Ухвала

Іменем України

19 листопада 2024 року

м. Київ

справа № 161/19714/23

провадження № 61-13170ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., розглянув касаційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», яка підписана представником Сокуренко Наталією Вікторівною, на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 лютого 2024 року у складі судді: Пахолюка А. М., та постанову Волинського апеляційного суду від 03 вересня 2024 року у складі колегії суддів: Данилюк В. А., Киці С. І., Шевчук Л. Я., у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання іпотеки припиненою та зняття заборони відчуження та іпотеки на нерухоме майно, вилучення записів та припинення зобов`язання за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У 2023 році ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися з позовом до акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк», банк) про визнання іпотеки припиненою і зняття заборони відчуження та іпотеки на нерухоме майно, вилучення записів й припинення зобов`язання за кредитним договором.

Позов мотивований тим, що 19 квітня 2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» (найменування змінено на АТ КБ «Приватбанк») та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № VOY0GA00001322, відповідно до умов якого остання отримала кредитні кошти у сумі 80 000 дол. США терміном до 19 квітня 2017 року та зобов`язалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку встановленому законом.

Для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором було укладено договір поруки між ЗАТ КБ «Приватбанк», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , відповідно до умов якого поручителі зобов`язувалися перед ЗАТ КБ «Приватбанк» відповідати в повному обсязі за виконання усіх зобов`язань ОСОБА_3 , що випливають з кредитного договору № VOY0GA00001322.

Крім того, з метою забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , 19 квітня 2007 року було укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 та квартира АДРЕСА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Троц Ю. Б., зареєстрований в реєстрі за номером 939.

Відповідно дані про предмет обтяження були внесені до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек.

У зв`язку з порушенням строків виконання кредитних зобов`язань АТ КБ «Приватбанк» достроково звернувся до суду про стягнення заборгованості за кредитним договором № VOY0GA00001322 від 19 квітня 2007 року. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 листопада 2011 року вирішено стягнути солідарно з позивачів кредитну заборгованість в розмірі 671 988,44 грн.

03 квітня 2023 року вказане рішення виконане позичальником повністю, і відповідно до довідки відповідача від 26 квітня 2023 року заборгованість відсутня. Оскільки ОСОБА_3 повністю виконане в добровільному порядку вказане рішення суду, та у зв`язку з відсутністю з боку відповідача на момент виконання судового рішення жодних вимог та обґрунтованої заборгованості основне зобов`язання припинилось внаслідок його виконання.

12 вересня 2023 року позичальник звернулася до банку як іпотекодержателя із письмовою заявою про зняття заборони відчуження та іпотеки на іпотечне майно та вилучення записів, проте дана заява була проігнорована відповідачем та залишена без відповіді. Оскільки борг за кредитним договором погашений, інформації щодо наявної заборгованості за кредитним договором немає, то єдиним належним способом захисту порушеного права є звернення до суду з цим позовом.

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 просили:

визнати припиненими зобов`язання за кредитним договором № VOY0GA00001322 від 19 квітня 2007 року, укладеним між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 ;

визнати іпотеку за договором іпотеки від 19 квітня 2007 року, укладеним між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , що посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Троц Ю. Б. та зареєстрований в реєстрі за № 939, такою, що припинена;

припинити обтяження у формі заборони на нерухоме майно, а саме квартири АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , що виникло на підставі іпотечного договору від 19 квітня 2007 року, укладеним між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , що посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Троц Ю. Б. та зареєстрований в реєстрі за № 939;

припинити обтяження у формі заборони на нерухоме майно, а саме квартири АДРЕСА_2 , що належить на праві власності ОСОБА_2 , що виникло на підставі іпотечного договору від 19 квітня 2007 року, укладеним між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , що посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Троц Ю. Б. та зареєстрований в реєстрі за №939;

