П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2024 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Павлової В.В.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 17 червня 2024 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії Державного виконавця Нагайчука Миколи Володимировича Печерського районного відділу ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції місто Київ,

В С Т А Н О В И В:

У провадження Деснянського районного суду міста Києва надійшла скарга ОСОБА_1 , в якій він просив:

зобов`язати Печерський районний відділ ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції місто Київ зупинити виконавче провадження НОМЕР_3 до моменту його демобілізації або смерті відповідно до абз. 1 п.1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження»;

невідкладно розблокувати незаконно заблоковані кошти на заробітній картці в АТ «ПриватБанк», розрахунковий рахунок IBAN НОМЕР_1 , ІПН: НОМЕР_2 Код ЕДРПОУ: 14360080 та зняти арешт із карткових рахунків, відкритих у всіх банках та фінансових установах на ім`я ОСОБА_1

10.04.2024 року та 11.04.2024 року на адресу суду від скаржника надійшли заяви про забезпечення позову шляхом зняття арешту з банківських рахунків, які належать ОСОБА_1 , до винесення рішення по суті скарги. Обґрунтовував заяви тим, що при невжитті заходів щодо забезпечення вимог скарги шляхом розблокування рахунків в банківських установах скаржник не зможе виконувати бойові завдання, що очевидно завдасть шкоди державним інтересам, його здатності захищати територіальну цілісність та суверенітет Української держави. Подальше блокування призведе до незворотних наслідків, крім неможливості виконання ОСОБА_1 бойових задач, загибелі та пораненням військовослужбовців, яких зараз і так не вистачає на фронті.

Ухвалою суду від 15.04.2024 року заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено частково, зобов`язано державного виконавця Печерського районного відділу ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції місто Київ Нагайчука Миколу Володимировича зняти арешт з рахунку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в АТ «ПриватБанк» розрахунковий рахунок IBAN НОМЕР_1 , ІПН: НОМЕР_2 , , на які здійснюються виплати по заробітній платі, до винесення рішення по суті скарги.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 17.06.2024 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії Державного виконавця Нагайчука Миколи Володимировича Печерського районного відділу ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції місто Київ відмовлено; заходи забезпечення позову шляхом зняття арешту з рахунку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в АТ «ПриватБанк» розрахунковий рахунок IBAN НОМЕР_1 , ІПН: НОМЕР_2 , , на які здійснюються виплати по заробітній платі за ухвалою суду від 15.04.2024 року після набрання цієї ухвали законної сили скасовано.

Не погоджуючись з ухвалою суду, скаржник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що оскаржувану ухвалу вважає незаконною та такою, що ухвалена з порушенням норм процесуального права. У зв`язку з цим апелянт просив апеляційний суд оскаржувану ухвалу скасувати та задовольнити вимоги скарги.

Станом на день розгляду справи відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У судове засідання, призначене на 10.10.2024 року, сторони не з`явилися, про розгляд справи були належним чином повідомлені, про причини неявки суд не повідомляли, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не направляли.

На підставі ст. 372 ЦПК України колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, що не з`явились, оскільки відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представника чи сторони, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 24 січня 2018 року у справі №907/425/16.

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 02.11.2009 року у цивільній справі № 2-4014/09 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини вимоги задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти в розмірі всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно з дня пред`явлення позову і досягнення ним повноліття.

04.11.2009 року Деснянським районним судом міста Києва на виконання рішення суду було видано виконавчий лист, який було повернуто стягувачу та втрачено при пересилці.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 06.09.2021 року за заявою ОСОБА_2 було видано дублікат виконавчого листа по цивільній справі № 2-4014/2009 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини.

19.10.2021 року державним виконавцем Печерського районного відділу ДВС у місті Києві ЦМУ МЮ м. Київ Нагайчуком М.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_3.

Відповідно до письмових пояснень державного виконавця, на виконання даного виконавчого документа, ОСОБА_1 перерахував на депозитний рахунок відділу суму коштів: 22.12.2021 р. в розмірі: 986,00 грн., 10.01.2022 р. в розмірі: 1300,00 грн., 17.02.2022 р. в розмірі: 1320,00 грн. та 08.03.2024 р. в розмірі: 5548,41 грн,. які було перераховано на рахунок стягувача.

06.03.2024 року засобами телефонного зв`язку, а саме стягувачем ОСОБА_2 було повідомлено державного виконавця, що аліменти боржник не сплачує, а вона разом із сином знаходиться за кордоном, тому не може особисто з`явитися на прийом до відділу та подати заяву про надання довідки-розрахунку по заборгованості зі сплати аліментів.

13.03.2024 року державним виконавцем було проведено розрахунок заборгованості (відповідно до середньої заробітної плати) по виконавчому провадженню НОМЕР_3, згідно якого, заборгованість становить 326 787,75 грн.

13.03.2024 року державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника у сумі 326 787,75 грн., копію якої направлено до банківських установ для виконання.

Також 13.03.2024 року було винесено постанови про тимчасові обмеження боржника в праві: тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, тимчасового обмеження у праві користування зброєю, тимчасове обмеження у праві полювання а також внесено запис до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

02.04.2024 року, керуючись пунктом 10-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження», розділом XIX Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 р. за № 489/20802 (із змінами), державним виконавцем винесено постанову про визначення поточного рахунку фізичної особи - боржника у банку для здійснення видаткових операцій, а саме: НОМЕР_1 , відкритий у АТ КБ ПРИВАТБАНК, яку надіслано до АТ КБ ПРИВАТБАНК для виконання засобами електронної взаємодії.

