КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження № 22-ц/824/1284/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кирилюк Г. М.

суддів: Рейнарт І. М., Ящук Т. І.

при секретарі Халепчук Д. С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства по утриманню зелених насаджень Печерського району м. Києва, треті особи: ОСОБА_2 , Київська міська рада про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 28 вересня 2023 року в складі судді Підпалого В. В.,

встановив:

02.09.2016 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства по утриманню зелених насаджень Печерського району м. Києва, треті особи: ОСОБА_2 , Київська міська рада про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Посилався на ті підстави, що 04 вересня 2013 року приблизно о 07 год. 45 хв., він, керуючи автомобілем Hyundai Tucson, д.н.з. НОМЕР_1 , який належить на праві власності його дружині ОСОБА_2 , рухався в м. Києві по вул. Дніпровський проїзд. На задньому сидінні автомобіля знаходилась його дочка ОСОБА_3 , 1996 року народження. Раптово на дах автомобіля впала верхівка височенного дерева (тополя), яка зруйнувала дах над переднім пасажирським сидінням, повністю вдавивши його до сидіння і сидіння водія.

В результаті він отримав значні тілесні ушкодження та втратив свідомість. З діагнозом: закрита черепно-мозкова травма, закритий перелом правої лопатки, забій грудної клітини, рвана рана голови, травматичний перелом зубів верхньої та нижньої щелепи, струс головного мозку його було доставлено до 17 лікарні у відділення політравми.

В результаті ДТП було пошкоджено: деформовано дах, обидві праві двері, стійки та капот, розбито лобове скло, скло правої передньої двері, рульове колесо та приборна панель автомобіля.

Вартість відновлювального ремонту автомобіля згідно звіту № 124/10/13 оцінювача дорожніх транспортних засобів становить 146 669, 25 грн.

Зазначав, що належним станом дерев, кущів, газонів займається КО "Київлезенбуд" КП УЗН Печерського району м. Києва. На його неодноразове звернення з 2009 року по 2013 рік до голови Печерської районної адміністрації, що в парковій зоні, за межами території ринку "Рибалка", знаходились 4 дерева в аварійному стані, які становили загрозу здоров`ю та життю людей. Проте жодних дій для усунення небезпеки вчинено не було.

В результаті бездіяльності КО "Київзеленбуд" КП УЗН Печерського району м. Києва, 04 вересня 2013 року на його автомобіль впало дерево, заподіявши йому значної майнової та моральної шкоди.

Посилаючись на вказані обставини, з урахуванням заяви про зміну та доповнення позовних вимог від 13.10.2017, позивач просив суд позов задовольнити.

Стягнути з Комунального підприємства по утриманню зелених насаджень Печерського району м. Києва на його користь : 146 669,25 грн у відшкодування матеріальної шкоди; 42 000 грн - у відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю; 172 632,36 грн - інфляційних втрат; 22 361,21 грн - 3% річних; 150 000 грн у відшкодування завданої моральної шкоди.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 28 вересня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Комунального підприємства по утриманню зелених насаджень Печерського району м. Києва на користь ОСОБА_1 : 42 000 грн відшкодування за шкоду здоров`ю; 50 000 грн - відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині вимог позову відмовлено.

25.12.2023 ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Печерського районного суду міста Києва від 28 вересня 2023 року в частині відмови у стягненні матеріальної шкоди в сумі 146 669,25 грн, інфляційних втрат - 172 632,36 грн та 22 361, 21 грн - 3% річних та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення вказаних позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Вважає необґрунтованими висновки суду першої інстанції щодо підстав відмови йому у задоволенні позову з причин того, що він не є власником знищеного транспортного засобу.

Зазначив, що він керував автомобілем Hyundai Tucson, д.н.з. НОМЕР_1 , на підставі посвідчення водія відповідної категорії та реєстраційного документа. Таким чином, в силу норм ст. 395, 396 ЦК України, п.2.2 Правил, він має право на відшкодування шкоди, завданої пошкодженням автомобіля, яким він керував на законних підставах. Крім того, знищений транспортний засіб перебував у спільній сумісній власності подружжя.

Посилається на правовий висновок, викладений в постановах Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі №200/21325/15-ц, від 24 березня 2021 року у справі №755/2656/19, від 12 травня 2022 року у справі №623/290/21.