внести зміни до записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом виключення запису про обтяження номер 4836953; зареєстровано: 19.04.2007; тип обтяження: заборона на нерухоме майно; підстава обтяження: іпотечний договір, 939, 19.04.2007, приватний нотаріус Троц Ю. Б.; об`єкт обтяження: квартира, адреса: АДРЕСА_3 ; та шляхом виключення запису: реєстраційний номер обтяження: 4875783, тип обтяження: іпотека; зареєстровано: 26.04.2007 реєстратором: приватний нотаріус Троц Ю. Б.;

внести зміни до записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом виключення запису про обтяження номер 4837019; зареєстровано: 19.04.2007; тип обтяження: заборона на нерухоме майно; підстава обтяження: іпотечний договір, 939, 19.04.2007, приватний нотаріус Троц Ю. Б.; об`єкт обтяження: квартира, адреса: АДРЕСА_4 ;

стягнути з відповідача судові витрати у справі.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 лютого 2024 року позов задоволено:

визнано припиненими зобов`язання за кредитним договором № VOY0GA00001322 від 19 квітня 2007 року, укладеним між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 ;

визнано іпотеку за договором іпотеки від 19 квітня 2007 року, укладеним між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , що посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Троц Ю. Б. та зареєстрований в реєстрі за № 939, такою, що припинена;

припинено обтяження у формі заборони на нерухоме майно, а саме квартири АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , що виникло на підставі іпотечного договору від 19 квітня 2007 року, укладеним між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , що посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Троц Ю. Б. та зареєстрований в реєстрі за № 939;

припинено обтяження у формі заборони на нерухоме майно, а саме квартири АДРЕСА_2 , що належить на праві власності ОСОБА_2 , що виникло на підставі іпотечного договору від 19 квітня 2007 року, укладеним між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , що посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Троц Ю. Б. та зареєстрований в реєстрі за № 939;

внесено зміни до записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом виключення запису про обтяження номер 4836953; зареєстровано: 19 квітня 2007 року; тип обтяження: заборона на нерухоме майно; підстава обтяження: іпотечний договір, 939, 19 квітня 2007 року, приватний нотаріус Троц Ю. Б.; об`єкт обтяження: квартира, адреса: АДРЕСА_3 ; та шляхом виключення запису: реєстраційний номер обтяження: 4875783, тип обтяження: іпотека; зареєстровано: 26 квітня 2007 року реєстратором: приватний нотаріус Троц Ю. Б.;

внесено зміни до записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом виключення запису про обтяження номер 4837019; зареєстровано: 19 квітня 2007 року; тип обтяження: заборона на нерухоме майно; підстава обтяження: іпотечний договір, 939, 19 квітня 2007 року, приватний нотаріус Троц Ю. Б.; об`єкт обтяження: квартира, адреса: АДРЕСА_4 ;

вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що:

звертаючись до суду з позовом про припинення зобов`язання за кредитним договором, визнання іпотеки припиненою, припинення обтяження та вилучення запису, позивачі посилалися на повне виконання кредитного зобов`язання, а тому іпотека за договором, яким забезпечувалось виконання кредитного договору, є припиненою як похідне зобов`язання, отже, наявні підстави для зняття обмеження із заставного майна;

за змістом статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України). Однією з таких підстав, встановлених законом, є виконання, проведене належним чином (стаття 599 ЦК України). Оскільки, статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а тому з часу зарахування на банківський рахунок сум, стягнутих за рішенням суду або добровільно сплачених позичальником, зобов`язання вважаються припиненими;

позивачем ОСОБА_3 в повному обсязі сплачено борг, визначений рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 листопада 2011 року та постановою Волинського апеляційного суду від 19 травня 2021 року, а також відмовлено відповідачу у задоволенні позовних вимог банку про стягнення боргу на підставі виконавчого напису нотаріуса та звернення стягнення на предмет іпотеки, а тому позов в частині вимог про визнання зобов`язання за кредитним договором припиненими слід задовольнити у зв`язку з його фактичним виконанням боржником своїх зобов`язань по кредитному договору;