Зазначені обмеження були встановлені державним виконавцем, оскільки боржник має заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 326 787,75 грн., сукупний розмір якої згідно розрахунку перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці.

Відомості про ОСОБА_1 як про боржника були внесені до Єдиного реєстру боржників.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні скарги, зазначив, що відсутні підстави для задоволення вимог скаржника в частині визнання дій державного виконавця щодо накладення арешту на кошти боржника неправомірними, оскільки накладаючи арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, державний виконавець визначив порядок виконання постанови про арешт коштів боржника, із застереженням щодо неможливості накладення арешту на рахунки та/або звернення стягнення на які заборонено законом, зазначивши у постанові - «крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення, на які заборонено законом». Встановлені судом обставини не містять відомостей, що на момент винесення оскаржуваної постанови державний виконавець мав інформацію, що відповідний рахунок в АТ КБ «Приватбанк», відкритий на ім`я боржника ОСОБА_1 є таким, на який зараховується заробітна плата (грошове забезпечення). Також суд врахував, що станом на день накладення арешту на грошові кошти боржника ОСОБА_1 за ним обліковувалась заборгованість зі сплати аліментів, яка становила 326 787,75 грн., що підтверджується розрахунком державного виконавця.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції виключно в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Положеннями ч. 4 та ч. 5 ст. 367 ЦПК України передбачені умови, за яких суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів та вимог апеляційної скарги. Зокрема, таке право надано апеляційному суду у випадку, якщо під час розгляду справи будуть встановлені порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Таке ж право є у апеляційного суду й у випадку, якщо поза увагою доводів апеляційної скарги залишилася очевидна незаконність або необґрунтованість рішення суду першої інстанції у справах окремого провадження. Даний перелік є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи, передбачені законом порушення, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, в даному випадку відсутні. За таких умов перегляд справи апеляційний суд здійснює виключно в межах тих доводів, якими апелянт обґрунтовував свою апеляційну скаргу.

Зокрема, свою незгоду з оскаржуваною ухвалою ОСОБА_1 обґрунтовує наступним:

- суддя перевищив повноваження і скасував заходи забезпечення позову у справі № 754/5817/24, яка розподілена для розгляду іншому судді;

- заходи забезпечення позову не можуть застосовуватись при розгляді скарги на дії ДВС;

- скасування заходів забезпечення позову в рамках такої справи є неможливим;

Дані твердження не можуть бути прийняті апеляційним судом.

З тексту оскаржуваної ухвали вбачається, що відмовляючи у задоволенні скарги по суті, суд також скасував заходи забезпечення позову, які були вжиті ухвалою суду від 15.04.2024 року, постановленої саме в рамках розгляду даної справи - скарги на дії державного виконавця Нагайчука Миколи Володимировича Печерського районного відділу ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Київ.

За таких умов, твердження апелянта про те, що суд скасував заходи забезпечення вжиті в рамках іншої справи, прямо протирічать матеріалам справи. При цьому такі заходи забезпечення позову в рамках цієї справи були застосовані судом саме за заявою ОСОБА_1 , відтак апеляційний суд вбачає протиріччя в позиції скаржника з приводу того, чи вправі суд застосовувати заходи забезпечення позову саме в ході розгляду скарги на дії ДВС.

У будь-якому разі предметом апеляційного розгляду є ухвала суду першої інстанції від 17.06.2024 року, а не ухвала від 15.04.2024 року, відтак належність застосування судом заходів забезпечення позову виходить за межі компетенції апеляційного суду в рамках даного провадження.

Не може прийняти апеляційний суд й посилання скаржника на порушення термінів розгляду справи судом першої інстанції.

Як убачається з матеріалів справи, строк її розгляду був обумовлений як об`єктивними обставинами (хвороба судді), так і неявкою сторін у судове засідання, в тому числі і скаржника, який лише 27.05.2024 року подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. За таких умов апеляційний суд не вбачає безпідставного порушення строків розгляду справи.

Не можуть бути прийняті апеляційним судом і посилання апелянта на те, що суд першої інстанції безпідставно не врахував заяви скаржника про зупинення виконавчого провадження в порядку абз.1 п.1 ст.34 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якого виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі проходження боржником строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, або якщо боржник проходить військову службу та виконує бойові завдання військової служби у бойовій обстановці чи в районі проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, якщо згідно з умовами служби проведення виконавчих дій неможливе чи на прохання стягувача, який проходить таку військову службу.

Свою позицію з даного приводу апелянт обґрунтовував фактом проходження ним військової служби. У той же час відповідно до вказаної норми для зупинення провадження має бути встановлено не лише факт проходження служби, але і встановлення неможливості проведення виконавчих дій відповідно до умов служби. Жодних належних доказів та обґрунтування вищевказаної неможливості матеріали справи не містять.

В рамках виконавчого провадження здійснюється виконання виконавчого листа Деснянського районного суду м. Києва по стягненню з ОСОБА_1 аліментів на утримання його дитини, чому, зважаючи на специфіку такого стягнення, проходження особою військової служби жодним чином не може бути перешкодою. За таких умов апеляційний суд констатує відсутність передбаченого законом обов`язку на зупинення провадження.

Решта посилань апелянта (наявність у нього права на припинення сплати аліментів через набуття дитиною у власність нерухомості, безпідставна повторна видача виконавчого листа, відсутність інформації про місцезнаходження дитини) виходять за межі компетенції суду в рамках даної справи.

На підставі наведеного, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, відтак дійшов законної та обґрунтованої позиції при вирішенні справи. Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи апеляційним судом. За таких умов підстави для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції при апеляційному розгляді відсутні.

Керуючись ст.ст.373, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 17 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько