ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«16» січня 2024 року

м. Харків

справа № 626/513/22

провадження № 22ц/818/383/24

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів Мальованого Ю.М., Яцини В.Б.,

за участю секретаря Волобуєва О.О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , представник відповідача ОСОБА_3

особа, яка подала апеляційну скаргу - ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_4 на заочне рішення Красноградського районного суду Харківської області від 12 квітня 2023 року в складі судді Гусара П.І.

в с т а н о в и в:

У березні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по сплаті орендної плати за договором оренди земельної ділянки, який у подальшому уточнив.

Позовна заява мотивована тим, що він є власником земельної ділянки загальною площею 17,0943 га, кадастровий номер :10:000:0174, що розташована на території Красноградського району Харківської області, та знаходилась з 23 лютого 2017 року по 03 листопада 2022 року в оренді у фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на підставі договору оренди № 2 від 08 грудня 2016 року, який розірвано рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 24 листопада 2021 року у справі № 626/1496/21, яке набрало законної сили 03 листопада 2022 року.

Пунктом 9 договору визначено розмір орендної плати, який вноситься орендарем у грошовій формі у розмірі 5 відсотків нормативної грошової оцінки землі, що складає 31 697,67 грн на рік з періодом виплати з 1 серпня по 31 грудня, а у відповідності до пункту10 цього договору орендна плата вноситься не пізніше 31 грудня кожного року.

Зазначив, що орендар фізична особа-підприємець ОСОБА_2 не сплачував йому орендну плату у відповідності до умов договору оренди землі № 2 від 08 грудня 2016 року за 2019 рік 31 697,67 грн, 2020 рік 31 697,67 грн, 2021 рік 31 697,67 грн, з 01 січня 2022 року по 01 листопада 2022 року 26 414,72 грн, а всього сума боргу по орендній платі складає 121 507,73 грн.

Відсутність сплати орендної плати підтверджується довідками Державної фіскальної служби України про відсутність у нього доходів за вказаний вище період та судовим рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 24 листопада 2021 року у справі № 626/1496/21.

Просив стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на його користь заборгованість у сумі 121 507,73 грн по сплаті орендної плати за 2019 - 2021 роки, з 01 січня 2022 року по 01 листопада 2022 року за договором оренди землі № 2 від 08 грудня 2016 року між орендарем фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 та орендодавцем ОСОБА_1 , покласти судові витрати на відповідача.

Заочним рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 12 квітня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено; стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість у сумі 121 507,73 грн по сплаті орендної плати за 2019- 2021 роки, з 01 січня 2022 року по 01 листопада 2022 року за договором оренди землі № 2 від 08 грудня 2016 року між орендарем фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 та орендодавцем ОСОБА_1 ; стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на оплату судового збору у розмірі 1 215,07 грн.

Постановою Харківського апеляційного суду від 19 жовтня 2023 року апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 залишено без задоволення; заочне рішення Красноградського районного суду Харківської області від 12 квітня 2023 року залишено без змін.

На заочне рішення суду ОСОБА_4 до суду апеляційної інстанції подав апеляційну скаргу, в якій просив заочне рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову, постанову Харківського апеляційного суду від 19 жовтня 2023 року скасувати.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права, не звернув увагу на те, що його не було залучено до участі у справі. Більш того ухвалою Харківського апеляційного суду від 19 жовтня 2023 року відмовлено у задоволенні клопотання фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про залучення його до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача. Зазначив, що 19 грудня 2011 року приватним нотаріусом посвідчено договір позики, за умовами якого він дав ОСОБА_1 в борг 300 000,00 грн на строк до 19 грудня 2031 року. 19 грудня 2011 року приватним нотаріусом посвідчена довіреність, якою ОСОБА_1 уповноважив його розпоряджатися земельною ділянкою загальною площею 17,0943 га, кадастровий номер :10:000:0174, в тому числі одержувати гроші за користування земельною ділянкою на строк до 19 грудня 2031 року. Також 19 грудня 2011 року приватним нотаріусом посвідчено заповіт, яким ОСОБА_1 заповів йому земельну ділянку загальною площею 17,0943 га, кадастровий номер :10:000:0174. Під час посвідчення вказаних правочинів ОСОБА_1 передав йому оригінал Державного акту на право приватної власності на землю серії IV-XP № 005443. Вказав, що 08 грудня 2016 року він, діючи на підставі довіреності від імені та в інтересах ОСОБА_1 , як орендодавця, оформив з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 , як орендарем, в простій письмовій формі договір оренди землі № 2, предметом якого є належна ОСОБА_1 земельна ділянка загальною площею 17,0943 га, кадастровий номер :10:000:0174.