при цьому, суд першої інстанції з посиланням на постанову Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц відхилив доводи відповідача про відсутність повного виконання кредитних зобов`язань на підставі укладених між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 додаткових угод від 06 грудня 2011 року, 27 грудня 2012 року, 27 листопада 2015 року до кредитного договору, як безпідставні, оскільки, такі угоди були укладені після ухвалення рішення суду про стягнення заборгованості в повному обсязі, та, у цьому випадку, не створюють будь-яких правових наслідків для сторін даних додаткових угод, так як, судом встановлено, що ОСОБА_3 добровільно виконала рішення суду від 22 листопада 2011 року в повному обсязі, тобто сплатила борг більший, ніж зазначено у додаткових угодах;

при задоволенні вимог позивачів про визнання іпотеки припиненою та зняття заборони відчуження та іпотеки на нерухоме майно, суд зазначив, що відповідно до положень статті 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору. Отже, іпотека припиняється в разі припинення основного зобов`язання, зокрема, на підставі виконання. Ураховуючи висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 26 січня 2022 року у справі № 127/26402/20 та оскільки, судом достовірно встановлено, що зобов`язання за кредитним договором № VOY0GA00001322 від 19 квітня 2007 року припинилися у зв`язку із повним виконанням, то і вимоги позивачів щодо припинення іпотеки, в силу зазначених вимог закону, є підставними;

наявне обтяження переданого в іпотеку нерухомого майна позивача порушує її право власності та перешкоджає вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном. Таким чином, враховуючи те, що відповідач добровільно не здійснив дій, спрямованих на припинення обтяження права позивачів, не надав доказів існування дійсного основного зобов`язання та обґрунтованої заборгованості за кредитним договором, на сьогоднішній день, а позивачі не мають можливості самостійно звернутись до суб`єктів державної реєстрації прав для проведення державної реєстрації припинення обтяження, тому суд вважав право позивачів порушеним та таким, що підлягає судовому захисту, а відповідні позовні вимоги - обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню;

суд першої інстанції відхилив доводи відповідача щодо пропуску позовної давності, оскільки саме з повним виконанням кредитних зобов`язань 03 квітня 2023 року, тобто з дня припинення зобов`язань за кредитним договором та відсутності відповіді АТ КБ «Приватбанк» на заяву ОСОБА_3 від 12 вересня 2023 року про зняття заборони відчуження та іпотеки з нерухомого майна у позивачки виникло право на позов. З цим позовом позивачі звернулися до суду 10 листопада 2023 року, тобто в межах позовної давності, а відтак, підстави для відмови у позові у зв`язку із пропуском строку для звернення до суду відсутні.

Постановою Волинського апеляційного суду від 03 вересня 2024 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 лютого 2024 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що:

суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, правильно встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини, наданим доказам дав правильну правову оцінку і обґрунтовано у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права дійшов до висновку про задоволення позовних вимог позивача;

при залишенні рішення суду першої інстанції без змін, апеляційний суд погодився з висновком про те, що ураховуючи, що позивачем ОСОБА_3 в повному обсязі сплачено борг, визначений рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 листопада 2011 року та постановою Волинського апеляційного суду від 19 травня 2021 року, а також відмовлено відповідачу у задоволенні позовних вимог банку про стягнення боргу на підставі виконавчого напису нотаріуса та звернення стягнення на предмет іпотеки, а тому позов в частині вимог про визнання зобов`язання за кредитним договором припиненими, слід задовольнити, у зв`язку з його фактичним виконанням боржником своїх зобов`язань по кредитному договору;

заперечуючи проти позовних вимог позивачів, відповідач посилається на додаткові угоди, укладені між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 , які не виконані позичальником ОСОБА_3 , зокрема, від 06 грудня 2011 року, 27 грудня 2012 року та від 27 листопада 2015 року. Також, відповідач продовжує нараховувати ОСОБА_3 заборгованість за кредитом, відсотками, комісією станом на 08 січня 2024 року, незважаючи на фактичне погашення позивачем своєї заборгованості за рішенням суду від 22 листопада 2011 року та рішенням суду від 19 травня 2021 року, що підтверджується наданим відповідачем розрахунком. Разом з тим, апеляційний суд зазначив, що ураховуючи висновки, викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц та від 31 жовтня 2018 року в справі № 202/4494/16-ц, відповідач неправомірно продовжує нараховувати проценти та комісію за вказаним кредитним договором, незважаючи на наявність вказаних судових рішень про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, які фактично виконані позивачем;

