П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2024 року м. Київ

Справа № 753/21791/24

Провадження: № 22-ц/824/8098/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О.,

суддів Верланова С. М., Нежури В. А.,

секретар Сакалош Б. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Баховського Михайла Михайловича в інтересах ОСОБА_1 ,

на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 05 лютого 2024 року

та на додаткове рішення Дарницького районного суду м. Києва від 13 лютого 2024 року, ухвалене під головуванням судді Комаревцевої Л. В.,

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на майно та визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна (садового будинку),

у с т а н о в и в:

У листопаді 2023 року ОСОБА_2 (далі-позивач) звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 29.09.1998 року розпорядженням Київської міської державної адміністрації № 2008 визнано, що земельну ділянку в урочищі Осокорки неможливо звільнити у зв`язку з самозахопленням і забудовою приватними будинками, у зв`язку з чим погоджено надання самоствореним об`єднанням громадян земельної ділянки площею біля 216,0 га в урочище Осокорки для індивідуального житлового будівництва. Вказане рішення стало підставою для створення Садово-дачного кооперативу "Ентузіаст", членом якого з часу заснування є позивач. В той же час, 07.02.2005 року, на тих же самих землях мікрорайону Осокорки м. Києва створено інше об`єднання громадян, Обслуговуючий кооператив "Магнолія", засновником яких стали більшість членів Садово-дачного кооперативу "Ентузіаст", в тому числі і позивач. В подальшому, між кооперативами почалась конкуренція, оскільки кожен з них намагався отримати в оренду ті ж самі земельні ділянки в урочищі Осокорки, за різними дорученнями Київської міської ради були розроблені проекти землеустрою на одну й ту ж саму територію в Дарницькому районі м. Києва. Рішенням Київської міської ради від 06.07.2017 року № 759/2921 "Про передачу обслуговуючому кооперативу Садово-дачного кооперативу "Ентузіаст" передано Садово-дачному кооперативу "Ентузіаст" в оренду на десять років одинадцять земельних ділянок, загальною площею 14,8108 га у мікрорайоні Осокорки Дарницького району м. Києва для ведення колективного садівництва. З 2004 року він, позивач, є членом ОК СДК "Ентузіаст", як користувач земельної ділянки АДРЕСА_1 з кадастровим № :96:447:0011. 28.11.2019 року ОК СДК "Ентузіаст" надав згоду ОСОБА_2 на приватизацію вказаної земельної ділянки. В той же час, статутом ОК "Магнолія" підтверджується, що позивач також був членом кооперативу ОК "Магнолія".

В жовтні 2023 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, позивачу стало відомо про те, що за адресою: АДРЕСА_2 у ОК " Магнолія " 11.03.2020 року зареєстровано право власності за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу № 335. У відповідь на адвокатські запити, він, позивач, дізнався, що право власності на вказаний житловий будинок вперше зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі довідки ОК "Магнолія" № 18 від 20.12.2016 та технічного паспорту на садовий будинок від 19.01.2017 року. В подальшому, 11.03.2020 року за договором купівлі-продажу ОСОБА_3 відчужив садовий будинок ОСОБА_1 . За викладених обставин, вважає, що здійснена реєстрація права власності на садовий будинок за ОСОБА_3 та подальше відчуження майна на земельній ділянці, що перебуває у його користуванні, є незаконним, та порушує його права, відтак, просив суд скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 33908844 прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гнідюком О.Б. 17.02.2017 щодо реєстрації за ОСОБА_3 права власності на садовий будинок загальною площею 47,7 кв.м., який розташований в АДРЕСА_2 ; визнати недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 11.03.2020, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рогачем В.В. та зареєстрований в реєстрі за № 335, укладеним між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 щодо відчуження садового будинку розташованого в АДРЕСА_2 ; стягнути з відповідачів судові витрати.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 05 лютого 2024 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 33908844, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гнідюком Олександром Борисовичем 17.02.2017 щодо реєстрації за ОСОБА_3 права власності на садовий будинок загальною площею 47,7 кв.м., який розташований в АДРЕСА_2 .

Визнано недійсним договір купівлі - продажу нерухомого майна від 11.03.2020 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рогачем Вадимом Вікторовичем та зареєстрованим в реєстрі за номером 335, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 щодо відчуження садового будинку, розташованого в АДРЕСА_2 .

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 1342,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі судовий збір в розмірі 1342,00 грн.

Додатковим рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 13 лютого 2024 року заяву представника позивача задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу в розмірі 17500 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу в розмірі 17500 грн.

Не погодившись із такими судовими рішеннями адвокат Баховський М. М. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційні скарги.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що реєстрація права власності на нерухоме майно проведена у відповідності до Конституції України, Цивільного кодексу, ЗУ «Про кооперацію», ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ЗУ "Про регулювання містобудівної діяльності", проте, суд першої інстанції на вказане уваги не звернув. Окрім того, вважає, що суд першої інстанції помилково ідентифікував позивача як користувача земельної ділянки, на якій знаходиться спірний будинок, при цьому, проігнорував право власності відповідача, ОСОБА_3 , на садовий будинок, та право користування спірною земельною ділянкою, як наслідок, такі висновки суду не відповідають обсягу прав сторін, періоду їх виникнення та припинення. Вказує, що посилання позивача на членство в СДК «ЕНТУЗІАСТ» як на підстави набуття прав на спірне нерухоме майно є надуманим, оскільки, за наявності повного пакету документів позивач може скористатись своїм правом на проведення первинної реєстрації права власності на нерухоме майно, при цьому, до позовної заяви не додано доказів,що позивач був суб`єктом заявлення прав на нерухоме майно за адресою АДРЕСА_2 . Вважає, що суд першої інстанції також проігнорував, що проведення реєстрації права власності в ОК «Магнолія», на підставі, в тому числі, довідок, виданих ОК «Магнолія» перевірялись в судовому порядку, зокрема у справі №826/3370/15.

