ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Красвітної Т.П.,Свистунової О.В.

за участю секретаря Попенко Ю.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 вересня 2024 року та на додаткове рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 23 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ КБ Приватбанк про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що 14 березня 2024 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська у справі № 201/829/24 за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ Приватбанк прийнято рішення яким скасовано наказ АТ КБ Приватбанк №Е.17.U.0.0/4-8310149 від 20 грудня 2023 року Про звільнення ОСОБА_1 , поновлено ОСОБА_1 на роботі в АТ КБ Приватбанк, стягнуто з АТ КБ Приватбанк на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, з моменту його звільнення20 грудня 2023 року по дату ухвалення рішення суду - 14 березня 2024 року. 19 червня 2024 року Дніпровським апеляційним судом за результатом розгляду апеляційної скарги АТ КБ Приватбанк, рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 березня 2024 року у справі №201/829/24 змінено в частині стягнення з АТ КБ Приватбанк на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період часу з 20 грудня 2023 року по 14 березня 2024 року у розмірі 146125 грн. 32 коп. В іншій частині рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 березня 2024 року у справі № 201/829/24 залишено без змін. 29 березня 2024 року на виконання вказаного рішення суду АТ КБ Приватбанк було скасовано наказ № Е.17.U.0.0/4-8310149 від 20 грудня 2023 року Про звільнення ОСОБА_1 та поновлено його на роботі в ААТ КБ Приватбанк, про що був прийнятий відповідний Наказ АТ КБ Приватбанк № Е.17.U.0.0/4-6944885 від 29 березня 2024 року. 02 квітня 2024 року АТ КБ Приватбанк звільнив позивача з роботи за власним бажанням наказом № Е.DN-УВ-2024-6979850-п від 02 квітня 2024 року. Позивач вказує, згідно наданого АТ КБ Приватбанк розрахункового листа та фактичних виплат, йому не було виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу, а саме за період часу з 11 квітня 2024 року (день скасування наказу про призупинення дії трудового договору) по 20 грудня 2023 року (день незаконного звільнення), тобто за час протягом якого він не був допущений до роботи з вини АТ КБ Приватбанк. Позивач вважає відмову АТ КБ Приватбанк нарахувати та виплатити йому середній заробіток за час вимушеного прогулу, а саме за період часу з з 11 квітня 2024 року (день скасування наказу про призупинення дії трудового договору) по 20 грудня 2023 року (день незаконного звільнення) неправомірною. На підставі викладеного ОСОБА_1 просив суд стягнути з АТ КБ Приватбанк середню заробітну плату за час вимушеного прогулу, за період часу з 11 квітня 2023 року по 20 грудня 2023 року в розмірі 431 305 грн. 38 коп.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 вересня 2024 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 . Стягнуто з АТ КБ Приватбанк на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу, за період часу з 11 квітня 2023 року по 20 грудня 2023 року в розмірі 431 305 грн. 38 коп. Стягнуто з АТ КБ Приватбанк судовий збір на користь держави у розмірі 2721 грн. 62 коп.

Додатковим рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 вересня 2024 року стягнуто з АТ КБ Приватбанк на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в сумі 15 000 грн.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 жовтня 2024 року виправлено допущену в рішенні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 вересня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ Приватбанк про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, помилку наступним чином: вірно вказавши стягнути з відповідача на користь держави судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 4 313,05 грн., замість невірно вказаного стягнути з відповідача на користь держави судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 4 133,05 грн., а також вірно вказавши Стягнути з АТ КБ Приватбанк судовий збір на користь держави у розмірі 4 313 грн. 05 коп., замість невірно вказаного Стягнути з АТ КБ Приватбанк судовий збір на користь держави у розмірі 2721 грн. 62 коп. (а.с.154).

