Житомирський апеляційний суд
Справа №293/930/24 Головуючий у 1-й інст. Лось Л. В.
Категорія 39 Доповідач Борисюк Р. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2024 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Павицької Т.М., Трояновської Г.С.,

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників у місті Житомирі цивільну справу 293/930/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» Артеміда-Ф» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання позики на умовах фінансового кредиту,

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» Артеміда-Ф» на рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 22 серпня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Лось Л.В. у селищі Черняхів,

в с т а н о в и в:

У червні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» Артеміда-Ф» (далі ТОВ «ФК» Артеміда-Ф», Товариство, позивач) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за договором про надання позики на умовах фінансового кредиту в розмірі 25 231,31 грн, з яких: 6 600,00 грн -заборгованість за тілом кредиту, 2 370,06 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 14 850,00 грн - заборгованість по простроченим процентам за користування кредитом, 1 411,25 грн інфляційні та судові витрати.

В обґрунтування позову зазначено, що 31 серпня 2020 року укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форза» (далі ТОВ «ФК «Форза») та ОСОБА_1 договір про надання позики на умовах фінансового кредиту № 87. Договір був укладений в електронній формі на умовах пропозиції (оферти) укладення договору про надання кредиту, що опублікована на веб-сайті www.forzacredit.com.ua, підписана цифровим підписом ТОВ «ФК» Форза» та акцептована відповідачу. 31 серпня 2020 року шляхом підписання електронним підписом заяви-формуляра про акцептування оферти №87 від 31 серпня 2020 року про прийняття пропозиції ТОВ «ФК «Форза» було укладено договір про надання позики на умовах фінансового кредиту на визначених умовах.

На умовах договору позики (пп.5.1. п.5) кредитодавець надав відповідачці грошові кошти (кредит) у гривні на умовах передбачених договором позики №87 у розмірі 6 600,00, а відповідачка зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором, з кінцевим терміном погашення не пізніше 29 вересня 2020 року (пп.5.8 п.5).

ТОВ «ФК» Форза» свої зобов`язання за договором позики виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачці грошові кошти у розмірі 6 600, 00 грн, які були перераховані на реквізит банківської картки НОМЕР_1 .

ОСОБА_1 погасила проценти за користування кредитом в сумі 2 197,80 грн, внаслідок чого оформила 29 вересня 2020 року пролонгацію кредиту, що передбачена п.5.9 Договору позики, та в подальшому продовжила користування коштами в розмірі 6 600, 00 грн ще на 29 днів. Після чого, вона не виконувала свої зобов`язання, припинила вносити платежі, передбачені умовами Договору позики, як повернення отриманих коштів, а також сплату процентів за користування кредитом.

30 червня 2021 року між ТОВ «ФК »Форза» та ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» було укладено договір факторингу №20210630-Ф/2, до умов якого, та у відповідності статті 512 ЦК України, ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» набуло статусу кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлися боржниками ТОВ «ФК «Форза», включно і до відповідачки ОСОБА_1 , порядковий номер згідно реєстру боржників 2265.

Враховуючи, що зазначена вище заборгованість за кредитним договором не погашена, Товариство змушене звернутися до суду із позовною заявою про стягнення цих коштів.

Рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області від 22 серпня 2024 року у задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» подало апеляційну скаргу, просить його скасувати та ухвалити нове, котрим позовні вимоги задовольнити у повному обсязі та вирішити питання щодо стягнення судових витрат.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом прийняте рішення з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Суд першої інстанції не встановивши фактичних обставин справи, від яких залежить правильне вирішення спору, не перевірив доводів та наданих позивачем доказів, дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову.

Крім того, в апеляційній скарзі зазначено про розгляд справи без участі представника позивача.

Ухвалами Житомирського апеляційного суду від 11 жовтня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та 28 листопада 2024 року справу призначено до розгляду.

30 жовтня 2024 року представником відповідача ОСОБА_1 адвокатом Зачепіло З.В. поданий відзив на апеляційну скаргу, в якій просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України ( частина 1 статті 368 ЦПК України).