апеляційний суд відхилив доводи апеляційної скарги про відсутність повного виконання кредитних зобов`язань на підставі укладених між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 додаткових угод від 06 грудня 2011 року, 27 грудня 2012 року, 27 листопада 2015 року до кредитного договору, як безпідставні, оскільки, такі угоди були укладені після ухвалення рішення суду про стягнення заборгованості в повному обсязі, та, у даному випадку, не створюють будь-яких правових наслідків для сторін даних додаткових угод, так як, судом встановлено, що ОСОБА_3 добровільно виконала рішення суду від 22 листопада 2011 року, в повному обсязі, тобто сплатила борг більший, ніж зазначено у додаткових угодах. Окрім того, щодо розрахунку боргу за кредитним договором станом на 08 січня 2024 року, що випливає з додаткових угод та графіків погашення заборгованості ОСОБА_3 , укладених після визначення остаточної суми заборгованості у рішенні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 листопада 2011 року, то суд звертає увагу на те, що вимоги до боржника про стягнення заборгованості, що виникла на підставі даних угод, банк не пред`являв;

суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки судом достовірно встановлено, що зобов`язання за кредитним договором № VOY0GA00001322 від 19 квітня 2007 року припинилися у зв`язку із повним виконанням, то і вимоги позивачів щодо припинення іпотеки, в силу вищезазначених вимог закону, є підставними, а наявне обтяження переданого в іпотеку нерухомого майна позивача порушує її право власності та перешкоджає вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном. Апеляційний суд зазначив, що ураховуючи те, що відповідач добровільно не здійснив дій, спрямованих на припинення обтяження права позивачів, не надав доказів існування дійсного основного зобов`язання та обґрунтованої заборгованості за кредитним договором, на сьогоднішній день, а позивачі не мають можливості самостійно звернутись до суб`єктів державної реєстрації прав для проведення державної реєстрації припинення обтяження, тому суд вважає право позивачів порушеним та таким, що підлягає судовому захисту, а відповідні позовні вимоги - обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню;

також апеляційний суд відхилив доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не застосував строків позовної давності, оскільки згідно частиною першою статті 261 ЦКУ перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. 26 квітня 2023 року АТ КБ «Приватбанк» видав довідку № Е.08.0.0.0./4- 230426/49577 про те, що рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 листопада 2011 року, добровільно виконано у повному обсязі. 12 вересня 2023 року ОСОБА_3 звернулась до банку як Іпотекодержателя із письмовою заявою про зняття (припинення) заборони відчуження та іпотеки на іпотечне майно та вилучення записів. Проте законна вимога була проігнорована відповідачем та залишена без відповіді. З даним позовом позивачі звернулися до суду 10 листопада 2023 року. Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відсутні підстави вважати, що строк позовної давності було пропущено.

АТ КБ «Приватбанк» 24 вересня 2024 року засобами поштового зв`язку подало до Верховного Суду касаційну скаргу, яка підписана представником ОСОБА_4 , на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 лютого 2024 року та постанову Волинського апеляційного суду від 03 вересня 2024 року (повне судове рішення складено 11 вересня 2024 року).

Ухвалою Верховного Суду від 18 жовтня 2024 року касаційну скаргу залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків. Особою, яка подала касаційну скаргу, на виконання ухвали Верховного Суду від 18 жовтня 2024 року ці недоліки було усунуто, зокрема подано уточнену касаційну скаргу, у якій АТ КБ «Приватбанк», посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судами норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Підставою касаційного оскарження судових рішень АТ КБ «Приватбанк» у касаційній скарзі зазначає неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, оскільки суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду: від 02 грудня 2020 року та від 07 липня 2021 року у справі № 165/2346/17; від 27 травня 2020 року у справі № 199/4115/16-ц; від 12 березня 2020 року у справі № 357/2801/18.