Також не погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову щодо стягнення інфляційних втрат та 3% річних, які, на його думку, суперечать висновкам Верховного Суду, викладеним в постановах від 16 травня 2018 року в справі №686/21962/15-ц, від 18 березня 2020 року в справі №760/6938/16-ц.

Посилається н а порушення судом першої інстанції розумного строку розгляду цієї справи, розгляд якої не потребував виконання великої кількості процесуальних заходів для з`ясування фактичних обставин справи.

Правом надання відзиву на апеляційну скаргу учасники справи не скористалась.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Віданова О. В. апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити.

Додатково пояснила, що позивачем не було понесено витрати зі сплати ПДВ за ремонт пошкодженого автомобіля, а тому суму матеріальної шкоди слід зменшити до 122 224,38 грн - вартості ремонту автомобіля без ПДВ. Відповідно, підлягають зменшенню суми нарахувань інфляційних втрат до 140 724,94 грн та 3% річних до 13 129,91 грн.

Представник Комунального підприємства по утриманню зелених насаджень Печерського району м. Києва - адвокат Боженко Д.Є. просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги. Рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Пояснив, що правом на звернення до суду за захистом свого особистого майнового права наділений виключно власник пошкодженого майна. В даному випадку позивачем не доведено, що він є власником пошкодженого автомобіля.

Уточнений розрахунок позивача щодо виключення суми ПДВ з суми відшкодування вважає справедливим, але неможливим до застосування в даній справі.

Також вважає, що позивачем безпідставно заявлено вимоги на підставі ст. 625 ЦК України, оскільки відповідач не мав і не має перед позивачем ніякого грошового зобов`язання.

Звертає увагу, що падіння дерева відбулося 04.09.2013, а з позовом позивач звернувся 05.09.2016,тобто з в останній день загальної позовної давності, що доводить безпідставність та незаконність вимог позивача про застосування ст. 625 ЦК України в даній справі.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 є власником транспортного засобу Hyundai Tucson, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 07 серпня 2009 року (том 1, а. с.23).

04 вересня 2013 року транспортний засіб Hyundai Tucson, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під час, коли в ньому перебував ОСОБА_1 , був пошкоджений внаслідок падіння дерева на проїжджу частину дороги за адресою: м. Київ, Дніпровський проїзд.

04 вересня 2013 року о 08 год. 45 хв. старшим слідчим в ОВС ВР ДТП СУ ГУМВС України в м. Києві підполковником міліції ОСОБА_4 складено протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, згідно з яким встановлено, що на ділянці дороги Дніпровський проїзд, біля електроопори, знаходяться автомобілі, в тому числі - Hyundai Tucson, реєстраційний номер НОМЕР_1 , у якого деформований дах, обидві праві двері, стійки, капот, розбито лобове скло, скло передньої правої двері. На транспортному засобі зафіксовано чисельні уламки деревини (том 1, а. с.45-55).

05.09.2013, на підставі матеріалів правоохоронних та контролюючих державних органів про виявлення фактів вчинення чи підготовки до вчинення кримінальних правопорушень від 04.09.2013, до ЄРДР внесено інформацію про те, що 04.09.2013, приблизно о 07.45 год. по вул. Дніпровський проїзд впало дерево та пошкодило два а/м "Хюндай Сантафе" д.н.з. НОМЕР_3 та а/м "Хюндай Тюксон" д.н.з. НОМЕР_1 (том 1, а. с. 43).

Відповідно до звіту №124/10/13 про оцінку вартості збитку нанесеного власнику пошкодженого колісного транспортного засобу, складеного оцінювачем ОСОБА_5 , величина вартості матеріального збитку, нанесеного власнику пошкодженого КТЗ Hyundai Tucson, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з врахуванням ПДВ 20% та інших загальнодержавних податків і зборів (обов`язкових платежів), складає 146 669,25 грн ( том 1, а.с.8-14).

