Справа № 372/2517/23
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/9993/2024
Головуючий у суді першої інстанції: Кравченко М.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Крижанівської Г.В.,

суддів Оніщука М.І., Шебуєвої В.А.

при секретарі Шпирук Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу адвоката Івченко Вікторії Петрівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Обухівського районного суду Київської області від 19 лютого 2024 року, ухвалене у складі судді Кравченка М.В., у справі № 372/2517/23 за позовом ОСОБА_1 до Обухівської міської ради Київської області, Обухівської районної державної адміністрації Київської області, приватного акціонерного товариства «Обухівське» про визнання права на земельну ділянку (пай) у порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Обухівської міської ради Київської області, Обухівської районної державної адміністрації Київської області,

ПрАТ «Обухівське» про визнання права на земельну ділянку (пай) у порядку спадкування. Зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати - ОСОБА_2 , яка працювала в радгоспі-комбінаті «Обухівський» правонаступником якого є ПрАТ «Обухівське» і звільнилася з роботи у зв`язку з виходом на пенсію. Під час розпаювання земель ініціативною групою ОСОБА_2 як працівнику ПрАТ «Обухівське» було виділено земельну частку/пай відповідно до затверджених списків та схеми розпаювань для сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Обухівської міської ради Київської області. При жеребкуванні часток/паїв ОСОБА_2 дісталась частка № НОМЕР_1 відповідно до схеми розпаювання земель ПрАТ «Обухівське», розміром 3,5289 га за кадастровим номером :06:004:0049. Оскільки право власності на земельну ділянку частку/пай її мати ОСОБА_2 не оформила із-за незалежних від неї обставин, а вона як спадкоємець після смерті її матері звернулась до державного нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлої, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, тому вона змушена звернувся до суду з вказаною позовною заявою. Таким чином, ОСОБА_1 просила визнати за нею в порядку спадкування за законом право на земельну частку (пай), площею 3,5289 га, кадастровий номер :06:004:0049, для сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Обухівської міської ради, яка належала ОСОБА_2 .

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 19 лютого 2024 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, адвоката Івченко В.П., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу. Просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову. Посилається на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи. На думку представника ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на земельну частку (пай), площею 3,5289 га, кадастровий номер :06:004:0049, для сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Обухівської міської ради, мотивувавши свої висновки тим, що вона не надала доказів набуття права власності на вказану земельну ділянку та за отриманням вказаного права звернулася до суду із даним позовом. При цьому суд не взяв до уваги положення п. а ч. 3 ст. 152 ЗК України, якими передбачено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання права та до ч. 3 ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних ділянок земельних часток (паїв)», якою передбачено право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Також, суд не взяв до уваги той факт, що ініціативна група відповідно до схеми розпаювання зверталася Держземагенства з питань виготовлення для видачі пайовикам сертифікатів в подальшому державних актів, але так до цього часу більшість членів/працівників ПрАТ «Обухівське» із-за незалежних від них обставин, так і не виготовили правовстановлюючі документи на частку/пай. У зв`язку з відсутністю від Держземагенства відповіді щодо виготовлення сертифікатів та в подальшому державних актів щодо земельних ділянок єдиним способом захисту порушених прав ОСОБА_1 є звернення до суду з позовом про визнання права на таку земельну ділянку. Таким чином, суд безпідставно відмовив у позові.

ОСОБА_3 в інтересах ПрАТ «Обухівське» подав відзив на апеляційну скаргу. Просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Вважав, що судом було правильно вирішено спір та відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 за недоведеністю.

Представник Обухівської міської ради Київської області направив суду клопотання, в якому підтримав апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , зазначаючи, що Обухівська міська рада Київської області вцілому висловлює підтримку жителям громади, які мають право отримати у власність земельну ділянку (пай) за рахунок земель нинішнього ПрАТ «Обухівське».