Касаційна скарга мотивована тим, що:

апеляційним судом застосовано статтю 599 ЦК України без урахування висновків щодо застосування цих норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду: від 02 грудня 2020 року та від 07 липня 2021 року у справі № 165/2346/17, у яких суд зазначив, що сторони і після ухвалення судового рішення не позбавлені можливості дійти згоди щодо погашення кредиту в обумовлений ними спосіб. При цьому укладення оскаржуваних додаткових угод до договору про іпотечний кредит від 16 жовтня 2007 року після ухвалення судового рішення і є тим узгодженим сторонами способом подальшого погашення кредитної заборгованості;

Верховний Суд у постанові від 27 травня 2020 року у справі № 199/4115/16-ц дійшов висновку, що угода про реструктуризацію заборгованості є самостійним зобов`язанням між сторонами, обов`язок виконання якого передбачений статтями 526, 1049 ЦК України, відсутність у справі копії кредитного договору не впливає на можливість банку захистити порушені права невиконанням умов генеральної угоди, яка є самостійним зобов`язанням, хоч і похідним від кредитного договору;

задовольняючи позовні вимоги, суди зробили помилковий висновок про те, що боржником фактично виконано свої зобов`язання по договору та не надали належної оцінки тому факту, що після ухваленого 22 листопада 2011 року судового рішення у справі № 0417/2-4272/2011, між позивачем та відповідачем було укладеного додаткові угоди до кредитного договору, які недійсними не визнавались. В ході розгляду справи банком надано розрахунок боргу, як підтвердження обліку заборгованості в АТ КБ «Приватбанк». Наявність у позивача невиконаних зобов`язань перед АТ КБ «Приватбанк» свідчить про незаконність, необґрунтованість та безпідставність пред`явлених позовних вимог;

окрім того, суди безпідставно не застосували строки позовної давності у справі, ураховуючи, що рішення Індустріального суду м. дніпропетровська від 2011 року було виконано у 2023 року. Оскільки суди дійшли висновку про те, що вказане судове рішення є вимогою про повернення кредиту, то АТ КБ «Приватбанк» наголошує, що рішення від 2011 року не виконувалось протягом 12 років після винесення, чим порушено вимоги статті 261, 1049 ЦК України. Більш того, після ухвалення рішення суму зобов`язань сторони змінили шляхом підписання додаткових угод у 2011, 2012, 2015 роках.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Суди встановили, що 19 квітня 2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» (найменування змінено на АТ КБ «Приватбанк») та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № VOY0GA00001322, відповідно до умов якого остання отримала кредитні кошти у сумі 80 000,00 дол. США терміном до 19 квітня 2007 року та зобов`язалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку встановленому законом.

Для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором було укладено договір поруки № 167 від 20 жовтня 2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , відповідно до умов якого поручителі зобов`язувалися перед ЗАТ КБ «Приватбанк» відповідати в повному обсязі за виконання усіх зобов`язань ОСОБА_3 , що випливають з кредитного договору № VOY0GA00001322 від 19 квітня 2007 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором, між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , 19 квітня 2007 року було укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 та квартира АДРЕСА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Троц Ю. Б., зареєстрований в реєстрі за номером 939.

Відповідно дані про предмет обтяження були внесені до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек.

у 2011 році АТ КБ «Приватбанк», відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України, звернувся до суду із позовом про дострокове повернення кредиту та стягнення усієї заборгованості.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 листопада 2011 року у справі № 0417/2-4272/2011 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/47650956) стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» кредитну заборгованість в розмірі 671 988,44 грн та судові витрати по справі.