Зазначив, що 10 грудня 2016 року фізична особа-підприємець ОСОБА_2 в рахунок сплати орендної плати за спірним договором оренди землі № 2 від 08 грудня 2016 року сплатив йому, як повноважному представнику ОСОБА_1 , орендну плату за 2016-2018 роки в загальній сумі 65 392,66 грн.

Вказав, що рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 20 січня 2021 року у справі № 626/1264/20, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 07 липня 2021 року, позовна заява ОСОБА_1 задоволена частково; стягнуто з нього на користь ОСОБА_1 безпідставно збережені кошти, а, фактично, орендна плата за договором оренди землі № 2 від 08 грудня 2016 року у загальній сумі 65 392,66 грн.

Посилався на те, що 16 грудня 2016 року фізична особа-підприємець ОСОБА_2 в рахунок орендної плати за договором оренди землі № 2 від 08 грудня 2016 року сплатив йому, як повноважному представнику ОСОБА_1 , орендну плату за 2019-2022 роки, які він не передав ОСОБА_1 , оскільки ОСОБА_1 мав перед ним борг в розмірі 300 000,00 грн за договором позики.

24 березня 2017 року ОСОБА_1 скасував видану йому довіреність на право розпорядження земельною ділянкою загальною площею 17,0943 га, кадастровий номер :10:000:0174, але не повернув йому борг за договором позики в сумі 300 000,00 грн.

Стверджував, що фізична особа-підприємець ОСОБА_2 свої зобов`язання за договором оренди землі № 2 від 08 грудня 2016 року щодо сплати орендної плати за користування земельною ділянкою в 2016-2022 роках виконав належним чином, в повному обсязі та у встановлений строк, оскільки саме він, як представник ОСОБА_1 отримав орендну плату і не передав її довірителю. Таким чином, вчинені ним до скасування довіреності в межах наданих йому повноважень юридичні дії щодо отримання орендної плати припинили право позивача на отримання від фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 вже отриманої ним орендної плати за 2016-2022 роки. Разом з тим, якщо ОСОБА_1 вважає, що, незважаючи на борг перед ним у розмірі 300 000,00 грн, він має передати йому отриману від відповідача орендну плату, то відповідні вимоги ОСОБА_1 має пред`явити до нього.

Вважав, що оскаржуване рішення впливає на його права, оскільки фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 пред`явлені йому вимоги про повернення сплаченої орендної плати. При таких обставинах, суд першої інстанції мав би вирішити питання про залучення його до участі у справі у якості співвідповідача.

Відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції від учасників справи не надходило.

10 січня 2024 року до суду апеляційної інстанції від представника ОСОБА_2 надійшло клопотання, в якому фактично викладені пояснення на апеляційну скаргу. З цих пояснень вбачається, що ОСОБА_2 та його представник підтримують апеляційну скаргу ОСОБА_4 та вважають її обґрунтованою. Також проаналізовано постанову Харківського апеляційного суду від 07 липня 2021 року у справі № 626/1264/20 та зазначено, що в цій справі необхідно дослідити договір оренди землі № 2 від 08 грудня 2016 року та додаткові угоди до нього щодо форми їх укладання (нотаріальна чи проста письмова); в залежності від цього вирішити питання щодо нікчемності чи дійсності додаткових угод до основного договору та з`ясувати питання щодо набуття чинності додатковими угодами.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційне провадження необхідно закрити.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що орендна плата, не сплачена орендарем на користь орендодавця, повинна бути стягнута в повному обсязі з орендаря.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 301108892 від 23 лютого 2022 року земельна ділянка загальною площею 17,0943 га, кадастровий номер :10:000:0174, що розташована на території Красноградського району Харківської області з 23 лютого 2017 року на праві приватної власності зареєстрована за ОСОБА_1 на підставі Державного акту про право приватної власності на землю серії IV-XP № 005443 від 30 серпня 2002 року. З 26 вересня 2018 року вказана земельна ділянка належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_5 на підставі рішення Красноградського районного суду Харківської області від 16 серпня 2018 року у справі № 626/1539/18 (а.с.14-16,82-84 том 1).