Враховуючи наведене, розгляд справи здійснюється без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною 5 статті 268, статті 381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав відповідачу строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Враховуючи характер спірних правовідносин між сторонами, предмет доказування, зважаючи на конкретні обставини у справі, які не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, оскільки в матеріалах справи містяться докази, надані сторонами, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне розглядати справу у порядку письмового провадження без участі сторін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що 31 серпня 2020 року між ТОВ «Фінансова компанія «Форза» та ОСОБА_1 , укладено договір про надання позики, в тому числі, на умовах фінансового кредиту №87. Договір укладено в електронній формі на умовах пропозиції (оферти) укладення договору про надання кредиту, що опублікована на веб-сайті www.forzacredit.com.ua, підписана електронним цифровим підписом ТОВ «Фінансова компанія «Форза» та акцептована відповідачем 31 серпня 2020 року шляхом підписання електронним підписом відповідача заяви-формуляра про акцептування оферти № 87 від 31 серпня 2020 року про прийняття пропозиції ТОВ «Фінансова компанія «Форза» укласти договір про надання позики у тому числі і на умовах фінансового кредиту на визначених умовах.

Відповідно до п.п. 5 вказаного договору, кредитодавець надав відповідачу грошові кошти (кредит) у гривні на умовах передбачених договором позики №87 у розмірі 6 600,00 грн., а відповідач зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором, з кінцевим терміном погашення не пізніше 29 вересня 2020 року (п.п.5.8 п.5), відсоткова ставка в день (тип «фіксована») за користування коштами кредиту становить 1,11 % (п.п. 5.11.п.5.), у разі користування кредитом поза межами строку дії договору, процентна ставка за кожен день у разі прострочення 2,5 % (п.п.5.12.п.5).

Кредитодавець свої зобов`язання за договором позики виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачці грошові кошти в обсязі та у строк визначеними умовами договором позики.

Встановлено, що ТОВ «Фінансова компанія «Форза» та ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф», ідентифікаційний код юридичної особи: 42655697 уклали договір факторингу №20210630-Ф/2 від 30 червня 2021 року.

Згідно цього договору ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» набуло статусу кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Фінансова компанія «Форза», включно і до відповідача ОСОБА_1 , згідно умов якого, клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені в реєстрі прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та сплатити клієнту суму фінансування за таке відступлення на умовах, визначених цим договором (п.2.1 договору факторингу).

Крім того, право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними відповідного реєстру прав вимог у формі наведеної в додатку 1 до цього договору (п.4.1 договору факторингу).

Відповідно до п.5.2.3 договору факторингу фактор самостійно реалізовує передані йому права вимоги до боржників.

Згідно паспорту споживчого кредиту за підписом споживача ОСОБА_1 та кредитодавця визначено основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтованої загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту, із зазначенням дати надання такої інформації 31 серпня 2020 року та зберігання її чинності та актуальності до 29 вересня 2020 року (т.1 а.с.17).

Відповідно до графіку платежів наданих позивачем, що є додатком до договору про надання позики на умовах фінансового кредиту №87 від 31 серпня 2020 року та підписаний електронним підписом відповідачем визначено, що датою погашення кредиту є 29 вересня 2020 року, період користування - 30 днів, сума основного боргу - 6 600,00 грн, сума процентів у розмірі - 2 197,80 грн (т.1 а.с.18).

Також у матеріалах справи міститься графік платежів, що є додатком до договору про надання позики на умовах фінансового кредиту №87 від 29 вересня 2020 року зазначається, що датою погашення кредиту є 28 жовтня 2020 року, період користування - 29 днів, сума основного боргу - 6 600,00 грн, сума процентів - 2 296,80 грн (т.1 а.с.19).

Відповідно до копій платіжних доручень №279 від 05 липня 2021 року та за №282 від 14 липня 2021 року ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» здійснено оплату згідно до договору факторингу №20210630-Ф/2 від 30 червня 2021 року у розмірі 400 000,00 грн та 84 618,00 грн (т.1 а.с.29-30).

