справа № 369/7040/24 головуючий у суді І інстанції Пінкевич Н.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Березовенко Р.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики у сумі 2 260 180,00 грн. та 14 000,00 дол. США.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 квітня 2024 року матеріали позовної заяви направлено за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова.

Не погодившись із вказаною ухвалою суду ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подала до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, просила скасувати ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 квітня 2024 року та направити справу до суду першої інстанції для подовження розгляду.

Апелянт зазначає, що відповідно до ч. 10 ст. 28 ЦПК України позови до відповідача, який не має в Україні місця проживання чи перебування, можуть пред`являтися за місцезнаходженням його майна або за останнім відомим зареєстрованим місцем його проживання чи перебування в Україні.

Частина 16 вказаної статті визначає, що позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.

За інформацією з сайту Судова влада у 2020 та 2021 роках відповідач притягався до адміністративної відповідальності та називав працівникам патрульної поліції місцем свого проживання Київську область, у зв`язку з чим протоколи надходили на розгляд саме до Києво-Святошинського районного суду Київської області.

Крім того, на інтернет ресурсі LinkedIn ОСОБА_2 вказує, що з 2013 по 2021 рік працював у м. Києві, з січня 2021 по грудень 2023 року працював в Лімасолі Республіка Кіпр , а наразі проживає у Республіці Польща (м. Варшава, Мазовецьке воєводство).

З метою підтвердження доводів щодо місця проживання ОСОБА_2 , апелянт клопотала про витребування у Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України відомостей щодо перетинання ОСОБА_2 державного кордону України у період з 01 січня 2021 року по поточну дату.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 09 вересня 2024 року поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження та відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, надано учасникам справи строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвала про відкриття апеляційного провадження разом з копією апеляційної скарги були надіслані за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання ОСОБА_2 , зазначеним у відповіді ЄДДР від 26 квітня 2024 року (а.с. 46), однак рекомендоване поштове повідомлення повернулося на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до вимог ст. ст. 130, 131 ЦПК України вважається належним повідомленням.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 04 жовтня 2024 року призначено розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 28 жовтня 2024 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої ст. 353 ЦПК України, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також, надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13ц).

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала означеним вище вимогам не відповідає, виходячи з наступного.

Передаючи справу на розгляд до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова, суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до відповіді №563097 від 26 квітня 2024 року з Єдиного державного демографічного реєстру ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , а тому відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України справа не підсудна Києво-Святошинському районному суду Київської області.

Колегія суддів частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Правила визначення територіальної підсудності цивільних справи унормовано у 3 параграфі 2 Глави І Розділу ЦПК України

Так, за загальним правилом територіальної підсудності, визначеним ч. ч. 1, 2 ст. 27 ЦПК України, передбачено, що позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом. Позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Виняток з вказаного правила становить альтернативна підсудність (стаття 28 ЦПК України) та виключна підсудність (стаття 30 ЦПК України).

З матеріалів справи встановлено, що предметом спору між сторонами є стягнення боргу за договором позики, до якої не застосовуються правила виключної підсудності.

Частина 10 ст. 28 ЦПК України встановлює, що позови до відповідача, який не має в Україні місця проживання чи перебування, можуть пред`являтися за місцезнаходженням його майна або за останнім відомим зареєстрованим місцем його проживання чи перебування в Україні.

Відповідно до ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Місце проживання фізичної особи згідно Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» має бути зареєстровано у передбаченому порядку.

Місцевий суд встановив, що відповідач за даними Єдиного державного демографічного реєстру у встановленому Законом порядку зареєстрований у АДРЕСА_1 , а тому відсутні підстави для визначення підсудності справи в порядку за ч. 10 ст. 28 ЦПК України.

Відповідно до ч. 9 ст. 187 ЦПК України якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Оскільки, місце проживання відповідача не зареєстровано в межах Києво-Святошинського району Київської області, дана справа згідно положень ч. 1 ст. 27 ЦПК України, не підсудна Києво-Святошинському районному суду Київської області відповідно до територіальної юрисдикції (підсудності).

Таким чином, встановивши непідсудність даної справи Києво-Святошинському районному суду Київської області, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про передачу такої справи до іншого суду.

При цьому апеляційний суд вважає, що Києво-Святошинський районний суд Київської області дійшов помилкового висновку щодо суду, до якого необхідно передати справу за територіальною підсудністю.

Як встановлено судом, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований у АДРЕСА_1 , що відноситься до Дзержинського району м. Харкова, який розпорядженням Харківського міського голови від 02 лютого 2016 року №7 «Про перейменування об`єктів топоніміки міста Харкова» перейменовано в Шевченківський район м. Харкова.

В той час як Шевченківський район Харківської області відповідно до адміністративно-територіального устрою адміністративним центром має смт Шевченкове та знаходиться за межами м. Харкова, тому посилання суду на зміну територіальної підсудності судових справ Шевченківського районного суду Харківської області за рішенням Вищої ради правосуддя №399/0/15-23 від 20 квітня 2023 року та передача справи на розгляд Орджонікідзевського районного суду м. Харкова не відповідає фактичним обставинам справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити судове рішення.

За встановлених обставин, апеляційний суд вважає за необхідне змінити ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 квітня 2024 року у частині визначення суду, до якого потрібно передати на розгляд дану позовну заяву, а саме: позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики слід передати на розгляд до Дзержинського районного суду м. Харкова (61202, м. Харків, проспект Перемоги, 52-В).

Керуючись ст. ст. 374, 379, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 квітня 2024 року в частині визначення суду, до якого потрібно передати на розгляд дану позовну заяву, змінити, визначивши, що позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики слід передати на розгляд до Дзержинського районного суду м. Харкова (61202, м. Харків, проспект Перемоги, 52-В).

У іншій частині ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова