ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/626/24 Доповідач - Хома М.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2024 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючої - Хома М.В.

суддів - Гірський Б. О., Храпак Н. М.,

секретар - Панькевич Т.І.

з участю представника ОСОБА_1 - адвоката Притули О.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Приутли Оксани Богданівни на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 квітня 2024 року, ухвалене суддею Кунець Н.Р. у цивільній справі №607/21134/23 за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Управління соціальної політики Тернопільської міської ради, про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення опіки та призначення опікуна,

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просив визнати ОСОБА_2 недієздатною, встановити над нею опіку та призначити заявника її опікуном.

Заяву обґрунтовано тим, що ОСОБА_2 є інвалідом ІІ групи загального захворювання та є рідною тіткою ОСОБА_1 . На даний час ОСОБА_2 почала страждати на психічний розлад, не може правильно орієнтуватись в життєвих ситуаціях, внаслідок чого не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, у зв`язку із чим потребує як медичного нагляду та лікування, так і сторонньої допомоги та контролю. Окрім племінника ОСОБА_1 , можливості і бажання доглядати за ОСОБА_2 немає більше ні у кого з близьких родичів, оскільки ОСОБА_2 сім`ї не має, її рідна сестра тривалий час перебуває за кордоном, а рідний брат ОСОБА_3 , який є батьком заявника, через значну зайнятість на роботі не може здійснювати догляд за ОСОБА_2 , тому заявник виявив бажання доглядати свою тітку та бути її опікуном.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 квітня 2024 року заяву задоволено частково.

Визнано недієздатною ОСОБА_2 .

Встановлено над ОСОБА_2 опіку.

Тимчасово покладено обов`язки опікуна над недієздатною ОСОБА_2 на орган опіки та піклування виконавчого комітету Тернопільської міської ради до вирішення питання про призначення опікуна в порядку, визначеному законодавством.

У задоволенні решти заявлених вимог відмовлено.

Встановлено строк дії рішення про визнання ОСОБА_2 недієздатною два роки з дня набрання рішенням законної сили.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Притула О.Б. просить рішення суду першої інстанції змінити в частині відмови в задоволенні заяви про призначення опікуном ОСОБА_2 . заявника ОСОБА_1 та задовольнити заяву в цій частині. Вказує, що рішення суду в оскаржуваній частині є незаконним та необґрунтованим, оскільки можливість та згода виконувати опікунські обов`язки наявна лише у ОСОБА_1 . Суд не мотивував свого рішення та не з`ясував згоду та бажання підопічного відносно здійснення опіки працівниками органу опіки. При ухваленні рішення в частині призначення опікуна судом не враховано найкращих інтересів недієздатної ОСОБА_2 , особистих приязних взаємин між опікуном та підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного та можливості виконувати опікунські обов`язки.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши пояснення представника ОСОБА_1 - адвоката Притули О.Б., яка доводи апеляційної скарги підтримала, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Обставини справи.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 05 січня 1967 року Тернопільським міським бюро ЗАГС, ОСОБА_2 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Тернополі та її батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Заявник ОСОБА_1 є племінником ОСОБА_2 (сином її рідного брата ОСОБА_3 ), що підтверджується свідоцтвами про народження ОСОБА_3 серії НОМЕР_2 , виданого 10 жовтня 1968 року Міським бюро ЗАГС, та ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 , виданого 29 липня 1998 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Тернопільської міської ради Тернопільської області України.

Як вбачається довідки до акта МСЕК серії 12 ААВ №435610 від 21 жовтня 2021 року, виданої Тернопільським обласним центром медико соціальної експертизи Психоневрологічною міжрайонною спеціалізованою МСЕК, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є особою з інвалідністю ІІ групи внаслідок загального захворювання, встановленої довічно. Висновок про умови та характер праці: робота в спеціально створених умовах.

Відповідно до виписок з історії хвороби №10906, №2519 виданих КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» ТОР, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебувала на стаціонарному лікуванні з 07 вересня 2021 року по 27 вересня 2021 року та з 20 лютого 2023 року по 28 лютого 2023 року, з діагнозом: Хронічний маячний розлад з стійкою параноїдальною симптоматикою та стійкою соціально-трудовою дезадаптацією.

Згідно з висновком експерта Тернопільської філії судових експертиз Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» від 21.12.2023 за №835, на даний час ОСОБА_2 хворіє на хронічний маячний розлад з стійкою параноїдною симптоматикою, з стійкою соціально-трудовою дезадаптацією, що досягає рівня хронічного психозу. ОСОБА_2 в силу даного захворювання не здатна усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.

Відповідно до статті 41 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка.

Фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це (частина перша статті 40 ЦК України).