В апеляційній скарзі АТ КБ Приватбанк просить рішення суду від 02 вересня 2024 року та додаткове рішення від 23 вересня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування обставин у справі, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду від 02 вересня 2024 року та додаткове рішення від 23 вересня 2024 року залишити без змін, посилаючись на їх законність та обгрунтованість.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Звернувшись до суду із позовом у цій справі, ОСОБА_1 просив суд стягнути з АТ КБ Приватбанк середню заробітну плату за час вимушеного прогулу, за період часу з 11 квітня 2023 року по 20 грудня 2023 року в розмірі 431 305 грн. 38 коп. посилаючись на те, що 29 березня 2024 року на виконання рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 березня 2024 року у справі № 201/829/24 АТ КБ Приватбанк було скасовано наказ №Е.17.U.0.0/4-8310149 від 20 грудня 2023 року Про звільнення ОСОБА_1 та поновлено його на роботі в ААТ КБ Приватбанк, про що був прийнятий відповідний Наказ АТ КБ Приватбанк № Е.17.U.0.0/4-6944885 від 29 березня 2024 року. 02 квітня 2024 року АТ КБ Приватбанк звільнив позивача за власним бажанням наказом № Е.DN-УВ-2024-6979850-п від 02 квітня 2024 року. Позивач вказує, згідно наданого АТ КБ Приватбанк розрахункового листа та фактичних виплат, йому не було виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу, а саме за період часу з 11 квітня 2024 року (день скасування наказу про призупинення дії трудового договору) по 20 грудня 2023 року (день незаконного звільнення за начебто прогул), тобто за час протягом якого він не був допущений до роботи з вини АТ КБ Приватбанк. Позивач вважає відмову АТ КБ Приватбанк нарахувати та виплатити йому середній заробіток за час вимушеного прогулу, а саме за період часу з з 11 квітня 2024 року (день скасування наказу про призупинення дії трудового договору) по 20 грудня 2023 року (день незаконного звільнення) неправомірною.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції посилався на їх доведеність та обґрунтованість, однак погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов них за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права, що відповідно до ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.

Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановлено статтею 117 КЗпП України, згідно з приписами якої в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні, факт проведення з ним остаточного розрахунку та встановлення вини.

Закріплені у статтях 116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними відповідно до законодавства всіх виплат у день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Отже, стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

У Рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі № 1-5/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу Конституційний Суд України вказав, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117 цього Кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16 зроблено правовий висновок про те, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою (зокрема, компенсацією працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати) у розумінні статті 2 Закону України Про оплату праці, тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати.

У справі встановлено, позивач працював в АТ КБ Приватбанк та 13 вересня 2021 року позивача було звільнено з роботи з АТ КБ Приватбанк на підставі наказу №Э.DN.УВ-2021-7296181-п від 09 вересня 2021 року за скороченням штату на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с.6-13).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 лютого 2022 року по справі №201/10752/21 за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ ПриватБанк, третя особа Первинна профспілкова організація співробітників АТ КБ ПриватБанк про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, було задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 . Наказ № Э.DN-УВ-2021-7296181-п від 09 вересня 2021 року АТ КБ ПриватБанк про звільнення ОСОБА_1 скасовано. Поновлено ОСОБА_1 на роботі в АТ КБ ПриватБанк. Стягнуто з АТ КБ ПриватБанк на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 434 615 грн. 71коп. Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі в АТ КБ ПриватБанк допустити до негайного виконання. Рішення суду в частині стягнення з АТ КБ ПриватБанк на користь ОСОБА_1 середньої заробітної плати за один місяць у розмірі 90 720 грн. 68коп. допустити до негайного виконання. Стягнуто з АТ КБ ПриватБанк на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі по оплаті судового збору у розмірі 908грн. Стягнуто з АТ КБ ПриватБанк на користь держави судові витрати по справі по оплаті судового збору у розмірі 1 816грн. Вказане рішення суду набрало законної сили (а.с.224-227).

Наказом Про поновлення на роботі Дирекції з HR та корпоративного управління АТ КБ Приватбанк № Э.28.0.0.0/1-6922475 від 09 травня 2022 року скасовано дію наказу Э DN-УВ- 2021-7296181-п від 09 листопада 2021 року про звільнення ОСОБА_1 . Поновлено ОСОБА_1 на роботі в АТ КБ Приватбанк на посаді заступника директора департаменту, посадова підгрупа Заступник керівника Департаменту з питань адвокатського та судового супроводу ГО Департаменту економічної безпеки з 13 вересня 2021 року (а.с.224-227).