19 грудня 2011 року ОСОБА_1 за довіреністю уповноважив ОСОБА_4 бути його представником з усіма необхідними повноваженнями в будь-яких органах, установах чи організаціях незалежно від їх підпорядкування чи форм власності, а саме орендувати земельну ділянку в розмірі 17,0943 га, що належить на підставі Державного акту про право приватної власності на землю серії IV-XP № 005443, виданого Красноградською районною державною адміністрацією Харківської області 30 серпня 2002 року та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 445, кадастровий номер :10:000:0174, одержувати сільськогосподарську продукцію чи гроші згідно цих державних актів на право власності на земельну ділянку чи технічну документацію з правом посвідчення договорів оренди земельної ділянки чи його розірвання в приватному, державному чи іншому підприємстві та фізичній особі; для чого надав йому право здійснювати нагляд над належною йому земельною ділянкою, мати вільний доступ до ділянки, при настанні сезону вживати заходів до обробки землі, змінювати цільове призначення землі, вносити необхідні платежі за земельну ділянку, посвідчити договір оренди чи його розірвання, одержувати необхідні документи, подавати заяви, підписувати їх, одержувати продукцію чи гроші згідно договору оренди земельної ділянки, ставити питання перед компетентними органами про припинення права власності на землю, при необхідності одержати новий державний акт в проектному інституті, представляти його інтереси в судових органах щодо зазначеної землі, оскаржувати рішення суду, розписуватися за нього та виконати всі інші дії, пов`язані з даною довіреністю. Довіреність видана без права відчуження. Довіреність видана строком на 20 років і дійсна до 19 грудня 2031 року (а.с.192-193 том 1, а.с.89 том 2).

08 грудня 2016 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 та ОСОБА_4 укладено договір оренди землі № 2, за умовами якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 17,0943 га, кадастровий номер :10:000:0174, що розташована на території Красноградського району Харківської області зі строком на 15 років.

Пунктом 9 договору визначено розмір орендної плати, який вноситься орендарем у грошовій формі у розмірі 5 відсотків нормативної грошової оцінки землі, що складає 31 697,67 грн на рік з періодом виплати з 1 серпня по 31 грудня, а у відповідності до пункту 10 цього договору орендна плата вноситься не пізніше 31 грудня кожного року (а.с.6-10,76-80 том 1).

За відомостями з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб Державної податкової служби України про суми виплачених доходів станом на 27 лютого 2020 року у ОСОБА_1 за період з 1 кварталу 2019 року по 4 квартал 2019 року інформація про доходи відсутня (а.с.17,85 том 1).

За відомостями з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків станом на 23 березня 2021 року у ОСОБА_1 за період з 1 кварталу 2020 року по 4 квартал 2020 року інформація про доходи відсутня (а.с.18,86 том 1).

За відомостями з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків станом на 02 лютого 2022 року ОСОБА_1 за період з 1 кварталу 2021 року по 3 квартал 2021 року не отримував орендну плату за договором оренди землі № 2 від 08 грудня 2016 року (а.с.19,87 том 1).

За відомостями з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків станом на 05 грудня 2022 року ОСОБА_1 за період з 1 кварталу 2021 року по 3 квартал 2022 року не отримував орендну плату за договором оренди землі № 2 від 08 грудня 2016 року (а.с.88-89 том 1).

Рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 06 червня 2019 року у справі № 626/686/19 за позовом ОСОБА_1 до приватного підприємця ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_4 про розірвання договору оренди земельної ділянки та стягнення орендної плати, позов ОСОБА_1 про розірвання договору оренди задоволено частково; розірвано договір оренди земельної ділянки № 2 від 08 грудня 2016 року, площею 17,0943 га, кадастровий номер :10:000:0174, що розташована на території Піщанської сільської ради Красноградського району Харківської області, укладений між приватним підприємцем ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на підставі довіреності від 19 грудня 2011 року в інтересах ОСОБА_1 ; стягнуто з приватного підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 58 704,91 грн заборгованості по орендній платі та 1 379,59 грн судового збору, а всього 60 084,50 грн (а.с.139-143 том 1).

Постановою Харківського апеляційного суду від 11 вересня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено; рішення Красноградського районного суду Харківської області від 06 червня 2019 року скасовано та ухвалено нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_4 про розірвання договору оренди земельної ділянки відмовлено; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2 305,20 грн судового збору (а.с.144-149 том 1).

Вказаними судовими рішеннями встановлено, що факт сплати орендної плати за 2016-2018 роки ОСОБА_2 ОСОБА_4 , який був уповноважений за довіреністю, підтверджується актом прийняття-передачі та розпискою, згідно з якими ОСОБА_2 сплатив ОСОБА_6 орендну плату в загальному розмірі 65 392,66 грн, із яких: за 2016 рік 1 997,32 грн, за 2017 рік 31 697,67 грн, за 2018 рік 31 697,67 грн.

Рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 24 листопада 2021 року у справі № 626/1496/21 за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_4 про розірвання договору оренди земельної ділянки, позов ОСОБА_1 про розірвання договору оренди земельної ділянки задоволено; розірвано договір № 2 від 08 грудня 2016 року оренди земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 17,0943 га з кадастровим номером :10:000:0174 між ОСОБА_1 та фізичною особою підприємцем ОСОБА_2 ; вирішено питання щодо судових витрат (а.с.42-52,90-100 том 1).

Постановою Харківського апеляційного суду від 03 листопада 2022 року апеляційну скаргу фізичної особи підприємця ОСОБА_2 - залишено без задоволення; рішення Красноградського районного суду Харківської області від 24 листопада 2021 року - залишено без змін (а.с.53-59,101-107 том 1).

Вказаними судовими рішеннями встановлено, що фізична особа-підприємець ОСОБА_2 має заборгованість перед ОСОБА_1 по орендній платі за 2019-2020 роки, що свідчить про наявність передбаченого статтею 651 ЦК України істотного порушення відповідачем договору оренди, необхідного для його розірвання.

Рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 20 січня 2021 року у справі № 626/1264/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа: ОСОБА_2 про стягнення безпідставно збережених коштів, позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 безпідставно збережені кошти від оренди земельної ділянки площею 17,0943 га, кадастровий номер :10:000:0174, що розташована на території Піщанської сільської ради Красноградського району Харківської області, у сумі 65 392,66 грн; стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 сплачений ним судовий збір в сумі 653,76 грн; в іншій частині позовних вимог - відмовлено (а.с.158-164 том 1).

Постановою Харківського апеляційного суду від 07 липня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення; рішення Красноградського районного суду Харківської області від 20 січня 2021 року - залишено без змін (а.с.165-171 том 1).

Рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 13 лютого 2023 року у справі № 626/2904/21 за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, позовну заяву ОСОБА_7 задоволено; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 15 000,00 грн заборгованості по орендній платі та 908,00 грн судового збору, а всього 15 908,00 грн (а.с.177-179 том 1).

Вказаним рішенням встановлено, що 08 грудня 2016 року укладено договір оренди землі № 2, відповідно до умов якого ОСОБА_4 надав в оренду приватному підприємцю ОСОБА_2 земельну ділянку, яка належить ОСОБА_1 , строком на 15 років.

10 березня 2017 року між ними укладено додаткову угоду до договору оренди землі № 2 від 08 грудня 2016 року, в якому вказано, що договір оренди землі № 2 від 08 грудня 2016 року, предметом якого є земельна ділянка загальною площею 17,0943 га, кадастровий номер :10:000:0174, що належить ОСОБА_1 , укладено строком на 35 років, починаючи з 09 грудня 2016 року по 31 грудня 2051 року. Пунктом 9 вказаної додаткової угоди передбачено, що орендна плата за один календарний рік складає 5 000,00 грн. Вигодонабувачем за даною додатковою угодою виступає позивач - ОСОБА_7 .