Постановою Волинського апеляційного суду від 19 травня 2021 року у справі № 161/12058/20 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/97085022) у зв`язку із не виконанням боржником рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 листопада 2011 року, стягнуто з ОСОБА_3 на користь АТ КБ «Приватбанк» 56 206,94 грн - 3% річних від простроченої суми на підставі частини другої статті 625 ЦК України.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 лютого 2022 року в справі № 161/20578/21 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/103437214) позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приватбанк», треті особи - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Бондар І. М., Другий ВДВС у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 21 травня 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Бондар І. М., зареєстрований в реєстрі за № 1437, яким в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № VOY0GA00001322 від 19 квітня 2007 року у розмірі 261 358,76 дол. США, що за курсом НБУ станом на 30 січня 2019 року становить 7 258 472,21 грн та витрат у розмірі 3 500,00 грн, запропоновано звернути стягнення на предмет іпотеки: квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 .

Постановою Волинського апеляційного суду від 17 січня 2023 року в справі № 161/5715/14-ц (https://reyestr.court.gov.ua/Review/108521950) рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 жовтня 2022 року у цій справі в частині відмови у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» про виселення залишено без змін. Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 жовтня 2022 року у цій справі в частині задоволення позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки скасовано та ухвалено у цій частині нове судове рішення. У задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено.

Суди встановили, що заперечуючи проти позовних вимог позивачів АТ КБ «Приватбанк» посилався на додаткові угоди, укладені між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 , зокрема:

06 грудня 2011 року між зазначеними сторонами укладено додаткову угоду до кредитного договору № VOY0GA00001322 від 19 квітня 2007 року, якою внесено зміни до договору, а саме сторони домовились, що сума заборгованості, що виникла в період з дати надання позичальнику кредиту до дати підписання цієї додаткової угоди зменшується на 1 840,90 дол. США (пеня);

27 грудня 2012 року між тими ж сторонами укладено додаткову угоду до кредитного договору № VOY0GA00001322 від 19 квітня 2007 року, якою внесено зміни до договору, а саме сторони домовились, що сума заборгованості, що виникла в період з дати надання позичальнику кредиту до дати підписання цієї додаткової угоди зменшується на 956,50 дол. США (пеня). Підписано графік погашення угоди;

27 листопада 2015 року між сторонами укладено додаткову угоду № 3 до кредитного договору № VOY0GA00001322 від 19 квітня 2007 року, якою внесено зміни до договору, а саме сторони домовились, що сума заборгованості, що виникла в період з дати надання позичальнику кредиту до дати підписання цієї додаткової угоди зменшується на 7136,22 дол. США (пеня). Підписано графік погашення угоди.

Суди на підставі довідки АТ КБ «Приватбанк» від 26 квітня 2023 року № Е.08.0.0.0/4-230426/49577 встановили, що 03 квітня 2023 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 листопада 2011 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості у сумі 671 988,44 грн, боргу у сумі 200,00 грн, 1 950,00 грн витрат за надання юридичних послуг та витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги адвоката та інших фахівців в галузі права та 1 820,00 грн судових витрат виконано в повному обсязі.

Постановою про закінчення виконавчого провадження від 12 травня 2023 року державного виконавця ВДВС у місті Луцьку ЗМУМЮ, виконавче провадження №68251221, відкрите на підставі виконавчого листа №161/12058/20 від 12 жовтня 2021 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості в сумі 56 206,94 грн закрито на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з повним виконанням рішення суду.

Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (частина перша статті 599 ЦК України). Усталеним як в цивілістичній доктрині, так і судовій практиці під принципами виконання зобов`язань розуміються загальні засади згідно яких здійснюється виконання зобов`язання. Як правило виокремлюється декілька принципів виконання зобов`язань, серед яких: належне виконання зобов`язання; реальне виконання зобов`язання; справедливість добросовісність та розумність (частина третя статті 509 ЦК України). Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмету; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці (див. постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц (провадження № 61-18013сво18)).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 липня 2024 року у справі № 214/1429/16 (провадження № 61-14264св23) вказано, що:

«іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»).

Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України).

Однією з таких підстав, встановлених законом, є виконання, проведене належним чином (стаття 599 ЦК України).