Як вбачається з копії витягу з реєстру прав вимоги №1 до договору факторингу №20210630-Ф/2 від 30 червня 2021 року, сформованого позивачем від 10 червня 2024 року, боржником за кредитним договором №87 від 31 серпня 2020 року за реєстровим номером 2265 є ОСОБА_1 . Загальна сума заборгованості становить 8 970,06 грн, з яких: заборгованість по тілу 6 600,00 грн, заборгованість по відсотках 2 370, 06 грн (т.1 а.с.31).

Матеріали справи містять детальний розрахунок заборгованості, в якому зазначено, що станом на 13 червня 2024 року наявна заборгованість відповідача перед позивачем за договором про надання позики на умовах фінансового кредиту №87 від 31 серпня 2020 року в розмірі 25 231,31 грн, що складається із: залишок заборгованості за тілом 6 600,00 грн; залишок заборгованості по процентам за користування 2 370, 06 грн; залишок заборгованості по простроченим процентам за користування поза межами строку дії договору (нараховано новим кредитором за період 01 липня 2021 року по 28 вересня 2021 року) 14 850,00 грн; заборгованість за пенею 0,00 грн; інфляційне збільшення 1 411,25 грн (нараховано новим кредитором за період 29 жовтня 2020 року по 23 лютого 2022 року) (т.1 а.с.32-33).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів передачі права грошової вимоги до відповідача ТОВ ФК «Артеміда-Ф» у заявленому позивачем розмірі. Крім того, позивачем не надані первинні належні та допустимі докази на підтвердження отримання відповідачем кредитних коштів від первісного кредитора та неповернення або часткове повернення кредиту.

Однак, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Положення статей 3, 6, 203, 626, 627 Цивільного кодексу України визначають загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За приписами частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частини 1 статті 1048 ЦК України).

Відповідно до частини 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (статті 1055 ЦК України).

Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги, а змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За правилами статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Судом встановлено, що відповідач має зобов`язання за договором позики, право грошової вимоги за яким належить позивачу.

У відповідності до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

За умовами статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання.

Предметом спору у справі є стягнення заборгованості за кредитним договором особою, яка набула таке право відповідно до договору відступлення прав вимоги.

В абзаці 2 частини 2 статті 639 ЦК України визначено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Згідно статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (статті 12, 13, 15, 16 ЦК України).

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено місцевим судом, що відповідачем укладений договір про надання позики на умовах фінансового кредиту №87 від 31 серпня 2020 року.

Суд першої інстанції дослідивши та перевіривши детальний розрахунок заборгованості, сформований позивачем, отриману інформацію про рух коштів за картковим рахунком відповідачки (виписка за договором б/н за період з 31 серпня 2020 року), вважав, що вони не є тими первинними документами, що підтверджують факт надання відповідачці кредитних коштів та наявності у неї заборгованості за договором позики від 31 серпня 2020 року.

Як убачається з даного розрахунку, станом на 13 червня 2024 року заборгованість відповідачки за договором становить 25 231,36 грн, а саме: заборгованість по тілу кредиту - 6 600,00 грн, заборгованість по відсотках - 2 370,06 грн, заборгованість по прострочених відсотках за користування кредитом поза межами строку дії договору - 14 850,00 грн, заборгованість за пенею - 0,00 грн, інфляційне збільшення - 1 411,25 грн.

Відповідачка не виконала свої зобов`язання, сплатила всього 2 224,54 грн (дата останнього платежу 03 листопада 2020 року, сума 50,00 грн) та припинила вносити платежі, передбачені умовами договору позики, як повернення коштів, також сплату процентів за користування кредитом. У зв`язку із припиненням здійснення платежів на виконання договору позики у відповідачки утворилася заборгованість за договором позики.

Враховуючи, що відповідачкою не надано альтернативний розрахунок заборгованості за кредитом, а також документально підтверджені спростування, колегія суддів приймає наявний у матеріалах справи розрахунок заборгованості по кредитному зобов`язанню.

