ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
УХВАЛА

02 серпня 2024 року

м. Харків

справа № 619/3051/17

провадження № 22-з/818/190/24

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Курила О.М., Шабельнікова С.К.

учасники справи:

скаржник - ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи - Шевченківський відділ державної виконавчої служби у м. Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Дергачівський відділ державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_2

розглянув заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Мальованого Ю.М., Маміної О.В., Яцини В.Б. за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 28 червня 2024 року в складі судді Калиновської Л.В.

в с т а н о в и в:

Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 28 червня 2024 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії/бездіяльність органу примусового виконання, заінтересовані особи: Шевченківський відділ державної виконавчої служби у м. Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Дергачівський відділ державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_2 .

На вказану ухвалу суду 13 липня 2024 року за допомогою системи «Електронний суд» ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції подав апеляційну скаргу.

Ухвалою судді-доповідача від 18 липня 2024 року із Дергачівського районного суду Харківської області витребувано цивільну справу № 619/3051/17 (провадження 4-с/619/22/24), яка надійшла до Харківського апеляційного суду 24 липня 2024 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 міститься клопотання про відвід суддів Мальованого Ю.М., Маміної О.В., Яцини В.Б., Бурлака І.В., Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.

Клопотання про відвід мотивовано тим, що Харківський апеляційний суд приймає рішення в порушення прав та інтересів дитини скаржника у виконавчому провадженні, не захищає та не відновлює порушені права дитини у виконавчому провадженні, не здійснює контроль за виконанням судового рішення. У зв`язку з чим скаржник виражає недовіру суддям, яким неодноразово впродовж розгляду його попередніх скарг у виконавчому провадженні №57416300 заявлялися відводи та прохання заявити самовідвід від розгляду скарги відповідно до пункту 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів та статті 106 Закону України «Про судоустрій та статус суддів».

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 25 липня 2024 року заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Харківського апеляційного суду Мальованого Ю.М., Маміної О.В., Яцини В.Б. визнано необґрунтованою та передано для визначення суддів, які не входить до складу суду, в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК України, для вирішення заяви про відвід.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 25 липня 2024 року заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Харківського апеляційного суду Бурлака І.В., Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю. - залишено без розгляду.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31 липня 2024 року заяву передано на розгляд колегії суддів: головуючий суддя Бурлака І.В., судді: Курило О.М., Шабельніков С.К.

ОСОБА_1 заявив відвід всім суддям судової палати з розгляду цивільних справ Харківського апеляційного суду, проте його заяву про відвід судді Бурлака І.В. залишено без розгляду, оскільки вона не входить до складу суду, та судді, визначеному на підставі частини 3 статті 40 ЦПК України, не може бути заявлений відвід.

Перевіривши доводи заяви, судова колегія вважає, що підстави для задоволення відводу відсутні.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Наявність безсторонності відповідно до п.1 ст.6 Конвенції має визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями.

У п.п.104-106 рішення Європейського суду з прав людини від 09 січня 2013 року по справі «Олександр Волков проти України» (заява № 21722/11) зазначено, що як правило, безсторонність означає відсутність упередженості та необ`єктивності. Згідно з усталеною практикою Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: (і) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (іі) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (див., серед інших, рішення у справах «Фей проти Австрії» (Fey v. Austria), від 24 лютого 1993 року, Series А № 255, пп. 28 та 30, та «Веттштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), заява № 33958/96, п. 42, ECHR 2000-ХІІ).

Проте, між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а й може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій) (див. рішення у справі «Кіпріану проти Кіпру» (Kyprianou v. Cyprus) [ВП], заява № 73797/01, п. 119, ECHR 2005-ХІІІ). Отже, у деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надасть вимога об`єктивної безсторонності (див. рішення від 10 червня 1996 року у справі «Пуллар проти Сполучного Королівства» (Pullar v. the United Kingdom), п. 32, Reports 1996-III).

У цьому відношенні навіть вигляд має певну важливість - іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється». Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (див. рішення від 26 жовтня 1984 року у справі «Де Куббер проти Бельгії» (De Cubber v. Belgium), Series A, № 86).

Статтями 36, 37 ЦПК України передбачені підстави для відводу (самовідводу) судді.

Згідно частини 1 статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Частиною 4 статті 36 ЦПК України передбачено, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Доводи заяви ОСОБА_1 про відвід суддів Мальованого Ю.М., Маміної О.В., Яцини В.Б. зводяться до незгоди із судовими рішеннями за іншими його скаргами, що не є підставою, передбаченою статтями 36, 37 ЦПК України, для відводу суддів. Незгода із рішеннями суддів, ухваленими у інших справах, не свідчить про існування об`єктивних обставин, які викликають обґрунтовані сумніви у неупередженості або об`єктивності суддів. Судові рішення суддів Харківського апеляційного суду, ухвалені у справі № 619/3051/17, є чинними, судом касаційної інстанції не скасовані.

ОСОБА_1 не надав доказів прямої або побічної заінтересованості колегії суддів у розгляді даної справи, які б викликали обґрунтовані сумніви у їх неупередженості і об`єктивності, що можуть бути основані лише на фактичних обставинах, а не на припущеннях (рішення Європейського суду з прав людини від 26 вересня 2019 року у справі «Іліє проти Румунії»).

Отже, заява ОСОБА_1 не свідчить про наявність підстав, передбачених статтею 36 ЦПК України, та зводиться лише до його незгоди з судовими рішеннями в інших справах.

Враховуючи викладене, вважаємо, що підстав для відводу, передбачених статтями 36, 37 ЦПК України, та об`єктивних даних, які свідчили б про наявність обставин, що викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності колегії суддів Мальованого Ю.М., Маміної О.В., Яцини В.Б. не вбачається.

Керуючись ст.ст.36, 37, 40 ЦПК України

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Мальованого Ю.М., Маміної О.В., Яцини В.Б. за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 28 червня 2024 року в складі судді Калиновської Л.В. по справі за скаргою ОСОБА_1 на дії/бездіяльність органу примусового виконання, заінтересовані особи: Шевченківський відділ державної виконавчої служби у м. Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Дергачівський відділ державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно з дня її підписання, касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді О.М. Курило

С.К. Шабельніков