Провадження № 22-ц/801/1187/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сичук М. М.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2024 рокуСправа № 127/40124/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого: Ковальчука О. В.,

суддів: Панасюка О. С., Оніщука В. В.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою його представником адвокатом Вдовцовою Аліною Дмитрівною, на рішення Вінницького міського суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 21 березня 2024 року суддею цього суду Сичуком М.М., дата складання його повного тексту не відома,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2023 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву від 26 листопада 2018 року. Підписанням заяви відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг» та Тарифами, які викладені на банківському сайті privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Для користування кредитним картковим рахунком ОСОБА_1 отримав кредитну карту, розмір кредитного ліміту на якій було збільшено після отримання ним преміальної картки World Black Edition до 200 000 грн. Відповідно до умов договору ОСОБА_1 зобов`язався здійснювати погашення кредиту та відсотків за користування кредитом шляхом внесення коштів на кредитний рахунок у розмірі не менше мінімального обов`язкового платежу. Відповідач дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну з ініціативи банку. Згідно договору зміни до Умов та Правил надання банківських послуг вносяться банком в односторонньому порядку, у разі незгоди із такими змінами ОСОБА_1 мав право подати заяву банку про розірвання договору, однак це не зробив.

На порушення умов кредитного договору відповідач свої зобов`язання не виконав, в результаті чого у нього станом на 13 грудня 2023 року виникла заборгованість у розмірі 130 648,93 грн., з яких 115 448,38 грн. це заборгованість за тілом кредиту, 15 200,55 грн. це заборгованість за простроченими відсотками.

Пославшись на викладене, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь вказану суму заборгованості.

22 червня 2023 року рішенням Вінницького міського суду Вінницької області позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 26 листопада 2018 року у розмірі 130 648,93 грн., з яких 115 448,38 грн. це заборгованість за тілом кредиту, 15 200,55 грн. це заборгованість за простроченими відсотками.

Не погодившись із ухваленим рішенням, представник відповідача адвокат Вдовцова А.Д., посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, в апеляційній скарзі просить оскаржуване рішення скасувати та постановити нове, яким позов задовольнити частково, стягнувши із відповідача на користь позивача заборгованість лише у розмірі 68 720, 76 грн. Зокрема скаржник посилається на те, що сторонами не було в установленому законом порядку погоджено розмір процентної ставки; з дня підписання анкети-заяви і по 13 грудня 2023 року відповідачем було сплачено чималі грошові кошти, які банк в односторонньому порядку направив на погашення заборгованості за нарахованими відсотками у розмірі 12 709,81 грн. та заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 34 017,81 грн, однак сплачені кошти мали б бути скеровані саме на погашення основної заборгованості (по тілу кредиту).

Від відповідача у встановлений апеляційним судом строк відзив не надійшов, натомість 10 липня 2024 року представник АТ КБ «Приватбанк» - адвокат Рой В.Л. через підсистему «Електронний суд» подав письмові пояснення.

Такі письмові пояснення ухвалою Вінницького апеляційного суду від 23 липня 2024 року були залишені без розгляду, оскільки подані письмові пояснення по своїй суті є відзивом на апеляційну скаргу, а подання їх у вигляді письмових пояснень здійснено задля уникнення наслідків пропуску строку для подання відзиву, строк подачі якого було встановлено до 14 червня 2024 року включно.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Апеляційний суд відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з таких підстав.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що 26 листопада 2018 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «Приватбанк». Підписуючи цю анкету-заяву, він згідно ст. 634 ЦК України в повному об`ємі приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «Приватбанк», які розміщені на офіційному сайті банку в мережі інтернет за адресою privatbank.ua, і які разом із пам`яткою клієнта і Тарифами складають договір банківського обслуговування, екземпляр його він отримав шляхом самостійного роздрукування. Він погодився з тим, що зміни в Умови та Правила вносяться банком щомісячно в односторонньому порядку. Продовження користування послугами банку з дати публікації на сайті банку змінених Умов та Правил являється підтвердженням його згоди та повного безумовного прийняття зміненої редакції Умов та Правил. Зі змінами Умов та Правил він зобов`язався самостійно знайомитись на офіційному сайті банкуprivatbank.ua (а. с. 36-37).

