ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2024 року

м. Київ

справа № 127/3013/23

провадження № 61-2863св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Погорілого Олександра Валентиновича на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23 жовтня 2023 року, ухвалене у складі суддіБессараб Н. М., та постанову Вінницького апеляційного суду від 06 лютого 2024 року, прийняту у складі колегії суддів: Войтка Ю. Б., Міхасішина І. В., Матківської М. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовної заяви

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу.

Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що між нею та ОСОБА_2 укладені договори позики, відповідно до яких вона передала ОСОБА_2 на умовах повернення грошові кошти у розмірі: 50 000,00 дол. США, що підтверджено розпискою від 24 вересня 2020 року; 30 000,00 дол. США, що підтверджено розпискою від 30 жовтня 2020 року, згідно з умовами якої борг повинен бути повернутий до 01 грудня 2020 року; 272 000,00 дол. США, що підтверджено розпискою від 26 травня 2022 року.

Зазначені грошові кошти отримувались ОСОБА_2 у період перебування у шлюбі з ОСОБА_3 в інтересах сім`ї з метою придбання такого нерухомого та рухомого майна, що зареєстровано за відповідачами, а саме:

Нерухоме майно, яке належить ОСОБА_2 на праві приватної власності:

- реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 020, житловий будинок, Черкаська область (адресу приховано у зв`язку з війною у країні), загальна площа (кв. м): 74,5, що розташований на земельній ділянці, кадастровий номер: :01:001:0434, площею (га): 0,15 га;

- реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 020, земельна ділянка кадастровий номер: :01:001:0434, площею (га): 0,15 га;

- реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 256, об`єкт нерухомого майна: земельна ділянка, кадастровий номер: :02:002:0420, опис об`єкта: площа (га): 1,7307;

- 1/7 частки нерухомого майна: реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 216, об`єкт нерухомого майна: житловий будинок, Тернопільська область (адресу приховано у зв`язку з війною у країні), загальна площа (кв. м): 81,6, що розташований на земельній ділянці, кадастровий номер: :02:001:0280;

- 1/7 частки нерухомого майна: реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 16, об`єкт нерухомого майна: земельна ділянка, кадастровий номер: :02:001:0280, площа (га): 0,25;

- реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 245, об`єкт нерухомого майна: земельна ділянка, кадастровий номер: :01:002:0202, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, площа (га): 1,8, адреса: Вінницька область (адресу приховано у зв`язку з війною у країні);

- реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 56, об`єкт нерухомого майна: земельна ділянка, кадастровий номер: :02:003:0510, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площа (га): 1,365, адреса: Вінницька область (адресу приховано у зв`язку з війною у країні);

- 1/3 частки нерухомого майна: реєстраційний номер майна: 18247999, тип майна: квартира, адреса нерухомого майна: Тернопільська область (адресу приховано у зв`язку з війною у країні), загальна площа (кв. м): 70,8.

Нерухоме майно, яке належить ОСОБА_3 на праві приватної власності:

- 1/4 частки нерухомого майна, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 245, об`єкт нерухомого майна: квартира, загальна площа (кв. м): 61,6, адреса: Вінницька область (адресу приховано у зв`язку з війною у країні);

- реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, об`єкт нерухомого майна: квартира, загальна площа (кв. м): 40,8, адреса: Вінницька область (адресу приховано у зв`язку з війною у країні);

- реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, об`єкт нерухомого майна: квартира, загальна площа (кв. м): 43,5, адреса: Вінницька область (адресу приховано у зв`язку з війною у країні);

- реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, об`єкт нерухомого майна: квартира, загальна площа (кв. м): 40,9, адреса: Вінницька область (адресу приховано у зв`язку з війною у країні);

- реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, об`єкт нерухомого майна: квартира, загальна площа (кв. м): 41,1, адреса: Вінницька область (адресу приховано у зв`язку з війною у країні);

- реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 020, об`єкт нерухомого майна: гараж, об`єкт житлової нерухомості, який розташований на земельній ділянці: кадастровий номер: :02:031:0029, загальна площа (кв. м): 47,5, адреса: Вінницька область (адресу приховано у зв`язку з війною у країні);

- реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, об`єкт нерухомого майна: квартира, загальна площа (кв. м): 70,4, адреса: Вінницька область (адресу приховано у зв`язку з війною у країні);

- реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, об`єкт нерухомого майна: квартира, загальна площа (кв. м): 51, адреса: Вінницька область (адресу приховано у зв`язку з війною у країні);

- реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, об`єкт нерухомого майна: квартира, загальна площа (кв. м): 63,3, адреса: Вінницька область (адресу приховано у зв`язку з війною у країні);

- реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, об`єкт нерухомого майна: квартира, загальна площа (кв. м): 63, адреса: Вінницька область (адресу приховано у зв`язку з війною у країні);

- реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, об`єкт нерухомого майна: квартира, загальна площа (кв. м): 63,9, адреса: Вінницька область (адресу приховано у зв`язку з війною у країні);

- реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, об`єкт нерухомого майна: квартира, загальна площа (кв. м): 50,6, адреса: Вінницька область (адресу приховано у зв`язку з війною у країні);

- реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, об`єкт нерухомого майна: квартира, загальна площа (кв. м): 62,1, адреса: Вінницька область (адресу приховано у зв`язку з війною у країні);

- 43/1000 (сорок три тисячних) часток нерухомого майна, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 206, 43/1000 (сорок три тисячних) часток нерухомого майна, які складають нежитлове приміщення комерційного призначення 1-9. Загальна площа нежитлового приміщення комерційного призначення складає 25,0 кв. м, адреса: Вінницька область (адресу приховано у зв`язку з війною у країні);

- реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 245, об`єкт нерухомого майна: нежитлове приміщення, загальна площа (кв. м): 108,4, адреса: Вінницька область (адресу приховано у зв`язку з війною у країні);

- реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, об`єкт нерухомого майна: вбудовано-прибудовані приміщення двадцяти восьми квартирного житлового будинку, об`єкт нежитлової нерухомості: до складу якого входять вбудовано-прибудовані приміщення двадцяти восьми квартирного житлового будинку загальною площею є 610,5 кв. м, адреса: Вінницька область (адресу приховано у зв`язку з війною у країні);

- реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, об`єкт нерухомого майна: житловий будинок, який розташований на земельній ділянці: Вінницька обл., м. Вінниця, кадастровий номер: :05:001:0277, площею (га): 0,12, опис об`єкта: загальна площа (кв. м): 292,4, адреса: Вінницька область (адресу приховано у зв`язку з війною у країні);

- реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000, об`єкт нерухомого майна: квартира, м. Київ, опис об`єкта: загальна площа (кв. м): 22,5, адреса: (адресу приховано у зв`язку з війною у країні);

- реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 48, об`єкт нерухомого майна: земельна ділянка, Вінницька область, Хмільницький район, кадастровий номер: :04:001:0122, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площа (га): 0,1, адреса: Вінницька область (адресу приховано у зв`язку з війною у країні);

- реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, об`єкт нерухомого майна: житловий будинок, Вінницька область, м. Вінниця, який розташований на земельній ділянці: кадастровий номер: :05:001:0277, площею (га): 0,12, загальною площею (кв. м): 292,4, адреса: Вінницька область (адресу приховано у зв`язку з війною у країні);

- реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 06, об`єкт нерухомого майна: земельна ділянка, кадастровий номер: :05:001:0277, площа (га): 0,12, адреса: Вінницька область (адресу приховано у зв`язку з війною у країні).

Рухоме майно, яке належить ОСОБА_3 на праві приватної власності, - транспортний засіб ВМV Х5, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2011 року випуску, номер кузову НОМЕР_2 .

Вважала, що борг за договорами позики необхідно стягнути солідарно із відповідачів, оскільки позичені кошти використані в інтересах сім`ї та їй не повернуті.

З урахуванням зазначеного, ОСОБА_1 просила суд стягнути солідарно з відповідачів на її користь суму боргу за договорами позики: від 24 вересня 2020 року у розмірі 50 000,00 дол. США, від 30 жовтня 2020 року у розмірі 30 000,00 дол. США, від 26 травня 2022 року у розмірі 272 000,00 дол. США, що разом становить 352 000,00 дол. США.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23 жовтня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 24 вересня 2020 року у розмірі 50 000,00 дол. США, від 30 жовтня 2020 року у розмірі 30 000,00 дол. США, від 26 травня 2022 року у розмірі 272 000,00 дол. США, а всього 352 000,00 дол. США.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, щоОСОБА_2 порушив умови договорів позики та не повернув ОСОБА_1 отримані у позику грошові кошти, а тому з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сума боргу за договорами позики від 24 вересня 2020 року, від 30 жовтня 2020 року та від 26 травня 2022 року у загальному розмірі 352 000,00 дол. США.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив із того, що позивачка не надала суду належних, достатніх, допустимих та достовірних доказів того, що позичені у ОСОБА_1 24 вересня 2020 року, 30 жовтня 2020 року грошові кошти ОСОБА_2 використані в інтересах сім`ї. Водночас судом враховано, що договір позики на суму 272 000,00 дол. США укладений ОСОБА_2 26 травня 2022 року, тобто після розірвання шлюбу із ОСОБА_3 , що також виключає солідарну відповідальність ОСОБА_3 за вказаною розпискою ОСОБА_2 .