Матеріали справи містять копію договору позики від 19 грудня 2011 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , за умовами якого позикодавець при укладенні цього договору передав у власність позичальнику строком до 19 грудня 2031 року, а позичальник прийняв від нього грошові кошти в розмірі 300 000,00 грн, які зобов`язався повернути (а.с.194-195 том 1, а.с.90 том 2).

19 грудня 2011 року ОСОБА_1 склав заповіт, в якому на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: належну йому земельну ділянку в розмірі 17,0943 га, кадастровий номер :10:000:0174, він заповів ОСОБА_4 (а.с.196-197 том 1, а.с.91 том 2).

Заочним рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 12 квітня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено; стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість у сумі 121 507,73 грн по сплаті орендної плати за 2019 - 2021 роки, з 01 січня 2022 року по 01 листопада 2022 року за договором оренди землі № 2 від 08 грудня 2016 року між орендарем фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 та орендодавцем ОСОБА_1 ; стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на оплату судового збору у розмірі 1 215,07 грн.

Постановою Харківського апеляційного суду від 19 жовтня 2023 року апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 залишено без задоволення; заочне рішення Красноградського районного суду Харківської області від 12 квітня 2023 року залишено без змін.

Разом з апеляційною скаргою ОСОБА_4 надав акт № 2 прийняття-передачі коштів від 16 грудня 2016 року в рахунок орендної плати за договором оренди землі № 2 від 08 грудня 2016 року, складеним ОСОБА_4 від імені та в інтересах ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 про наступне: враховуючи, що пунктом 12 договору оренди землі від 08 грудня 2016 року № 2 передбачена можливість внесення орендної плати наперед, орендар ОСОБА_2 передав, а орендодавець ОСОБА_4 прийняв, в рахунок сплати орендної плати за договором оренди землі від 08 грудня 2016 року № 2 кошти в наступній сумі та за наступні періоди: за 2019 рік 31 697,67 грн; за 2020 рік 31 697,67 грн; за 2021 рік 31 697,67 грн; за 2022 рік 31 697,67 грн; а всього передані кошти в сумі 126 790,67 грн. Підписанням цього акту сторони свідчать про те, що орендна плата за 2019 -2022 роки за договором оренди землі від 08 грудня 2016 року № 2 орендарем ОСОБА_2 сплачена у повному обсязі (а.с.93 том 2).

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Важливим елементом верховенства права є гарантія справедливого судочинства. Так, у рішенні у справі «Беллет проти Франції» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів якого є доступ до суду.

Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права у демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання в її права.

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Право на оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій є складовою конституційного права особи на судовий захист. Воно гарантується визначеними Конституцією України основними засадами судочинства, які є обов`язковими для всіх форм судочинства та всіх судових інстанцій, зокрема забезпеченням апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина.

Отже, конституційний принцип забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду гарантує право звернення до суду зі скаргою в апеляційному чи в касаційному порядку, яке має бути реалізоване, за винятком встановленої законом заборони на таке оскарження.

Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких установлена в належній судовій процедурі та формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному обсязі та забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі статтею 13 Конвенції.

Право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; накладення обмежень дозволено за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватися з легітимною метою та зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення ЄСПЛ «Воловік проти України», «Креуз проти Польщі»).

Проте право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати легітимну мету та гарантувати пропорційність між їх використанням і такою метою (рішення ЄСПЛ у справі «Мельник проти України»).

Обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним з пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не має законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю мети, яку прагнуть досягти (рішення ЄСПЛ у справі «Тіннеллі та сини, Лтд та ін.», «Мак-Елдуф та інші проти Сполученого Королівства»).

