УХВАЛА

27 листопада 2024 року

м. Київ

справа № 522/2736/16-ц

провадження № 61-15962св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого -Луспеника Д. Д.,
суддів:Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В.,Гулька Б. І., Лідовця Р. А.,
учасники справи:

позивачка - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

особа, яка подала касаційну скаргу - ОСОБА_3 ,

розглянув заяву суддів Гулька Бориса Івановича та Луспеника Дмитра Дмитровича про самовідвід у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без укладення шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності на частку об`єкту незавершеного будівництва, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Одеського апеляційного суду від 09 жовтня 2023 року у складі колегії суддів: Вадовської Л. М., Громіка Р. Д., Сєвєрової Є. С.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без укладення шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності на частку об`єкту незавершеного будівництва.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 18 лютого 2016 року відкрито провадження у справі.

Відповідач ОСОБА_2 визнав позов частково, не заперечуючи спільне проживання до шлюбу, зазначив, що частка ОСОБА_1 у спільній власності має бути меншою ніж 1/2 частки, оскільки вклад кожного у створення спільного майна різний.

Суди неодноразово розглядали цю справу.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 03 жовтня 2016 року позов задоволено. Встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу у період з червня 2008 року до 17 березня 2015 року, тобто до дати укладення шлюбу. Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 об`єкт незавершеного будівництва будинок АДРЕСА_1 загальною площею 647,50 кв. м, готовністю до експлуатації 100 %, розташований на земельній ділянці площею 0,0515 га. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частки об`єкта незавершеного будівництва будинку АДРЕСА_1 загальною площею 647,50 кв. м, готовністю до експлуатації 100 %, що не зданий в експлуатацію та розташований в Дачно-будівельному кооперативі «Металург» на земельній ділянці площею 0,0515 га, з правом подальшого введення в експлуатацію у встановленому законом порядку.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_3 , яка не брала участі у розгляді справи, проте вважала, що суд вирішив питання про її права на земельну ділянку на АДРЕСА_1 подала апеляційну скаргу.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 31 серпня 2017 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення суду.

Постановою Апеляційного суду Одеської області від 24 травня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення, а рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 жовтня 2016 року без змін.

Постановою Верховного Суду від 14 листопада 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Постанову апеляційного суду Одеської області від 24 травня 2018 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (провадження № 61-40171св18).

Постановою Одеського апеляційного суду від 08 липня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення, а рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 жовтня 2016 року без змін.

Постановою Верховного Суду від 27 жовтня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково, постанову Одеського апеляційного суду від 08 липня 2021 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (провадження № 61-13633св21.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 09 жовтня 2023 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 жовтня 2016 року закрито.

У листопаді 2023 року ОСОБА_3 із застосуванням засобів поштового зв`язку подала до Верховного Суду засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 жовтня 2016 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 09 жовтня 2023 року, в якій посилається на те, що оскаржувані судові рішення стосуються безпосередньо її прав, свобод та інтересів.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду від 09 листопада 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_3 передано на розгляд судді-доповідачу Гулейкову І. Ю. , судді які входять до складу колегії: Погрібний С. О., Ступак О. В.

Ухвалою Верховного Суду від 27 листопада 2023 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3 в частині оскарження рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 жовтня 2023 року відмовлено.

Розпорядженням заступника керівника Апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 21 грудня 2023 року № 1734/0/226-23 на підставі службової записки судді Гулейкова І. Ю. призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 522/2736/16.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду від 21 грудня 2023 року справу передано судді-доповідачу Гулейкову І. Ю., судді, які входять до складу колегії: Лідовець Р. А., Луспеник Д. Д.

Ухвалою Верховного Суду 22 грудня 2023 року (після усунення недоліків касаційної скарги) відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_3 , з підстав визначених абзацом 6 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України); витребувано з Приморського районного суду м. Одеси матеріали цивільної справи № 522/2736/16-ц; надано учасникам справи строк для подання відзиву.

У березні 2024 року матеріали справи № 522/2736/16-ц надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 12 листопада 2024 року справу № 522/2736/16-ц призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів від 14 листопада 2024 року справу визначено для розгляду судді-доповідачеві Гулейкову І. Ю., судді, які входять до складу колегії: Луспеник Д. Д. (головуючий), Гулько Б. І., Коломієць Г. В., Лідовець Р. А.