В судовому засіданні адвокат Школьна К.В., яка діє в інтересах ПрАТ «Обухівське», проти доводів апеляційної скарги заперечувала, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення з огляду на її безпідставність, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

ОСОБА_1 , представники Обухівської міської ради Київської області, Обухівської районної державної адміністрації Київської області, в судове засідання не з`явилися, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, а тому, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, заслухавши суддю-доповідача, пояснення особи, яка з`явилася в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , яка за твердженням позивачки, працювала в радгоспі-комбінаті «Обухівський» і звільнилася в зв`язку з виходом на пенсію (а.с. 12).

ПрАТ «Обухівське», яке є правонаступником радгоспу комбінату «Обухівський», створено на базі майна двох колгоспів ім. Паризької Комуни та ім. Сталіна згідно ЦК КП України і Ради Міністрів УРСР від 08 травня 1957 року № 494 та протоколу №7 засідання виконавчого комітету Обухівської районної Ради депутатів трудящих Київської області Української РСР від 26 березня 1960 року.

Протоколом загальних зборів № 2 від 05 березня 2010 року та протоколом загальних зборів № 3 від 22 лютого 2014 року було вирішено провести процес розпаювання та приватизації земель ПрАТ «Обухівське» та затвердити список осіб, які мають право на земельну частку (пай).

Розпорядженням Обухівської районної державної адміністрації №365 від 08 грудня 2015 року затверджено проект приватизації земель публічного акціонерного товариства «Обухівське» для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в адміністративних межах Обухівської міської, Нещерівської та Першотравенської ради (а.с. 16).

Листом державного нотаріуса Обухівської районної державної нотаріальної контори від 03 вересня 2021 року №1180/02-14 відмовлено ОСОБА_1 у видачі їй свідоцтва про право на спадщину після ОСОБА_2 на земельну ділянку № НОМЕР_1 , що розташована на території Обухівської міської ради Київської області, оскільки нею не було надано оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно (а.с. 14).

ОСОБА_1 порушила перед судом питання про визнання права власності на земельну частку (пай), площею 3,5289 га, кадастровий номер :06:004:0049, для сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Обухівської міської ради, яка належала ОСОБА_2 , в порядку спадкування за законом.

З`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .

Колегія суддів не вбачає підстав для скасування такого рішення суду першої інстанції.

Відповідно до положень ст. ст. 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні.

Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з положеннями ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою, по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує її право власності.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачено лише у ст.ст. 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Відповідно до пункту 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (далі - Указ № 720/95) встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Згідно з пунктом 2 Указу № 720/95 право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Право на земельну частку (пай) особа набуває за наявності трьох умов: перебування в членах колективного сільськогосподарського підприємства; отримання цим підприємством державного акта на право колективної власності на землю; включення особи до списку, доданого до цього акта.

Право власності на земельну частку (пай) виникає не з часу внесення членів колективного сільськогосподарського підприємства до відповідних списків, доданих до державного акта на право колективної власності на землю, перевірки, уточнень і затвердження указаних списків, а з моменту передачі (державної реєстрації) державного акта про право колективної власності на землю конкретному колективному сільськогосподарському підприємству. Організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками, особливості розпорядження землями та використання земель, що залишилися у колективній власності після розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) визначені Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)».

Відповідно до ст.1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають:

колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку;

громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом;

громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай);

громадяни України, евакуйовані із зони відчуження, відселені із зони безумовного (обов`язкового) або зони гарантованого добровільного відселення, а також громадяни України, що самостійно переселилися з територій, які зазнали радіоактивного забруднення, і які на момент евакуації, відселення або самостійного переселення були членами колективних або інших сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які проживають у сільській місцевості.

Громадянам, зазначеним в абзаці п`ятому частини першої цієї статті, земельні ділянки в натурі (на місцевості) виділяються із земель запасу чи резервного фонду в розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради. У разі відсутності на території відповідної ради необхідних площ земель запасу чи резервного фонду земельна ділянка за їх згодою може бути виділена в натурі (на місцевості) меншого розміру або за рахунок земель запасу чи резервного фонду, розташованих на території іншої ради в межах області.

Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією.

Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є:

свідоцтво про право на спадщину;

посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай);

рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) громадян України, зазначених в абзаці п`ятому частини першої статті 1 цього Закону, є трудова книжка члена колективного або іншого сільськогосподарського підприємства (за наявності) чи нотаріально засвідчена виписка з неї (за наявності) або відомості про трудову діяльність з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Вказаним Законом визначено можливість встановлення права особи на земельну частку (пай) в судовому порядку, а також визнання права на земельну частку (пай).

Разом з тим, даним Законом не передбачено набуття права власності на земельну частку (пай) у судовому порядку.

Звертаючись до суду з позовом про визнання права власності на земельну ділянку земельну частку (пай), площею 3,5289 га, кадастровий номер :06:004:0049, для сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Обухівської міської ради, в порядку спадкування після ОСОБА_2 , позивачка ОСОБА_1 не надала суду належних і допустимих доказів набуття права власності на конкретну земельну ділянку, в тому числі і у порядку розпаювання.

З наданих суду письмових доказів та змісту позову не вбачається, що померла мати позивачки - ОСОБА_2 була власником вказаної земельної ділянки, мала правовстановлюючий документ, який засвідчує її право власності на спірну земельну частку/пай.

До позовної заяви ОСОБА_1 не надала належних та допустимих доказів на підтвердження того, що її мати - ОСОБА_2 працювала і мала членство в радгоспі-комбінаті «Обухівський», та звільнилася у зв`язку з виходом на пенсію.

На підтвердження права на земельну частку (пай) позивачка посилалася на те, що право її матері на отримання земельної ділянки частки (паю) в процесі розпаювання, номер паю № НОМЕР_1 загальною площею 3,5289 га підтверджується копією витягу з Протоколу № 3 загальних заборів членів ПрАТ «Обухівське» від 22 лютого 2014 року.

Разом з тим, на підтвердження вказаних обставин до позовної заяви додано копію витягу з Протоколу № 3 загальних заборів членів ПрАТ «Обухівське», які працюють у товаристві, а також пенсіонерів з їх числа та спадкоємців, що мають право на отримання земельної частки (паю) в процесі розпаювання, згідно проекту приватизації земель, від 22 лютого 2014 року, зі змісту якого вбачається відомості про іншу особу, зокрема власником земельної ділянки є ОСОБА_4 , а номер земельної частки (паю) 104.

Крім того, вказане рішення, оформлене протоколом № 3 загальних заборів членів ПрАТ «Обухівське» від 22 лютого 2014 року, було прийняте більш ніж через сім років після смерті ОСОБА_2 .

Також, позивачкою не було надано доказів на підтвердження включення до списку осіб, що мають право на отримання земельної частки (паю) в процесі розпаювання, згідно проекту приватизації земель, як спадкоємець ОСОБА_2 .

Відповідно до Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права зазначено, що земельна ділянка кадастровий номер :06:004:0049, площею 3,5289 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належить до державної форми власності.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, враховуючи, що позивачка ОСОБА_1 , не надала суду належних і допустимих доказів про підтвердження набуття права власності її матір`ю на спірну земельну ділянку (пай), площею 3,5289 га, кадастровий номер :06:004:0049, для сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Обухівської міської ради, в матеріалах справи відсутні докази, які б достовірно підтверджували виникнення у ОСОБА_2 прав на вказану земельну ділянку, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення її позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 щодо того, що звернення до суду із вимогами про визнання права власності на земельну ділянку (пай) є єдиним та належним способом захисту, не спростовують висновків суду першої інстанції.

Колегія суддів не вбачає порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга представника ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 268, 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Івченко Вікторії Петрівни, яка діє в інтересах ОСОБА_5 , залишити без задоволення.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 19 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 26 липня 2024 року.

Суддя-доповідач

Судді