Конвенція має на меті гарантію не теоретичних або ілюзорних прав, а практичних та ефективних. Особливо це стосується права на доступ до суду з огляду на визначене місце, яке посідає в демократичному суспільстві право на справедливий суд (рішення ЄСПЛ у справі «Ейрі проти Ірландії», «Аїт-Мугуб проти Франції»).

Реалізація конституційного права на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення ставиться у залежність від процесуального закону.

Відповідно до частини першої статті 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Вказана норма кореспондується з частиною першою статті 352 ЦПК України згідно з якою учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Конструкція статті 352 ЦПК України у системному тлумаченні з частиною першою статті 17 ЦПК України з врахуванням принципу верховенства права, складовою якого є доступ до суду, дає підстави дійти висновку, що особи, які не брали участі у справі, мають право на апеляційний перегляд справи виключно у випадку, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

ЦПК України передбачено право осіб, які не брали участі у справі, подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, але при дотриманні певних умов.

Так, особа, яка звертається з апеляційною скаргою в порядку, передбаченому статтею 352 ЦПК України, повинна довести, наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Слід ураховувати, що судове рішення, оскаржуване не залученою до участі у справі особою, повинно безпосередньо стосуватися прав та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Рішення є таким, що прийнято про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині цього рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 11 січня 2023 року у справі № 2-1296/11 (провадження № 61-7666св22).

Згідно із пунктом 3 частини 1 статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Тлумачення наведених норм процесуального права свідчить про те, що суд апеляційної інстанції лише в межах відкритого апеляційного провадження має процесуальну можливість зробити висновок щодо вирішення чи не вирішення судом першої інстанції питань про права та інтереси особи, яка не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції та подала апеляційну скаргу після спливу річного строку з дня складання повного тексту судового рішення. При цьому, якщо обставини про вирішення судом першої інстанції питання про права, інтереси та свободи особи, яка не була залучена до участі у справі не підтвердились, апеляційне провадження підлягає закриттю.

Такий правовий висновок висловлений Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у постанові від 17 лютого 2020 року у справі № 668/17285/13-ц (провадження № 61-41547сво18).

Звертаючись із апеляційною скаргою ОСОБА_4 посилався на те, що 16 грудня 2016 року фізична особа-підприємець ОСОБА_2 в рахунок орендної плати за договором оренди землі № 2 від 08 грудня 2016 року сплатив йому, як повноважному представнику ОСОБА_1 , орендну плату за 2019-2022 роки, які він не передав ОСОБА_1 , оскільки ОСОБА_1 мав перед ним борг в розмірі 300 000,00 грн за договором позики. Вважав, що оскаржуване рішення впливає на його права, оскільки фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 пред`явлені йому вимоги про повернення сплаченої орендної плати.

На підтвердження вказаних обставин ОСОБА_4 надав до суду акт № 2 прийняття-передачі коштів від 16 грудня 2016 року в рахунок орендної плати за договором оренди землі № 2 від 08 грудня 2016 року, складеним ОСОБА_4 від імені та в інтересах ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 про наступне: враховуючи, що пунктом 12 договору оренди землі від 08 грудня 2016 року № 2 передбачена можливість внесення орендної плати наперед, орендар ОСОБА_2 передав, а орендодавець ОСОБА_4 прийняв, в рахунок сплати орендної плати за договором оренди землі від 08 грудня 2016 року № 2 кошти в наступній сумі та за наступні періоди: за 2019 рік 31 697,67 грн; за 2020 рік 31 697,67 грн; за 2021 рік 31 697,67 грн; за 2022 рік 31 697,67 грн; а всього передані кошти в сумі 126 790,67 грн. Підписанням цього акту сторони свідчать про те, що орендна плата за 2019 -2022 роки за договором оренди землі від 08 грудня 2016 року № 2 орендарем ОСОБА_2 сплачена у повному обсязі.

Встановлено, що предметом спору у цій справі є стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості у сумі 121 507,73 грн по сплаті орендної плати за 2019- 2021 роки, з 01 січня 2022 року по 01 листопада 2022 року за договором оренди землі № 2 від 08 грудня 2016 року між орендарем фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 та орендодавцем ОСОБА_1 .