У ході розгляду Верховним Судом справи судді Гулько Б. І. та Луспеник Д. Д. заявили про самовідвід у справі з тих підстав, що вони брали участь у Верховному Суді у розгляді цієї справи (№ 522/2736/16-ц), а саме: 14 листопада 2018 року при розгляді касаційної скарги ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 жовтня 2016 року у складі судді Тарасова А. В. та постанову Апеляційного суду Одеської області від 24 травня 2018 року у складі колегії суддів: Заїкіна А. П., Калараш А. А., Погорєлової С. О. (провадження 61-40171св18).

У постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року цими суддями висловлена певна правова позиція щодо питання порушення прав, свобод, інтересів ОСОБА_3 рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 03 жовтня 2016 року та й щодо застосування норм матеріального й процесуального права у спірних правовідносинах.

Указана заява про самовідвід підлягає задоволенню.

Підстави для відводу (самовідводу) судді визначені у статтях 36, 37 ЦПК України. Пунктом 5 частини першої статті 36 ЦПК України визначено, що суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Згідно з частиною першою статті 39 ЦПК України з підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов`язані заявити самовідвід.

Відповідно до частини першої статті 40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу - запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді.

Із практики Європейського суду з прав людини (далі ? ЄСПЛ) випливає, що при об`єктивному підході до встановлення наявності упередженості суду (суддів) повинно бути визначено окремо від поведінки судді, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Коли це стосується органу, який засідає як суд присяжних, то визначається, окремо від персональної поведінки його членів, чи існують явні факти, що ставлять під сумнів неупередженість органу в цілому. Так само й у вирішенні питання щодо існування легітимних причин сумнівів у неупередженості конкретного судді (параграфи 45-50 рішення ЄСПЛ у справі «Morel проти Франції» (Morel v. France); параграф 23 рішення ЄСПЛ у справі «Pescador Valero проти Іспанії» (Pescador Valero v. Spain) або органу, що засідає у вигляді суду присяжних (параграф 40 рішення ЄСПЛ у справі «Luka проти Румунії» (Luka v. Romania), позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є наявність обґрунтованості сумніву в неупередженості суду (параграф 44 рішення ЄСПЛ у справі «Wettstein проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland); параграф 30 рішення ЄСПЛ у справі «Pabla Ky проти Фінляндії» (Pabla Ky v. Finland); параграф 96 рішення ЄСПЛ у справі «Micallef проти Мальти» (Micallef v. Malta).

У рішенні від 09 листопада 2006 року в справі «Білуха проти України» ЄСПЛ з посиланням на його усталену практику підкреслив, що наявність безсторонності відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто, чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед іншого, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (параграф 49). Стосовно об`єктивного критерію Суд зазначив, що при вирішенні питання, чи є у справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (параграф 52).

Згідно з пунктом 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів, які схвалені резолюцією 2006/23 Економічної і Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року, суддя заявляє самовідвід від участі у розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Ураховуючи викладене, з метою уникнення сумнівів у неупередженості чи об`єктивності суддів, заяву суддів Верховного СудуГулька Б. І. та Луспеника Д. Д. про самовідвід належить задовольнити та передати справу для проведення повторного автоматизованого розподілу.

Таким чином, колегія суддів Верховного Суду зробила висновок про наявність обґрунтованих підстав для задоволення заяви про самовідвід суддів Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.

Керуючись статтями 36, 39, 40 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Заяву суддів Верховного Суду Гулька Бориса Івановича та Луспеника Дмитра Дмитровича про самовідвід задовольнити.

Відвести суддів Гулька Бориса Івановича та Луспеника Дмитра Дмитровича за їх заявою від участі у розгляді справи № 522/2736/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без укладення шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності на частку об`єкту незавершеного будівництва, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Одеського апеляційного суду від 09 жовтня 2023 року (провадження № 61-15962св23).

Справупередати для проведення повторного автоматизованого розподілу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийД. Д. Луспеник
Судді:І. Ю. Гулейков
Б. І. Гулько
Г. В. Коломієць
Р. А. Лідовець