Справа № 369/3851/23
Провадження № 2/369/960/24
РІШЕННЯ

Іменем України

20.11.2024 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Янченка А.В.,

при секретарі судового засідання Кубарській Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу № 369/3851/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного фонду України в Луганській області, Вишневої міської ради Бучанського району Київської області про визнання права власності та стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

20.03.2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області із позовною заявою до Головного Управління Пенсійного фонду України в Луганській області, Вишневої міської ради Бучанського району Київської області про визнання права власності та стягнення коштів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , батько позивача.

Померлий перебував на обліку в Управлінні пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян Головного Управління Пенсійного фонду України в Луганській області, однак тривалий час з 01.08.2014 року до моменту смерті пенсії не отримував.

Після смерті батька, позивач звернувся до приватного нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Леденьова Івана Сергійовича, яким була зареєстрована спадкова справа 146/2020.

Нотаріус зробив запит до Головного УПФУ в Луганській області стосовно недоодержаної пенсії померлим ОСОБА_2 , на яку отримав відповідь про не включення до складу спадщини недоодержаної пенсії пенсіонерів з числа військовослужбовців.

З цим позивач погодитися не може.

На підставі вище наведеного, позивач просив суд визнати за ОСОБА_1 право власності на недоотриману ОСОБА_2 пенсію з 01.08.2014 року по 31.03.2015 року та зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Луганській області нарахувати ОСОБА_2 пенсію з 01.12.2014 року по 31.03.2015 року та виплатити ОСОБА_2 недоотриману ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсію з 01.08.2014 року по 31.03.2015 року.

24.03.2023 року ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Дубас Т.В. постановлено відкрити провадження у справі та призначити підготовче засідання у справі.

12.06.2023 року представника відповідача 2 Вишневої міської ради Бучанського району Київської області було зареєстровано клопотання, в якому остання просив суд розглядати справу без участі представника Вишневої міської ради Бучанського району Київської області та відповідно до вимог чинного законодавства України.

10.10.2023 року представником відповідача 1 Головного Управління Пенсійного фонду України в Луганській області було зареєстровано відзив на позовну заяву, в якій останній просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог через їх необґрунтованість.

Зокрема щодо твердження позивача про включення до складу спадщини недоотриманої пенсії вказував, що вони є безпідставними, оскільки, суми пенсії, які належали спадкодавцеві, але не були ними одержані за життя передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності входять до складу спадщини.

Порядок виплати сум пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сім`ї і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю передбачено ст. 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та якою встановлено, що вказані суми не включаються до складу спадщини.

Окрім того, представник відповідача 1 зазначав, що виплату пенсії померлому було призупинено з 01.12.2024 року, а виплата здійснювалася по 31.07.2014 року.

06.11.2023 року ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Дубас Т.В. постановлено закрити підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті.

Згідно з розпорядженням керівника апарату Києво-Святошинського районного суду Київської області Распутньою Н.О. № 949 від 13.09.2024 року щодо повторного автоматичного розподілу справи № 369/3851/23 та протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 13.09.2024 року вказану справу передано на розгляд судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Янченку А.В.

17.09.2024 року ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Янченка А.В. постановлено справу № 369/3851/23 за позовом ОСОБА_1 до Вишневої міської ради Бучанського району Київської області, Головного управління Пенсійного фонду в Луганській області про визнання права власності та стягнення грошових коштів прийняти до свого провадження. Справу призначено до розгляду по суті.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце проведення судового засідання були повідомлені у визначений чинним законодавством спосіб.

Представник позивача в позовній заяві відзначала, що просить здійснювати розгляд справи у її та позивача відсутності.

Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. ч. 4, 5 ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України).

У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, розглянувши подані сторонами документи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті та на яких ґрунтується позовні вимоги, оцінивши докази на предмет належності, достовірності та допустимості у їх сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , батько позивача.

Померлий перебував на обліку в Управлінні пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян Головного Управління Пенсійного фонду України в Луганській області.

Після смерті батька, позивач звернувся до приватного нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Київської області Леденьова Івана Сергійовича, яким була зареєстрована спадкова справа 146/2020 року.

Нотаріусом було здійснено запит до Головного Управління Пенсійного фонду України в Луганській області стосовно недоодержаної пенсії померлим ОСОБА_2 , на який була отримана відповідь про не включення до складу спадщини недоодержаної пенсії пенсіонерів з числа військовослужбовців.

Відповідно до ст. 61 Закону № 2262, суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (батько), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.

Відповідно до п. 2.26 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 22.11.2005 року № 22-1, днем звернення за перерахунком пенсії, переведенням з одного виду пенсії на інший, поновленням виплати пенсії, виплатою недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами.

Конституцією України (стаття 41) та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Частиною першою статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За статтею 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (статті 1218 ЦК України).

Відповідно до статті 1219 ЦК України, не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Статтею 1227 ЦК України визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Згідно зі ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV), сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.