Наказом Про призупинення дії трудового договору Дирекції з HR та корпоративного управління АТ КБ Приватбанк № Э.28.0.0.0/1-6924954 від 09 травня 2022 року у звязку з військовою агресією проти України АТ КБ Приватбанк не має можливості забезпечити наступного працівника роботою ОСОБА_1 посада заступник директора департаменту, посадова підгрупа Заступник керівника Департаменту з питань адвокатського та судового супроводу ГО Департаменту економічної безпеки. Враховуючи вказане вище та керуючись ст. 13 Закону України Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану від 15 березня 2022 року, Закон України Про правовий режим воєнного стану від 12 травня 2022 року, Указами Президента України Про зведення воєнного стану в Україні від 24 лютого 2022 року № 64/2022 та Про продовження строку дії воєнного стану в Україні від 14 березня 2022 року №133/2022 на період дії воєнного стану, призупинено дію трудового договору ОСОБА_1 , Заступника директора департаменту з 11 травня 2022 року (перший день призупинення) до дати припинення або скасування воєнного стану. Наказано проінформувати ОСОБА_1 щодо призупинення дії трудового договору на період воєнного. У зв`язку з тимчасовим призупиненням дії трудового договору, починаючи з 11 травня 2022 року до дати скасування чи припинення воєнного стану з Україні тимчасово припинити роботодавцем забезпечення ОСОБА_1 роботою; припинити нарахування та виплату заробітної плати (будь - яких гарантійних та компенсаційних виплат). У разі зміни обставин, викладених у цьому наказі, рішення щодо призупинення дії трудового договору з ОСОБА_1 може бути переглянуте, шляхом видачі окремого наказу. Наказано забезпечити облік робочого часу ОСОБА_1 на період призупинення дії трудового договору як інші причини неявок, за умови наявності технічних та організаційних можливостей у роботодавця (а.с.224-227).

Не погодившись із вказаним наказом Про призупинення дії трудового договору Дирекції з HR та корпоративного управління АТ КБ Приватбанк № Э.28.0.0.0/1-6924954 від 09 травня 2022 року, ОСОБА_1 оскаржив його у судовому порядку та рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 21 жовтня 2022 року визнано незаконним наказ голови правління АТ КБ Приватбанк Герхард Бьош № Э.28.0.0.0/1-6924954 від 09 травня 2022 року Про призупинення дії трудового договору з ОСОБА_1 з 11 травня 2022 року. Поновлено з 11 травня 2022 року дію трудового договору, укладеного між АТ КБ Приватбанк і ОСОБА_1 на посаді заступника директора департаменту, посадова підгрупа заступник керівника Департаменту з питань адвокатського та судового супроводу ГО Департаменту економічної безпеки. Стягнуто з АТ КБ Приватбанк () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 11 травня 2022 року по день ухвалення рішення в розмірі 497909 грн. 26 коп. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Допущено негайне виконання рішення суду в частині присудження виплати заробітної плати (середнього заробітку за час вимушеного прогулу) в межах суми платежу за один місяць. Середній заробіток за час вимушеного прогулу обрахований судом без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів. Стягнуто з АТ КБ Приватбанк () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 992 грн. 40 коп. (а.с.6-13).

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 28 лютого 2023 року апеляційну скаргу АТ КБ Приватбанк - залишено без задоволення. Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 21 жовтня 2022 року залишено без змін (а.с.224-227).

Встановлено, 11 квітня 2024 року АТ КБ Приватбанк було винесено наказ Про скасування наказу Про призупинення дії трудового договору №Е.28.0.0.0./1-6928110.

20 грудня 2023 року АТ КБ Приватбанк звільнив позивача з роботи на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, за відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин (прогул), про що виніс відповідний наказ № Е.17.U.0.0/4-8310149 від 20 грудня 2023 року (а.с.16-20).

З наказу про звільнення від 20 грудня 2023 року вбачається, АТ КБ Приватбанк прийняв наказ Про уповноважених осіб банку № Е.17.U.0.0/4-7916044 від 10 жовтня 2023 року, згідно якого трьом працівникам з уповноважених осіб доручено проінформувати позивача про те що було скасовано призупинення дії трудового договору наказом Банку Про скасування наказу Про призупинення дії трудового договору № Е. 28.0.0.0/1-6928110 від 11 квітня 2023 року; робоче місце знаходиться у приміщені банку за адресою м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги 30, каб. 041; режим роботи наступний: графік № 2 для ГО та Мідл-Офіс, а саме робочі дні: понеділок-п`ятниця, початок робочого дня 8:30, закінчення робочого дня 17:30, час перерви для відпочинку і харчування 1 година протягом робочого дня (може бути використана одним блоком в одну годину протягом робочого дня). Вихідні дні субота, неділя (а.с.21-26).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 березня 2024 року у справі №201/829/24 за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ Приватбанк про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,задоволено позов ОСОБА_1 . Скасовано наказ АТ КБ Приватбанк №Е.17.U.0.0/4-8310149 від 20 грудня 2023 року Про звільнення ОСОБА_1 Поновлено ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на роботі в АТ КБ Приватбанк. Стягнуто з АТ КБ Приватбанк () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, з моменту його звільнення 20 грудня 2023 року по дату винесення рішення, тобто 14 березня 2024 року. Стягнуто з АТ КБ Приватбанк () судовий збір на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) в розмірі 1211 грн. 20 коп. Рішення у межах поновлення на роботі допущено до негайного виконання (а.с.21-25).

Додатковим рішенням Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська від 28 березня 2024 року стягнуто з АТ КБ Приватбанк () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на правову допомогу в сумі 15000 грн.

29 березня 2024 року на виконання вказаного рішення суду АТ КБ Приватбанк було скасовано наказ № Е.17.U.0.0/4-8310149 від 20 грудня 2023 року Про звільнення ОСОБА_1 та поновлено його на роботі в ААТ КБ Приватбанк, про що був прийнятий відповідний Наказ АТ КБ Приватбанк № Е.17.U.0.0/4-6944885 від 29 березня 2024 року (а.с.41, 42).

02 квітня 2024 року позивач звернувся до АТ КБ Приватбанк із заявою про звільнення його з роботи за власним бажанням (а.с.43).

02 квітня 2024 року АТ КБ Приватбанк звільнив позивача з роботи за власним бажанням наказом № Е.DN-УВ-2024-6979850-п від 02 квітня 2024 року (а.с.44).

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 19 червня 2024 року апеляційну скаргу АТ КБ Приватбанк задоволено частково. Додаткове рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 28 березня 2024 року залишено без змін. Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 березня 2024 року в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу змінено. Стягнуто з АТ КБ Приватбанк () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період часу з 20 грудня 2023 року по 14 березня 2024 року у розмірі 146125 грн. 32 коп. В іншій частині рішення залишено без змін (а.с.27-38).

У справі встановлено та згідно наданого АТ КБ Приватбанк розрахункового листа та фактичних виплат, ОСОБА_1 АТ КБ Приватбанк не було виплачено середній заробіток за період часу з 11 квітня 2024 року (день скасування наказу про призупинення дії трудового договору) по 20 грудня 2023 року (день незаконного звільнення) (а.с.45).

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 19 червня 2024 року у справі №201/829/24 встановлено, згідно наданої АТ КБ Приватбанк довідки про середню заробітну плату ОСОБА_1 , середньоденний її розмір становить 2356 грн. 86 коп. (а.с.27-38).

Кількість робочих днів за період часу з 11 квітня 2023 року (день скасування наказу про призупинення дії трудового договору) по 20 грудня 2023 року (день незаконного звільнення за начебто прогул) становить 183 робочі дні.

Середній заробіток ОСОБА_1 за період часу з 11 квітня 2023 року (день скасування наказу про призупинення дії трудового договору) по 20 грудня 2023 року (день незаконного звільнення) становить 431 305 грн. 38 коп.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, відповідачем АТ КБ Приватбанк не було виплачено позивачеві ОСОБА_1 середній заробіток за період часу з 11 квітня 2023 року (день скасування наказу про призупинення дії трудового договору) по 20 грудня 2023 року (день незаконного звільнення) у розмірі 431 305 грн. 38 коп.

Стосовно строків позовної давності слід зазначити наступне.

Відповідно до частини другої статті 233 КЗпП (яка діяла до 19 липня 2022 року) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

01 липня 2022 року Верховною Радою України було ухвалено Закон України №2352-ІХ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин, який набув чинності 19 липня 2022 року, за яким статтю 233 КЗпП було змінено.

Так, згідно з новою редакцією зазначеної норми працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті (частина перша).

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116) (частина друга).

Для звернення роботодавця до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди (частина третя).

Встановлений частиною третьою цієї статті строк застосовується і при зверненні до суду вищого у порядку підлеглості органу (частина четверта).

Аналіз приведеної норми свідчить про те, що законодавець принципово змінив правовий підхід до вирішення спорів про стягнення заборгованості по заробітній платі, по суті трансформувавши частину другу у редакції, що діяла до 19 липня 2022 року, яка дозволяла звертатися з такими позовами без обмеження будь-яким строком, у частину першу, у редакції, що діє після 19 липня 2022 року, яка обмежила таке право трьома місяцями.

Встановлено, 20 грудня 2023 року АТ КБ Приватбанк звільнив позивача ОСОБА_1 на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України за відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин (прогул) на підставі наказу № Е.17.U.0.0/4-8310149 від 20 грудня 2023 року.

ОСОБА_1 у січні 2024 року звернувся до суду з позовом до АТ КБ Приватбанк та оскаржив наказ від 20 грудня 2023 року АТ КБ Приватбанк про його звільнення на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, просив поновити його на роботі та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 14 березня 2024 року у справі №201/829/24 за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ Приватбанк про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, задоволено. Скасовано наказ АТ КБ Приватбанк №Е.17.U.0.0/4-8310149 від 20 грудня 2023 року Про звільнення ОСОБА_1 . Поновлено ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на роботі в АТ КБ Приватбанк. Стягнуто з АТ КБ Приватбанк () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, з моменту його звільнення 20 грудня 2023 року по дату винесення рішення, тобто 14 березня 2024 року. Стягнуто з АТ КБ Приватбанк () судовий збір на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) в розмірі 1211 грн. 20 коп. Рішення у межах поновлення на роботі допущено до негайного виконання. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 19 червня 2024 року апеляційну скаргу АТ КБ Приватбанк задоволено частково. Додаткове рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 березня 2024 року залишено без змін. Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 березня 2024 року в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу змінено. Стягнуто з АТ КБ Приватбанк () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період часу з 20 грудня 2023 року по 14 березня 2024 року у розмірі 146125 грн. 32 коп. В іншій частині рішення залишено без змін.

Із позовними вимогами у цій справі, що переглядається до АТ КБ Приватбанк про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а саме за період часу з 11 квітня 2023 року (день скасування наказу про призупинення дії трудового договору) по 20 грудня 2023 року (день незаконного звільнення), позивач ОСОБА_1 звернувся до суду - 02 липня 2024 року (а.с.1-5).

Встановлено, станом на час незаконного звільнення відповідачем позивача ОСОБА_1 з роботи 20 грудня 2023 року, позивачу не було сплачено заробітну плату за період часу з 11 квітня 2023 року по 20 грудня 2023 року.

Таким чином, станом на час незаконного звільнення позивача з роботи 20 грудня 2023 року, позивачу було достеменно відомо про порушення його права відповідачем, що полягало у невиплаті відповідачем позивачу заробітної плати за період часу з 11 квітня 2023 року по 20 грудня 2023 року.

Однак, з позовними вимогами у цій справі про стягнення середнього заробітку за за період часу з 11 квітня 2023 року (день скасування наказу про призупинення дії трудового договору) по 20 грудня 2023 року (день незаконного звільнення), позивач ОСОБА_1 звернувся до суду - 02 липня 2024 року, тобто з пропуском тримісячного строку, передбаченого 233 КЗпП України, який у цій справі слід відраховувати від дати звільнення позивача з роботи - з 20 грудня 2023 року (а.с.1-5).

Отже, позовні вимоги є доведеними та обґрунтованими, однак позивачем пропущено строки, передбачені 233 КЗпП України на звернення до суду із вказаним позовом у цій справі, а тому у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити у звязку з пропуском строків позовної давності.

За таких обставин, враховуючи викладене, апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 вересня 2024 року та додаткове рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 23 вересня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк - задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 вересня 2024 року та додаткове рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 23 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя І.А.Єлізаренко

Судді Т.П.Красвітна

О.В.Свитунова