Крім того, колегія суддів вважає належним доказом виписку по рахунку відповідача, як підтвердження зарахування кредитних коштів у розмірі 6 600,00 грн на виконання умов договору про надання позики на умовах фінансового кредиту №87 від 31 серпня 2020 року. Зазначена виписка про рух коштів сформована на ОСОБА_2 , з якої вбачається, що кошти поступали на картковий рахунок № НОМЕР_1 , що був/є відкритий на ім`я позичальника ОСОБА_1 РНОКПП: НОМЕР_2 в день оформлення договору позики №87 від 31 серпня 2020 року.

Також відсутні у матеріалах справи докази на спростування укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Форза» та ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» договору факторингу №20210630-Ф/2 від 30 червня 2020 року та переходу права вимоги до позивача відповідно до Реєстру прав вимоги.

Із врахуванням вищенаведеного, оскільки позичальник своїх зобов`язань за договором позики не виконала та у неї утворилась заборгованість, апеляційний суд дійшов висновку, що заявлений позов є підставним та обґрунтованим, а відтак із відповідачки слід стягнути на користь позивача загальну суму заборгованості за договором про надання позики на умовах фінансового кредиту від 31 серпня 2020 року в розмірі 25 231,31 грн.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд першої інстанції встановивши фактичні обставини справи, від яких залежить правильне вирішення спору, не в повній мірі перевірив доводи та надані сторонами докази та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції у відповідності до положень частини 1 статті 376 ЦПК України - скасуванню, із ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Крім того, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» у позовній заяві та апеляційній скарзі просило суд стягнути із відповідача на свою користь витрати на правову допомогу.

За приписами частини 1 пункту 1 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаний з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу

Відповідно до частини 1 статті 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (частина 1 статті 137 ЦПК України).

Згідно пунктів 1, 2 частини 2 статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (частина 8 статті 141 ЦПК України).

При цьому, однією із особливостей процедури відшкодування витрат на професійну правову допомогу є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Саме такий висновок відповідає позиціям Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020 року у справі №317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі №554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі №753/1203/18, у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 червня 2021 року у справі № 640/4126/19 та ін.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

За висновками Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц при розгляді справи судом питання про відшкодування витрат на правничу допомогу учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань і саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладеної у постанові від 28 грудня 2020 року у справі №640/18402/19 склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Апеляційний суд, розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, дійшов висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі з відповідача, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у додатковій постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 753/15687/15.

Згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом в постанові від 15 вересня 2021 року у справі №924/675/20, у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менше, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині 4 статті 126 ГПК України (ч. 4 ст. 137 ЦПК України). Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

На підтвердження надання правової допомоги, апелянтом надано: копію договору про надання правової допомоги №20240611-2 від 11 червня 2024 року (т.1 а.с. 40-42); розрахунок суми судових витрат, у тому числі на правову допомогу у розмірі 7 000 грн ( т. 1 а.с. 43); копію ордеру адвоката серії ВС №1288870 від 11 червня 2024 (т. 1 а.с.52).

Колегія суддів проаналізувала надані ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» докази на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу, а також правові висновки Верховного Суду щодо застосування норм права при вирішенні питання розподілу судових витрат, з урахуванням відсутності заперечень відповідача щодо заявленого розміру витрат, дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7 000,00 грн., оскільки саме цей розмір судових витрат доведений, документально обґрунтований та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат, з урахуванням складності справи.

Крім того, у зв`язку із скасуванням судового рішення і задоволенням позову відповідно до положень статті 141, пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України, апеляційний суд покладає на відповідача витрати позивача по сплаті судового збору за подання позову у розмірі 2 422,40 грн та за подання апеляційної скарги 2 906, 88 грн, а всього - 5 329,28 грн.

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними, зокрема, є справи, про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) (пункт 3 частини 6 статті 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в сили вимог закону.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381- 384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» Артеміда-Ф» задовольнити.

РішенняЧерняхівського районного суду Житомирської області від 22 серпня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» Артеміда-Ф» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» 25 231,31 грн заборгованості за Договором про надання позики на умовах фінансового кредиту № 87 від 31 серпня 2020 року; 5 329,28 грн сплаченого судового збору та 7 000 грн понесених витрат на правничу допомогу.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений: 29 листопада 2024 року.