Провадження № 22-ц/802/474/24 Доповідач: Здрилюк О. І.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Здрилюк О. І.,

суддів - Бовчалюк З. А., Карпук А. К.,

секретар судового засідання Власюк О. С.,

з участю представника позивачки ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про збільшення розміру аліментів, за апеляційною скаргою позивачки ОСОБА_3 , поданою від її імені представником ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 лютого 2024 року,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2023 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зазначеним позовом, який мотивує тим, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, у якому у них народилося двоє дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утримання якої рішенням Апеляційного суду Волинської області від 10 листопада 2011 року змінено рішення Володимир-Волинського міського суду від 18.10.2011 та стягнуто з відповідача аліменти у розмірі 1/7 частки від його заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26 вересня 2011 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення суду до примусового виконання не пред`являлося і відповідач добровільно його не виконує та жодним іншим чином участі у житті дочки не приймає.

Дочка проживає разом із нею та знаходиться на повному її утриманні, а її матеріальне становище не дозволяє самостійно забезпечувати усі потреби дитини, оскільки на її утриманні є ще двоє неповнолітніх дітей від іншого шлюбу.

Відповідач є фізично здоровим чоловіком працездатного віку, який отримує доходи у військовій частині та в ТОВ «Агрофірма Станіслав».

Оскільки вона на даний час не може повністю забезпечити потреби дочки одягом, продуктами харчування, засобами гігієни, не має змоги оплатити у разі потреби її лікування, відвідування необхідних гуртків, тощо, а тому просить збільшити розмір стягуваних з відповідача аліментів на неповнолітню дочку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до 1/4 частки усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з моменту звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 лютого 2024 року в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 від імені позивачки ОСОБА_3 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати це рішення та ухвалити нове про задоволення позову.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 від імені відповідача ОСОБА_4 , посилаючись на безпідставність вимог апеляційної скарги та законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

У судовому засіданні представник позивачки апеляційну скаргу підтримала із наведених у ній підстав та просить її задовольнити.

Представник відповідача апеляційну скаргу заперечила та просить залишити її без задоволення.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін з таких підстав.

Згідно зі статями 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК).

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України).

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, у якому у них народилося двоє дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Син до повноліття проживав із батьком, а дочка проживає з матір`ю.

Рішенням Апеляційного суду Волинської області від 10 листопада 2011 року змінено рішення Володимир-Волинського міського суду від 18.10.2011 та стягнуто з відповідача на користь позивачки аліменти на неповнолітню дочку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/7 частки від його заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26 вересня 2011 року і до досягнення дитиною повноліття (т.1 а.с.20-23).

Згідно зі статтею 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Судом встановлено, що рішення суду про стягнення аліментів до примусового виконання позивачкою не пред`являлося і відповідач добровільно його не виконував.

Також встановлено, що у кожного зі сторін, які перебувають у зареєстрованому іншому шлюбі, є на утриманні по двоє інших малолітніх дітей.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачка не надала належних, допустимих і достовірних доказів на підтвердження недостатності стягнутого розміру аліментів на дитину 14-річного віку.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції.

Крім того, при наявності доказів про доходи відповідача (т.2 а.с.20, 20-зворот), позивачка не надала і суду апеляційної інстанції доказів про те, що 1/7 частка від заробітку відповідача є недостатнім розміром аліментів на дочку, з урахуванням тієї обставини, що батьки забезпечують дитину в рівних частках.

Крім того, перераховуючи у додаткових письмових поясненнях витрати на дочку (т.1 а.с.146-149), позивачка зазначає такі з них, як послуги репетитора з англійської мови, екскурсії, необхідність лікування у стоматолога, які не є підставою для стягнення аліментів, а можуть бути додатковими витратами.

Також взагалі не конкретизовано щомісячні витрати по догляду дитини за собою, об`єктивна необхідність кожного з переліку, а також не конкретизовано щомісячні витрати на закупівлю для дитини засобів особистої гігієни, їх вид та ціну.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Фактично доводи позивачки зводяться до її власного припущення, що аліменти в уже стягнутому з відповідача розмірі, які вона не отримує фактично із-за власного неподання до примусового виконання відповідного виконавчого листа, не знаючи конкретної суми, яку становить цей розмір 1/7 частка від заробітку відповідача, є недостатнім на утримання дочки.

Виходячи з наведеного, повно та об`єктивно дослідивши всі обставини справи і давши їм вірну правову оцінку, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у позові.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги спростовуються вищенаведеними обставинами справи та не містять встановлених законом підстав для скасування оскаржуваного рішення, ухваленого з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_3 , подану від її імені представником ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий суддя

Судді