Оскільки у статті 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а тому з часу зарахування на банківський рахунок сум, стягнутих за рішенням суду або добровільно сплачених позичальником на вимогу про дострокове повернення позики, ці зобов`язання вважаються припиненими.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

За системним аналізом зазначених норм права іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання, зокрема, на підставі виконання. При цьому законодавство не вимагає від іпотекодавця будь-яких дій, пов`язаних з припиненням іпотеки, оскільки за відсутності іншої обґрунтованої заборгованості іпотека припиняється за фактом виконання основного зобов`язання.

Отже, за відсутності обґрунтованої заборгованості позичальника та вимог кредитора на момент виконання рішення суду про стягнення заборгованості та припинення у зв`язку із цим основного зобов`язання - іпотека припиняється.».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суди становили, що: рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 листопада 2011 року у справі № 0417/2-4272/2011 виконано у повному обсязі, про що свідчить довідка АТ КБ «Приватбанк» від 26 квітня 2023 року № Е.08.0.0.0/4-230426/49577; ОСОБА_3 добровільно виконала рішення суду від 22 листопада 2011 року, в повному обсязі, і сплатила борг більший, ніж зазначено у додаткових угодах; постанова Волинського апеляційного суду від 19 травня 2021 року у справі № 161/12058/20 виконана, про що свідчить постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 12 травня 2023 року № 68251221 на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з повним виконанням рішення суду.

Таким чином, встановивши, що зобов`язання ОСОБА_3 за кредитним договором № VOY0GA00001322 від 19 квітня 2007 року припинилось виконанням, проведеним належним чином,суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, зробив обґрунтований висновок про задоволення позовних вимог.

Аргумент касаційної скарги про те, що задовольняючи позовні вимоги, суди зробили помилковий висновок про те, що боржником фактично виконано свої зобов`язання по договору та не надали належної оцінки тому факту, що після ухваленого 22 листопада 2011 року судового рішення у справі № 0417/2-4272/2011, між позивачем та відповідачем було укладено додаткові угоди до кредитного договору, які недійсними не визнавались, а банком надано розрахунок боргу, як підтвердження обліку заборгованості в АТ КБ «Приватбанк», необґрунтований. Оскільки, змінивши строк виконання основного зобов`язання, після повного стягнення кредитної заборгованості рішенням суду, право кредитора нараховувати передбачені договором проценти, штрафи і пеню за кредитом припинилися й банк мав право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів, пені та штрафу, про що вказано у правових висновках Великої Палати Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18).

Аргумент касаційної скарги про те, що суди безпідставно не застосували позовну давність необґрунтований з таких підстав.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається з моменту, коли у особи виникло право на подання позову у матеріально-правовому аспекті. Мається на увазі таке подання позову, з яким пов`язується судовий захист права або здійснення примусу до дотримання норм права. Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є об`єктивні обставини - самий факт порушення права, а із встановленням моменту порушення права позивача підлягають встановленню суб`єктивні обставини - момент, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 385/321/20 (провадження № 61-9916сво21)).

Оскільки 26 квітня 2023 року АТ КБ «Приватбанк» видав довідку про виконання рішення суду, а вимога боржника ОСОБА_3 від 12 вересня 2023 року про зняття (припинення) заборони відчуження та іпотеки на іпотечне майно та вилучення записів була проігнорована відповідачем та залишена без відповіді, звернувшись з позовом у листопаді 2023 року позовну давність позивачами пропущено не було.

Посилання у касаційній скарзі на висновки, зроблені у постановах Верховного Суду: від 02 грудня 2020 року та від 07 липня 2021 року у справі № 165/2346/17; від 27 травня 2020 року у справі № 199/4115/16-ц; від 12 березня 2020 року у справі № 357/2801/18 є необґрунтованим, оскільки вони зроблені за інших фактичних обставин.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженої постанови апеляційного суду свідчить, що касаційна скарга є необґрунтованою, оскільки Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», яка підписана представником Сокуренко Наталією Вікторівною, на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 лютого 2024 року та постанову Волинського апеляційного суду від 03 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання іпотеки припиненою та зняття заборони відчуження та іпотеки на нерухоме майно, вилучення записів та припинення зобов`язання за кредитним договором.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков