грн.

Позивачем також надано підсумок розрахунку по заборгованості в розмірі 31100,50 грн., згідно якої станом на 20 серпня 2024 року загальна сума вимог становить 60 387,17 грн., та складається з заборгованості за зобов`язаннями в розмірі 31100,50 грн., майнового відшкодування та санкцій в розмірі 29287,67 грн.

Статтею 1046 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Зобов`язання відповідно до ч. 1 ст. 599 ЦК України припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання про необхідність задоволення позовних вимог, оскільки матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу того, що заборгованість відповідачем була погашена.

Щодо витрат на правову допомогу в розмірі 15 000 грн., суд зазначає наступне. Так, між адвокатом Братівник І.В., та ОСОБА_1 , укладено договір про надання правової допомоги. Згідно акту виконаних робіт від 07 серпня 2024 року, позивачу було надано такі послуги: ознайомлення, детальне вивчення та аналіз проблеми клієнта, юридичної консультації на суму 3 000 грн., підготовку процесуальних документів на суму 8 000 грн., процесуальний супровід справи на суму 4 000 грн.

Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру №24 від 07 серпня 2024 року, ОСОБА_1 , сплачено 15 000 грн., за надання правової допомоги.

Згідно ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Суд звертає увагу, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачу було надано професійну правничу допомогу, однак заявлені витрати в розмірі 15 000 грн. є несумірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, витраченим часом на надання таких послуг, не відповідають критерію реальності витрат, розумності їх розміру, а також тому, що їх стягнення з відповідача становить надмірний тягар, що суперечить принципу розподілу витрат. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду у справі №910/15944/17 від 24.01.2019 року.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати по сплаті судового збору.

Відповідно до ч. 7 ст. 158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

Таким чином, заходи забезпечення позову, вжиті за ухвалою Залізничного районного суду міста Львова від 28 серпня 2024 року,- продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Керуючись ст. ст. 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

стягнути з ОСОБА_2 /РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 / на користь ОСОБА_1 / РНОКПП: АДРЕСА_2 / борг за договором позики в розмірі 242 281 /двісті сорок дві тисячі двісті вісімдесят одну/ гривню 51 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 2 422 /дві тисячі чотириста двадцять дві/ гривнi 82 копійок та судовий збір за подання заяви про забезпечення позову 605 /шістсот п`ять/ гривень 60 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 3 000 /три тисячі/ гривень.

Заходи забезпечення позову, вжиті за ухвалою Залізничного районного суду міста Львова від 28 серпня 2024 року,- продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: А.І. Ліуш