Внаслідок падіння дерева на дах автомобіля, відповідно до виписки з медичної картки №1335, позивач отримав поєднану травму :закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку, рвану рану лобної ділянки, після травматичний перелом кореня 2 зуба верхньої щелепи зліва скол емалі 6 зуба верхньої щелепи справа, 7-8 зубів нижньої щелепи справа, 7 зуба зліва,та був змушений звернутися до стоматологічної клініки "Новітня стоматологія" для протезування зубів. Вартість виконаних робіт становила 42 000 грн ( том 1, а.с. 28-31).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача 42 000 грн на відшкодування шкоди, завданої здоров`ю, та 50 000 грн на відшкодування завданої моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що Комунальне підприємства по утриманню зелених насаджень Печерського району м. Києва є відповідальною особою за стан зелених насаджень Печерського району м. Києва, зокрема Дніпровському проїзді в м. Києві, та відповідно,за завдану позивачу шкоду здоров`ю та моральну шкоду.

В цій частині судове рішення не оскаржується, а тому в апеляційному порядку не переглядається.

Відмовляючи у задоволенні позову про відшкодування завданої матеріальної шкоди в сумі 146 669,25 грн, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не є власником пошкодженого у результаті ДТП автомобіля Hyundai Tucson, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та не довів, що таку матеріальну шкоду завдано саме його майну.

З таким висновком суду погодитись не можна.

Стаття 395 ЦК України визначає види речових прав на чуже майно, до яких належить право володіння.

Речове право на чуже майно, як і право власності, має абсолютний характер. Суб`єкт речового права на чуже майно вступає у відносини з усіма іншими суб`єктами, хто його оточує.

Таким чином, абсолютний характер речового права проявляється в тому, що порушником речового права на чуже майно може бути будь-яка особа з-поміж тих, з ким він вступає у відносини.

Відповідно до статті 396 ЦК України правила про захист права власності, які встановлені главою 29 ЦК України, поширюються на речові права власності на чуже майно.

Якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі статті 396 ЦК України.

Факт правомірності володіння майном є достатньою підставою для особи, яка володіє речовим правом на чуже майно, для звернення за захистом цього права.

Згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Таким чином, спричинення шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі відповідно до пункту 2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 03 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14.

Встановивши, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом на підставі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що оскільки він не є власником пошкодженого у результаті ДТП автомобіля, тому не має право на відшкодування завданої шкоди.

Аналогічні за змістом висновки зазначені Верховним Судом у постанові від 07 листопада 2018 року у справі № 200/21325/15-ц (провадження № 61-37571св18).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Пунктом 7 частини першої статті 17 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» визначено, що громадяни у сфері благоустрою населених пунктів мають право звертатись до суду з позовом про відшкодування шкоди, заподіяної майну чи здоров`ю громадян унаслідок дій чи бездіяльності балансоутримувачів об`єктів благоустрою.

Відповідно до частини 5 статті 24 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» посадові особи підприємств, установ, організацій несуть відповідальність за невиконання заходів з благоустрою, а також за дії чи бездіяльність, що призвели до завдання шкоди майну та/або здоров`ю громадян, на власних та закріплених за підприємствами, установами, організаціями територіях відповідно до закону.

Частиною четвертою статті 28 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» визначено, що негайне видалення пошкоджених дерев або кущів (їх частин) може здійснюватися підприємствами, установами, організаціями або громадянами в разі, якщо стан таких пошкоджених зелених насаджень загрожує життю, здоров`ю громадян, а також майну громадян та/або юридичних осіб.

Аналіз наведених норм, з урахуванням визначених цивільно-процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, дає підстави для висновку, що законодавством не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача у заподіянні шкоди. Разом з тим потерпілий має довести належними доказами факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою.

Виходячи з визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного судочинства, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини у завданні шкоди позивачеві.

Факт падіння дерева на автомобіль Hyundai Tucson, реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким позивач володів на законній правовій підставі, та завдання в зв`язку із цим транспортному засобу механічних пошкоджень, а також розмір заподіяної шкоди підтверджуються наданими позивачем доказами : протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, звітом №124/10/13 про оцінку вартості збитку нанесеного власнику пошкодженого колісного транспортного засобу, складеного оцінювачем ОСОБА_5 .

З висновком суду першої інстанції по те, що Комунальне підприємства по утриманню зелених насаджень Печерського району м. Києва є відповідальною особою за стан зелених насаджень Печерського району м. Києва, зокрема Дніпровському проїзді в м. Києві, відповідач погодився, про що свідчить відсутність його апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції.