02 червня 2020 року ОСОБА_1 підписав ще одну заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «Приватбанк» та отримав кредитну карту, розмір кредитного ліміту на якій було збільшено після отримання ним преміальної картки World Black Edition до 200 000 грн. (а. с. 15-22).

Згідно з проведеним позивачем розрахунком заборгованості станом на 13 грудня 2023 року вона становила 130 648,93 грн., з яких 115 448,38 грн. це заборгованість за тілом кредиту, 15 200,55 грн. це заборгованість за простроченими відсотками (а. с. 26-35).

З виписки по рахунку видно, що ОСОБА_1 користувався кредитними коштами банку, здійснював оплату ними, знімав та перераховувала кошти, а також частково погашав заборгованість (а. с. 65-90).

Між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит, та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Формулярами та стандартними формами є саме Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи, які викладені на банківському сайті privatbank.ua, згідно яких обслуговується ОСОБА_1 .

Відповідно до постанови Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/564/18, доказами які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Виписка з особового рахунку клієнта є первинним документом та підтвердженням виконаних за день операцій (п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75).

Суд першої інстанції, встановивши, що позивач свої зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на передбачених договором умовах та в межах встановленого кредитного ліміту, а відповідач в порушення умов зобов`язання, з якими він погодився, а також наведених у рішенні норм матеріального права у добровільному порядку кредитні кошти не повернув, дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що сторонами не було в установленому законом порядку погоджено розмір процентної ставки відхиляються апеляційним судом, оскільки із поданих позивачем до суду доказів слідує, що відповідач активно користувався кредитними коштами та частково погашав заборгованість; після отримання зазначених коштів у кредит ОСОБА_1 заяви про розірвання договору банку не подавав; він погодився з тим, що зміни в Умови та Правила вносяться банком щомісячно в односторонньому порядку банком, тому є достатні підстави для висновку про доведеність того, що сторони погодили розмір процентів.

Посилання скаржника на те, що з дня підписання анкети-заяви і по 13 грудня 2023 року відповідачем було сплачено чималі грошові кошти, які банк в односторонньому порядку направив на погашення заборгованості за нарахованими відсотками у розмірі 12 709,81 грн. та заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 34 017,81 грн, однак сплачені кошти мали б бути скеровані саме на погашення основної заборгованості (по тілу кредиту) не береться до уваги судом з огляду на таке.

За ст. 534 ЦК України у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Розподіл коштів може здійснюватися кредитором відповідно до ст. 534 ЦК України у випадку, коли стягнення заборгованості здійснюється в порядку виконавчого провадження або платіж отримано без реквізиту «призначення платежу» чи як загальна підстава - на виконання договору або погашення кредиторської заборгованості тощо (постанова Верховного Суду від 10 жовтня 2023 року у справі № 916/2357/22)

Відповідний порядок наведено в Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженій постановою правління Національного банку Україні від 21 січня 2004 року № 22, та Положенні про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженому наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, згідно з якими отримувач коштів, якщо інше не передбачено договором, не вправі самостійно визначати порядок зарахування коштів, якщо платник чітко визначив призначення платежу. Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі № 904/12527/16, від 26 вересня 2019 у справі № 910/12934/18.

Аналогічний порядок встановлено й у наразі чинній Інструкції про безготівкові розрахунки в національній валюті користувачів платіжних послуг, затвердженій постановою Правління Національного банку України від 29 липня 2022 року № 163 (п. п. 8, 9, 10, 12, 41).

Разом з тим, наявна у справі банківська виписка не місить інформації про те, що ОСОБА_1 поповнював свою карту задля погашення основної заборгованості (тіла кредиту), тобто не містить певного призначення його платежів, а таких доказів відповідач не надав, відтак сплачені відповідачем кошти були направлені на погашення заборгованості у порядку, визначеному ст. 534 ЦК України.

Інші доводи апеляційної скарги додаткового правового аналізу не потребують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають, а зводяться до незгоди скаржника із висновками суду, а також спростовуються встановленими вище обставинами справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до п. п. «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, ст. 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до п. п. «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, ст. 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то судові витрати у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції слід віднести за рахунок особи, яка подала апеляційну скаргу.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником адвокатом Вдовцовою Аліною Дмитрівною, залишити без задоволення, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21 березня 2024 року - без змін.

Понесені скаржником у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції судові витрати залишити за ним.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ковальчук

Судді: О. С. Панасюк

В. В. Оніщук