Недієздатні особи є особливою категорією людей (фізичних осіб), які внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу тимчасово або постійно не можуть самостійно на власний розсуд реалізовувати майнові та особисті немайнові права, виконувати обов`язки й нести юридичну відповідальність за свої діяння; недієздатним особам мають надаватися правові можливості для задоволення індивідуальних потреб, реалізації та захисту їх прав і свобод (абзац третій підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 01 червня 2016 року № 2-рп/2016).

Згідно зі статтею 55 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.

Відповідно до статті 58 ЦК України опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними.

У частині першій статті 60 ЦК України визначено, що суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна (частина перша статті 300 ЦПК України).

Відповідно до статті 62 ЦК України опіка або піклування встановлюються за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування, або за місцем проживання опікуна чи піклувальника.

Відповідно до витягу з протоколу №2 засідання опікунської ради від 21.03.2024, опікунська рада при виконавчому комітеті Тернопільської міської ради вирішила не погодити кандидатуру ОСОБА_1 , 1998 року народження, жителя АДРЕСА_1 , в опікуни тітки по батькові ОСОБА_2 , 1966 року народження, яка є особою з інвалідністю II групи довічно, оскільки є рідні другого ступеня споріднення.

У частинах другій-п`ятій статті 63 ЦК України визначено, що опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників.

Згідно з частиною першою статті 67 ЦК України опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням.

При призначенні опікуна важливі і обов`язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряється органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна.

Наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України і Міністерства праці та соціальної політики України від 26 травня 1999 року № 34/166/131/88 затверджено Правила опіки та піклування, що зареєстровані в Міністерстві юстиції України 17 червня 1999 року за № 387/3680 (далі - Правила).

Відповідно до пунктів 1.1, 1.2 Правил опіка (піклування) є особливою формою державної турботи, зокрема, про повнолітніх осіб, які потребують допомоги щодо забезпечення їх прав та інтересів.

Опіка (піклування) встановлюється для захисту особистих і майнових прав та інтересів повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати свої обов`язки.

Згідно з пунктами 2.1, 2.4 Правил опіка установлюється над неповнолітніми, які не досягли п`ятнадцяти років і залишились без піклування батьків, а також над громадянами, визнаними судом недієздатними внаслідок психічних захворювань.

Опіка (піклування) встановлюється за місцем проживання особи, яка підлягає опіці (піклуванню), або за місцем проживання опікуна (піклувальника).

У постанові Верховного Суду від 08 січня 2024 року у справі № 753/1905/22 (провадження № 61-8758св23) зроблено висновок про те, що призначення опікуна недієздатної особи здійснюється за поданням органу опіки та піклування, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі згідно з вимогами ЦПК України. При внесенні подання орган опіки та піклування має врахувати якнайкращі інтереси особи, над якою встановлюється опіка.

Обов`язковою умовою призначення судом конкретної фізичної особи опікуном над недієздатною фізичною особою є наявність подання органу опіки та піклування щодо доцільності призначення саме цієї особи опікуном.

Такий висновок викладений в постановах Верховного Суду від 20 травня 2020 року в справі № 736/1508/17 (провадження № 61-39361св18), від 28 лютого 2024 року в справі № 372/3474/21 (провадження № 61-16349св23).

Враховуючи, що наявність подання органу опіки та піклування щодо доцільності призначення конкретної особи опікуном є обов`язковою умовою призначення судом цієї фізичної особи опікуном над недієздатною фізичною особою, тому з урахуванням відсутності подання щодо призначення ОСОБА_1 опікуном ОСОБА_2 суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні заяви про призначення ОСОБА_1 опікуном недієздатної тітки ОСОБА_2 .

Доводи апеляційної скарги про те, що можливість та згода виконувати опікунські обов`язки наявна лише у ОСОБА_1 , суд не мотивував свого рішення та не з`ясував згоду та бажання підопічного відносно здійснення опіки працівниками органу опіки, при ухваленні рішення в частині відмови у призначенні заявника опікуном суд не врахував найкращих інтересів недієздатної ОСОБА_2 , особистих приязних взаємин між опікуном та підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного та можливості виконувати опікунські обов`язки, колегія суддів оцінює критично, так як зазначені доводи не спростовують законний та обгрунтований висновок суду про те, що відсутність подання органу опіки та піклування щодо доцільності призначення ОСОБА_1 опікуном ОСОБА_2 унеможливлює призначення заявника опікуном недієздатної ОСОБА_2 .

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення («Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Рішення суду є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування з мотивів, викладених у апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 141, 367, 375, 382-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Притули Оксани Богданівни залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 30 липня 2024 року.

Головуюча Хома М.В.

Судді Гірський Б.О.

Храпак Н.М.