Провадження № 2-о/185/64/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2024 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Юдіної С.Г., за участю секретаря Мінарської О.А., заявника ОСОБА_1 , представника заявника адвоката Пономаренка А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Павлограді Дніпропетровської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Перша Павлоградська державна нотаріальна контора Павлоградського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, суд

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою в якій просила суд встановити факт постійного проживання разом із спадкодавцем ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на час відкриття спадщини.

У обґрунтування заяви заявниця зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її рідний дядько ОСОБА_3 , з яким вона постійно проживала і здійснювала догляд. Після його смерті відкрилася спадщина на його майно, а саме будинок АДРЕСА_1 . Заповіту за життя ОСОБА_3 не складав. В січні 2023 року вона звернулася до Першої Павлоградської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на майно померлого. Однак нотаріусом їй було відмовлено, у зв`язку з тим, що вона не була зареєстрована за однією адресою зі спадкодавцем і протягом 6 місяців з часу відкриття спадщини не подала до нотаріуса заяву про прийняття спадщини. Її дядько ОСОБА_3 був інвалідом з дитинства, йому була встановлена1 група інвалідності. За станом здоров`я він не міг обслуговувати себе самостійно в необхідному обсязі, потребував сторонньої допомоги та догляду. До 1999 року вона доглядала за дядьком разом з її батьком ОСОБА_4 , однак ІНФОРМАЦІЯ_3 батько помер. Після смерті її батька ОСОБА_4 , дядько залишився один і вона була для нього єдиною близькою людиною, він почав часто хворіти і його стан здоров`я погіршився. З 2015 року заявниця була вимушена оселитися разом з дядьком в його будинку АДРЕСА_1 щоб йому допомагати. До дня його смерті вона проживала разом з ним вела спільне господарство, була пов`язана спільним побутом, мала взаємні права та обов`язки. Встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем необхідно заявниці для отримання спадщини.

У судовому засіданні представник заявника, заявниця, кожен окремо заяву підтримали, просили її задовольнити посилаючись на доводи наведені в заяві.

Представник Першої Павлоградської державної нотаріальна контори Павлоградського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, покладаються на рішення суду.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судовому засіданні заяву підтримав, просив її задовольнити. Пояснив, що він є рідним братом заявниці. Їх дядько ОСОБА_3 був інвалідом 1 групи, ніколи не працював, не був одружений, не мав дітей. За ним раніше доглядав їх батько ОСОБА_4 , який був рідним братом ОСОБА_3 . Однак після смерті їх батька дядько залишився один і почав сильно хворіти. Сестра разом із своєю сім`єю переїхала жити до нього і здійснювала за ним постійно догляд. Вони проживали спільно однією сім`єю.

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи та встановивши обставини справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до роз`яснень, даних у п. 1 постанови № 5 Пленуму Верховного суду від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, розглядаються у судовому порядку, коли чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 .

Після його смерті залишилося спадкове майно у вигляді житлового будинку АДРЕСА_1 .

Згідно довідки № 2917 від 07 червня 2023 року ОСОБА_3 , 1955 року народження був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 один на момент його смерті.

Заявниця з метою отримання спадщини звернулася до Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Павлоградського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Постановою державного нотаріуса Першої Павлоградської державної нотаріальної контори від 12 вересня 2023 року ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 у зв`язку з тим, що заява про прийняття спадщини нею не була подана своєчасно. Крім того, на момент смерті ОСОБА_3 був зареєстрований один. (а.с. 12)

Заявниця є племінницею ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про її народження, свідоцтвом про народження ОСОБА_3 , свідоцтвом про шлюб відповідно до якого вона змінила прізвище.

Як пояснила заявниця, її дядько був інвалідом 1 групи, ніколи не працював, не мав родини та дітей і завжди потребував сторонньої допомоги. Таку допомогу йому надавав її батько ОСОБА_4 . Однак ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Після смерті батька заявниця продовжувала доглядати за дядьком а з 2015 року вимушена була оселитися разом з ним, оскільки він почав часто хворіти.

На підставі ч.ч. 3, 5ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу (шість місяців), він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно з актом складеним 23.09.2023 року головою квартального комітету № 49 та засвідченим сусідами, ОСОБА_1 , з 2015 року проживала разом з ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , допомагала по господарству та доглядала за ним до моменту його смерті. (а.с. 20)

Відповідно до п. 211 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністра Юстиції України № 20/5 від 03 березня 2004 року - доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Метою звернення заявниці до суду є встановлення факту її постійного проживання, як спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини для подальшого оформлення прав на спадкове майно в нотаріальному порядку на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

У своїй ухвалі № 505/2085/14-ц від 14.09.2016 року Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшов висновку - «якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. З наведених підстав колегія суддів погоджується із висновками апеляційного суду про те, що відсутність реєстрації спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця сама по собі не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини ч. 3 ст. 1268 ЦК України підтверджуються достатністю інших належних і допустимих доказів.»

Аналогічні правові висновки містяться в ухвалі Верховного Суду України № 6-7165св09 від 03 листопада 2010 року, рішенні Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6048327св14 від 11 листопада 2015 року, ухвалі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6-20158св15 від 21 жовтня 2015 року.

В судовому засіданні встановлено, що від встановлення факту постійного проживання заявника зі спадкодавцем на час смерті залежить виникнення та зміна її майнових та немайнових прав, що пов`язані з можливістю звернення до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину за законом, як спадкоємцем за законом першої черги.

Відповідно до ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Згідно роз`яснень викладених у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.

З огляду на те, що в складі спадщини наявне нерухоме майно, в силу вимог ч. 1 ст. 1299 ЦК України спадкоємці зобов`язані зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна, для цього заявнику необхідно отримати свідоцтво про право на спадщину. Так як такі документи у заявниці відсутні, то вона звернулась до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, маючи за мету оформлення та видачу нотаріусом свідоцтва про право на спадщину.

Згідно положень ч. 2 ст. 1120 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Таким чином, оскільки заявниця, як спадкоємець за законом постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини в одному помешканні та протягом шести місяців з часу відкриття спадщини не заявила про свою відмову від спадщини, то вона вважається такою, що прийняла спадщину.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 на час відкриття спадщини постійно спільно проживала разом зі спадкодавцем ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , за місцем реєстрації останнього: АДРЕСА_1 , однак факт такого проживання може бути встановлений виключно в судовому порядку.

Метою встановлення факту спільного проживання заявниці зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що заява ОСОБА_1 обґрунтована, знайшла своє підтвердження у судовому засіданні, і підлягає задоволенню.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 293, 294, 315, 319 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Перша Павлоградська державна нотаріальна контора Павлоградського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 разом із спадкодавцем ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 на час відкриття спадщини.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги.

Суддя С. Г. Юдіна