Постановою Вінницького апеляційного суду від 06 лютого 2024 рокуапеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23 жовтня 2023 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що договором не покладається його виконання на дружину позичальника, остання не надавала згоду на укладання договору позики, факт використання таких коштів в інтересах сім`ї належними та допустимим доказами не доведено, що виключає виникнення солідарного обов`язку іншого подружжя разом із боржником, а тому колишня дружина позичальника ОСОБА_3 не може відповідати за його зобов`язаннями у розумінні статті 65 СК України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів

У лютому 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Погорілий О. В. подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просив скасувати вказані судові рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій помилково виходили із того, що позивачка не надала належних та допустимих доказів на підтвердження того, що позичені ОСОБА_2 грошові кошти витрачені в інтересах сім`ї, не врахували, що цей факт підтверджується змістом розписки, у якій зазначено, що позивач бере у борг кошти на ремонт та поліпшення квартир, які належать його сім`ї. Відповідачка не спростувала відомостей про те, що отримані її чоловіком грошові кошти були направлені на ремонт та поліпшення її квартир.

Підставами касаційного судових рішень представник заявника зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах від 31 травня 2021 року у справі № 350/1980/19, від 30 червня 2020 року у справі № 638/18231/15-ц, від 03 травня 2018 року у справі № 639/7335/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 263/14258/17, від 15 вересня 2023 року у справі № 466/10235/18 та постанові Верховного Суду України від 19 червня 2013 року у справі № 6-55цс13 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).Крім того, зазначає підставою касаційного оскарження пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України, зокрема, суд не дослідив зібрані у справі докази, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Судові рішення в частині вирішення позовних вимог до ОСОБА_2 не оскаржуються, а тому в силу вимог статті 400 ЦПК України в касаційному порядку не переглядаються.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У квітні 2024 року представник ОСОБА_3 - адвокат Костюк Г. М. подала відзив на касаційну скаргу, в якому просила відмовити у задоволенні касаційної скарги та залишити судові рішення без змін як такі, що ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Луспеника Д. Д., від 13 березня 2024 року відкрито касаційне провадження, витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.

У березні 2024 року до Верховного Суду надійшли матеріали справи.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Луспеника Д. Д., від 21 листопада 2024 року заяву судді Верховного Суду Гулейкова І. Ю. про самовідвід задоволено. Відведено суддю Гулейкова І. Ю. за його заявою від участі у розгляді цієї справи. Справу передано на повторний автоматизований розподіл.

Розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 22 листопада 2024 року у зв`язку з постановленням Верховний Судом 21 листопада 2024 року ухвали про самовідвід судді Гулейкова І. Ю. призначено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями.

Системою автоматизованого розподілу справ (протокол повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 листопада 2024 року) визначено суддю-доповідача - Коломієць Г. В. та суддів, які входять до складу колегії: Лідовця Р. А., Луспеника Д. Д.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

24 вересня 2020 року між ОСОБА_1 (позикодавець) та ОСОБА_2 (позичальник) укладений договір позики, оформлений розпискою, відповідно до якого ОСОБА_2 отримав у ОСОБА_1 у борг 50 000 дол. США.

30 жовтня 2020 року між ОСОБА_1 (позикодавець) та ОСОБА_2 (позичальник) укладений договір позики, оформлений розпискою, відповідно до якого ОСОБА_2 отримав у ОСОБА_1 у борг 30 000 дол. США строком до 01 грудня 2020 року.

26 травня 2022 року між ОСОБА_1 (позикодавець) і ОСОБА_2 (позичальник) укладений договір позики, оформлений розпискою, відповідно до якого ОСОБА_2 отримав у ОСОБА_1 у борг 272 000,00 дол. США.

ОСОБА_2 у встановлений строк грошові кошти не повернув.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 21 липня 2012 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який між ними розірвано рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11 січня 2022 року у справі № 127/27805/21.

Відповідно до свідоцтва про зміну імені ОСОБА_5 змінила прізвище після державної реєстрації на ОСОБА_3, про що 22 березня 2023 року складено відповідний актовий запис № 25.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Статтею 400 ЦПК України встановлено межі розгляду справи судом касаційної інстанції. Так, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення в оскаржуваній частині ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

За змістом статей 15 і 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 зазначено, що порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України). Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства (частина перша статті 14 ЦК України).

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частинами першою, третьою статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Спірні правовідносин стосуються виконання зобов`язань за договорами позики, укладеними між ОСОБА_1 (позикодавець) і ОСОБА_2 (позичальник). Посилаючись на те, що борг за указаними договорами позики є спільним боргом подружжя, позивачка заявила вимогу про солідарне стягнення заборгованості за договорами позики з відповідачів, як колишнього подружжя, в порядку частини четвертої статті 65 СК України.

Справа в апеляційному та касаційному порядках переглядається лише в частині наявності у відповідачки ОСОБА_3 солідарного обов`язку з повернення боргу за договорами позики, укладеними між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 .

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що солідарна відповідальність у зобов`язальному праві - це відповідальність кількох боржників перед кредитором, при якій кредиторові надається право на свій розсуд вимагати виконання зобов`язання у повному обсязі або частково від усіх боржників разом або від кожного з них окремо.

Солідарне зобов`язання виникає лише у випадках, встановлених договором або законом (постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 243/10982/15-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц, від 12 вересня 2018 року у справі № 569/96/17, від 23 січня 2019 року у справі № 712/21651/12).

Згідно з частиною третьою статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (частина друга статті 65 СК України).

За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не особисті, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя.

Таким чином, якщо один із подружжя уклав договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Подружжя має відповідати за спільними зобов`язаннями всім майном, яке належить їм на праві спільної сумісної власності.

Подібний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 638/18231/15-ц.

Перебування відповідачів у зареєстрованому шлюбі на час виникнення правовідносин щодо позики само по собі не є безумовною підставою для покладення на іншого з подружжя, який не був позичальником за договором позики, у солідарному порядку обов`язків, визначених договором позики щодо повернення суми боргу, оскільки за таких умов підлягає доведенню укладення договору в інтересах сім`ї та використання отриманих у позику коштів в інтересах сім`ї.

Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 15 грудня 2021 року у справі № 205/4616/15-ц, від 02 листопада 2022 року у справі № 754/6033/18, від 28 червня 2023 року у справі № 712/13196/21, від 27 березня 2024 року у справі № 359/950/16-ц.

Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Цивільна справа вирішується з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.

Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Установивши, що ОСОБА_3 не була стороною спірних договорів позики і згоди на укладення цих договорів не надавала, їх умовами не передбачено цільового призначення наданих ОСОБА_1 грошових коштів, а доказів обізнаності відповідачки про укладення ОСОБА_2 24 вересня 2020 року та 30 жовтня 2020 року договорів позики, їх умови, зокрема розмір отриманих у позику сум та строків їх повернення, а також використання таких коштів ОСОБА_2 в інтересах сім`ї, матеріали справи не містять, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для покладення на ОСОБА_3 солідарного обов`язку з погашення боргу за договорами позики від 24 вересня 2020 року та від 30 жовтня 2020 року, укладених між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 .

Також суди попередніх інстанцій правильно врахували, що договір позики від 26 травня 2022 року укладений ОСОБА_2 після розірвання шлюбу із ОСОБА_3 , що виключає солідарну відповідальність ОСОБА_3 за вказаною розпискою ОСОБА_2

Суди попередніх інстанцій дійшли таких висновків з дотриманням правил оцінки доказів у їх сукупності, з урахуванням «балансу вірогідностей» правдивості тверджень сторін спору, а також таких загальних засад цивільного законодавства, як справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).

У цьому контексті колегія суддів зауважує, що тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, правильно визначився з характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню, та надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам у їх сукупності, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову в оскарженій в касаційному порядку частині.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність оскаржуваних судових рішень не впливають, фактично зводяться до необхідності переоцінки доказів та незгоди з оцінкою доказів, наданою судами, а також пов`язуються з необхідністю встановлення обставин, які, на думку заявника, встановлені судом неповно і неправильно. Переоцінка доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції згідно з вимогами статті 400 ЦПК України.

Слід зазначити, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).

Посилання у касаційній скарзі на неврахування апеляційним судом висновків, викладених у постановах Верховного Суду, є такими, що не заслуговують на увагу, оскільки висновки щодо застосування норм права, які викладені у вказаних постановах, стосуються правовідносин, які не є подібними до правовідносин у справі, що переглядається.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судових рішень, Верховний Суд не встановив.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення в оскаржуваній частині - без змін.

Оскільки касаційна скарга залишається без задоволення, то відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Погорілого Олександра Валентиновича залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23 жовтня 2023 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 06 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Г. В. Коломієць Р. А. Лідовець Д. Д. Луспеник