Заочним рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 12 квітня 2023 року, яке залишено без змін постановою Харківського апеляційного суду від 19 жовтня 2023 року, позов ОСОБА_1 задоволено; стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість у сумі 121 507,73 грн по сплаті орендної плати за 2019 - 2021 роки, з 01 січня 2022 року по 01 листопада 2022 року за договором оренди землі № 2 від 08 грудня 2016 року між орендарем фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 та орендодавцем ОСОБА_1 ; стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на оплату судового збору у розмірі 1 215,07 грн.

Означене судове рішення вирішує спір між орендарем фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 та орендодавцем ОСОБА_1 щодо стягнення заборгованості по сплаті орендної плати за 2019 - 2021 роки, з 01 січня 2022 року по 01 листопада 2022 року за договором оренди землі № 2 від 08 грудня 2016 року і не містить висновків про права чи обов`язки ОСОБА_4 , як представника ОСОБА_1 на підставі довіреності від 19 грудня 2011 року.

Матеріали справи не містять даних про наявність у ОСОБА_4 суб`єктивного права або охоронюваного законом інтересу щодо вимог про стягнення заборгованості по сплаті орендної плати за договором оренди землі № 2 від 08 грудня 2016 року. Отже, заявник не має права чи охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано апеляційну скаргу на заочне рішення суду першої інстанції від 12 квітня 2023 року.

Мотивувальна та резолютивна частини заочного рішення суду першої інстанції не містить висновків про права, свободи, інтереси та обов`язки особи, яка звернулася з апеляційною скаргою, а спір за позовом вирішено судом в межах заявлених вимог, наведених підстав та наданих доказів.

Отже, суд першої інстанції не вирішував питання про права, свободи, інтереси чи обов`язки ОСОБА_4 , тому апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття апеляційного провадження.

Викладені в апеляційній скарзі аргументи ОСОБА_4 щодо порушення оскаржуваним судовим рішенням його прав, оскільки фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 пред`явлені йому вимоги про повернення сплаченої орендної плати, не спростовують висновки апеляційного суду про те, що права та обов`язки заявника судовим рішенням суду першої інстанції не вирішувались.

Врахувавши, що ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу у справі, в якій він не брав участі, на судове рішення, яким не вирішувалось питання про його права та обов`язки, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про закриття апеляційного провадження на підставі пункту 3 частини 1 статті 362 ЦПК України, що не позбавляє ОСОБА_4 звернутися з самостійним позовом за захистом прав, якщо він вважає їх порушеними.

До письмових пояснень представника ОСОБА_2 щодо того, що в цій справі суд апеляційної інстанції повинен перевірити законність договору оренди та укладених до нього додаткових угод і за результатами цієї перевірки ухвалити судове рішення судова колегія відноситься критично, оскільки по перше, предметом розгляду цієї справи є стягнення грошових коштів за договором оренди, який станом на час ухвалення судового рішення судом першої інстанції розірвано, а не законність чи незаконність цього договору; а по друге, суд першої інстанції не ухвалював судового рішення про права, свободи, інтереси та обов`язки особи, яка звернулася з апеляційною скаргою.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 закрито, немає підстав для розподілу судових витрат.

Ухвалою Харківського апеляційного суду про відкриття апеляційного провадження від 06 грудня 2023 року зупинено дію заочного рішення Красноградського районного суду Харківської області від 12 квітня 2023 року та постанови Харківського апеляційного суду від 19 жовтня 2023 року. У зв`язку із закриттям апеляційного провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_4 , дію вказаних судових рішень слід поновити.

Керуючись ст.ст.362, 367, 368, 381-384, 389 ЦПК України

у х в а л и в:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Красноградського районного суду Харківської області від 12 квітня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по сплаті орендної плати за договором оренди земельної ділянки закрити.

Поновити дію заочного рішення Красноградського районного суду Харківської області від 12 квітня 2023 року та постанови Харківського апеляційного суду від 19 жовтня 2023 року, зупинену ухвалою Харківського апеляційного суду від 06 грудня 2023 року.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді Ю.М. Мальований

В.Б. Яцина

Повний текст ухвали складено 16 січня 2024 року.