Відповідно до вимог статті 52 Закону № 1058 сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Статтею 46 Закону № 1058 передбачено, що нараховані суми пенсії на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачується за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, у зв`язку з чим вищезазначений розмір недоотриманої пенсії може бути зменшено в залежності від дати звернення до територіального органу Пенсійного фонду України особи, яка має право на спадщину, із оформленим свідоцтвом про спадщину.

Отже, Закон № 2262 є спеціальним законом, який регулює та визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Крім того, зміст вищевказаних норм узгоджується із положеннями Закону України "Про пенсійне забезпечення", де в частині першій статті 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Тобто суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень.

Згідно з ч. 2 ст. 4 ЦК України, основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу.

В преамбулі Закону України № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року зазначено, що цей Закон визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національної поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом. Закон має на меті реалізацію особами, які мають право на пенсію за цим Законом, свого конституційного права на державне пенсійне забезпечення у випадках, передбачених Конституцією України та цим Законом, і спрямований на встановлення єдності умов та норм пенсійного забезпечення зазначеної категорії громадян України.

Виплата недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера здійснюється в порядку, встановленому статтею 61 Закону № 2262.

Статтею 61 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" визначено, що суми пенсії, які підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (батько), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника.

За приписами частини 3 цієї статті, зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті.

Постановою Правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 року № 3-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Згідно із пунктом 4 вказаного Порядку, заява про виплату недоодержаної пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера подається членом його сім`ї до органів, що призначають пенсію, за місцем перебування на обліку померлого пенсіонера.

Отже, згідно наведених приписів чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суми недоодержаної пенсії виплачуються членам сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника, або члена сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, якщо відповідне звернення надійшло не пізніше 6 місяців після смерті.

Відповідач мотивує свою відмову у виплаті ОСОБА_1 сум недоотриманої пенсії померлого батька тим, що порядок виплати сум пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сім`ї і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю передбачено ст. 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та якою встановлено, що вказані суми не включаються до складу спадщини, проте суд із такою позицією відповідача погодитися не може виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що після смерті батька, позивач звернувся до приватного нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Київської області Леденьова Івана Сергійовича, яким була зареєстрована спадкова справа 146/2020 року.

12.04.2021 року нотаріусом було здійснено запит до Головного Управління Пенсійного фонду України в Луганській області стосовно недоодержаної пенсії померлим ОСОБА_2 , на який була отримана відповідь про не включення до складу спадщини недоодержаної пенсії пенсіонерів з числа військовослужбовців.

Отже, ОСОБА_1 набув право на спадщину за законом після смерті свого батька ОСОБА_2 у встановлений законом строк та звернувся через нотаріуса до Головного управління Пенсійного фонду України Луганської області із заявою про наявність недоотриманої пенсії ОСОБА_2 , проте йому було відмовлено.

Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються нормами Цивільного Кодексу України про спадкування.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Конвенцію ратифіковано Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Як вбачається з матеріалів справи, до майна померлого ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 було заведено спадкову справу. Позивач звернувся із заявою про прийняття спадщини після смерті свого батька.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін та інші проти України" (Seryavin and Others v. Ukraine) рішення від 10.02.2010 року).

Тобто, суд приходить до висновку, що до складу спадщини увійшла пенсія, яка була призначена та нарахована, але не виплачена ОСОБА_2 , тому позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню. А саме, в частині визнання за ОСОБА_1 право власності на недоотриману ОСОБА_2 пенсію з 01.08.2014 року по 25.03.2015 року та зобов`язання Головного Управління Пенсійного фонду України в Луганській області виплатити ОСОБА_2 недоотриману ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсію з 01.08.2014 року по 25.03.2015 року.

Суд відзначає, що визнає право власності на недоотриману ОСОБА_2 пенсію саме з 01.08.2014 року, тому що представником відповідача Головного Управління Пенсійного фонду України в Луганській області у своєму відзиві від 10.10.2023 року було надано суду інформацію про те, що згідно електронної бази даних пенсіонерів силових структур Луганської області, виплата пенсії ОСОБА_2 була призупинена із 01.08.2014 року. На спростування даного факту, позивачем до суду доказів не подано.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 15, 16, 25, 328, 1216, 1217, 1218, 1227, 1261 Цивільного Кодексу України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", ст. ст. 4, 12, 13, 76, 78, 81, 89, 128, 141, 229, 235, 259, 263, 264, 265, 268, 353, 355, 356 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного фонду України в Луганській області, Вишневої міської ради Бучанського району Київської області про визнання права власності та стягнення коштів задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на недоотриману ОСОБА_2 пенсію з 01 серпня 2014 року по 31 березня 2015 року, та зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Луганській області нарахувати ОСОБА_2 пенсію з 01.12.2014 року по 31.03.2015 року, та виплатити ОСОБА_1 недоотриману ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , пенсію з 01 серпня 2014 року по 31 березня 2015 року.

Інформація про позивача: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Інформація про відповідача 1: Управління Пенсійного фонду України в Луганській області, , адреса: 93404, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Шевченка, 9.

Інформація про відповідача 2: Вишнева міська рада Бучанського району Київської області, , адреса: 08132, Київська область, м. Вишневе, вул. Святошинська, 29.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 29.11.2024 року.

Суддя А.В. Янченко