На підтвердження доводів про те, що відповідальність за завдані збитки повинен нести страховик за укладеним з ним договором страхування, відповідачем суду першої інстанції надано Договір УБ №0109427 добровільного страхування професійної відповідальності, укладений між ПАТ "УСК "Гарант-Авто" та Комунальним підприємством по утриманню зелених насаджень Печерського району м. Києва ( том 1, а.с.62-65 ).

Колегія суддів вважає такі доводи відповідача необґрунтованими, оскільки відповідно до умов вказаного договору визнання події страховим випадком пов`язане з набранням законної сили рішенням суду за наслідком розгляду спору про відшкодування шкоди ( том 1 , п. 9.1.8).

При визначенні розміру відшкодування завданої шкоди внаслідок пошкодження транспортного засобу, колегія суддів бере до уваги звіт №124/10/13 про оцінку вартості збитку нанесеного власнику пошкодженого колісного транспортного засобу, складеного оцінювачем ОСОБА_5 , який є належним та допустимим доказом по справі.

При цьому суд враховує ту обставину, що позивачем не здійснювався ремонт пошкодженого транспортного засобу та не були понесені витрати по оплаті ПДВ, а тому погоджується з думкою представника позивача, що розмір відшкодування завданої майнової шкоди повинен бути зменшений на суму ПДВ.

Отже, апеляційний суд дійшов висновку про наявність правових підстав для покладення на відповідача обов`язку по відшкодуванню позивачу спричиненої йому матеріальної шкоди у розмірі 122 224, 38 грн.

Покладаючи вину за спричинену шкоду на відповідача, апеляційний суд виходить з матеріально-правових складових відповідальності у деліктних правовідносинах та з того, що саме відповідач повинен довести, що шкода спричинена не з його вини (стаття 1166 ЦК України). Як встановлено апеляційним судом, відповідачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності його вини.

За таких обставин рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог про відмову в задоволенні позову про відшкодування матеріальної шкоди підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про часткове задоволення позову, стягнення з відповідача на користь позивача 122 224,38 грн у відшкодування завданої матеріальної шкоди.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову у стягненні грошових коштів на підставі ст. 625 ЦК України.

Згідно статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 44 та 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц зроблено висновок, що «стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення».

Аналіз положень статей 11 та 1166 ЦК України дозволяє зробити висновок, що підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі. Зобов`язання про відшкодування майнової шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди, та її результатом - шкодою; вина особи, яка завдала шкоди.

По своїй суті зобов`язання про відшкодування майнової шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру відшкодування.

Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки відшкодування шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір відшкодування шкоди. Тільки після конкретизації змісту зобов`язання про відшкодування шкоди за допомогою рішення суду або договору про відшкодування шкоди, те чи інше зобов`язання може бути кваліфіковане як грошове, і відповідно може відбутися прострочення боржника (особи, що завдала шкоди) щодо його виконання.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 03 квітня 2019 року (справа №757/3725/15-ц).

У справі, що переглядається, між позивачем та відповідачем договір про відшкодування шкоди не укладався.

Враховуючи викладене, підстави для висновку про те, що на час ухвалення судового рішення мало місце прострочення боржника відсутні.

Апеляційна скарга не містить інших доводів незаконності і необґрунтованості рішення суду першої інстанції, тому колегія суддів не вбачає правових підстав для перевірки судового рішення в іншій частині.

Згідно з вимогами п. п. в) п. 4 ч.1 ст. 382 ЦПК України у резолютивній частині постанови апеляційного суду зазначається щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).

Згідно ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

З огляду на викладене , з Комунального підприємства по утриманню зелених насаджень Печерського району м. Києва на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в сумі 4 105,20 грн, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог ( 42,80%), виходячи з такого розрахунку : 1642,08 грн (витрати по сплаті судового збору за подання позову) +2 463,12 грн ( витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги).

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 28 вересня 2023 року в частині відмови в задоволенні позову про відшкодування матеріальної шкоди скасувати.

Ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позов задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства по утриманню зелених насаджень Печерського району м. Києва на користь ОСОБА_1 122 224,38 грн у відшкодування завданої матеріальної шкоди.

В решті вказаних позовних вимог відмовити.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 28 вересня 2023 року в частині відмови в задоволенні позову про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних залишити без змін.

Стягнути з Комунального підприємства по утриманню зелених насаджень Печерського району м. Києва на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 4 105,20 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 30.07.2024.

Суддя-доповідач Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. І. Ящук