Також зазначив, що суд першої інстанції взяв до уваги неактуальні списки членів кооперативу які зберігались в Дарницькій РДА, та багаторазово змінювались у зв`язку із виходом членів кооператива та прийняття нових членів. При цьому, суд першої інстанції проігнорував очевидну суперечність між обсягом прав ОК «Магнолія» та СДК «Ентузіаст» які здійснюють свою діяльність на одній території, і члени яких, в різний період часу оформили свої права стосовно садових будинків та земельної ділянки і СДК «Ентузіаст» почав видавати довідки на будинки які вже зареєстровані членами ОК «Магнолія» і державними реєстраторами проводиться реєстрація «двійників» садових будинків та власниками «двійників» подані позови про скасування реєстрації «первісних» власників. У зв`язку з цим, просив також скасувати й додаткове рішення Дарницького районного суду м. Києва від 13 лютого 2024 року.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 28 лютого 2024 року та 05 березня 2024 року справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Кузьмін Д. Л. в інтересах ОСОБА_2 заперечував проти апеляційної скарги та зазначив, що, заявляючи про те, що відповідачка є законним користувачем ділянки під спірним садовим будинком в силу ст.120 ЗК України та ст. 377 ЦК України, вона, тим самим, самостійно підтверджує мету звернення позивача із даним позовом, тобто, пояснює в чому полягає його порушене право.Звертає увагу суду на висновок Великої палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі №916/1608/18, у якому зазначено, що державна реєстрація будівлі, споруди на чужій земельній ділянці є фактично і реєстрацією обмеження права власника землі. А отже, вважає, що таке обмеження також стосується і користувача землі. Щодо посилань позивача на членство в ОК СДК «Ентузіаст» як на підставу набуття прав на спірне нерухоме майно, які відповідачка вважає надуманими, зазначив, що позивач з 2018 року не є членом ОК «Магнолія», він не має наміру набувати право на майно як член ОК «Магнолія», в кооперативі, що існує тільки «на папері». Навпаки, оскаржуючи незаконну реєстрацію будинку, позивач бажає захистити своє право на безперешкодне користування земельною ділянкою за тією ж адресою як член ОК СДК «Ентузіаст», оскільки,незаконна реєстрація права власності на будинок за відповідачами здійснена лише з однією метою - отримання у власність земельної ділянки під будинком, яка перебуває у власності територіальної громади та у користуванні ОК СДК «Ентузіаст» і його члена - ОСОБА_4 .

Також звертає увагу, що оспорювана реєстраційна дія стосувалась реєстрації права на садовий будинок,збудований до 1992 року, що значно зменшує перелік необхідних документів, а головне - не потребує документів, що підтверджують речові права на земельну ділянку під будинком та документів про введення будинку в експлуатацію. В іншому випадку зареєструвати будинок, збудований без будь-яких дозволів не землях територіальної громади просто неможливо. Саме цим і скористався голова правління ОК «Магнолія», що за обставинами справи очевидно діяв лише у власних інтересах, роль ОСОБА_3 безсумнівно зводиться до номінального набувача.В загальному, вважає, що доводи апеляційної скарги мають характер формальних міркувань скаржника та не можуть бути підставою для скасування ухвалених судових рішень.

В судовому засіданні адвокат Баховський М. М. в інтересах ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав, з викладених у ній підстав.

Адвокат Кузьмін Д. Л. в інтересах ОСОБА_2 надав додаткові пояснення у справі, апеляційну скаргу просив залишити без задоволення, а рішення суду без змін, окрім того, зазначив, що позивач планує понести відповідні судові витрати, докази надання яких, будуть надані суду пізніше, у встановлений законодавством термін.

Інші учасники у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, 29.09.1998 року розпорядженням Київської міської державної адміністрації № 2008 вирішено питання щодо статусу самозахоплених земельних ділянок, які входять в межі забудови другої черги житлового масиву Осокорки.

Рішенням Київської міської ради від 06 липня 2017 року №759/2921 «Про передачу обслуговуючому кооперативу «Садово-дачний кооператив «Ентузіаст» земельних ділянок у мікрорайоні Осокорки, Дарницького району м. Києва для ведення колективного садівництва», затверджено проект землеустрою ОК СДК «Ентузіаст» (кадастрова справа №А-7971) та передано в оренду на 10 років земельні ділянки у мікрорайоні Осокорки, Дарницького району м. Києва для ведення колективного садівництва, зокрема, і ділянку з кадастровим номером :96:471:0101.

Згідно довідки № 18, виданої ОСОБА_3 від 20.12.2016 року про те, що він є членом кооперативу ОК "Магнолія" згідно з рішенням загальних зборів від 30.10.2004 та власником садового будинку АДРЕСА_1 . Сума пайового внеску за садовий будинок не передбачена статутом.

Згідно Додатку № 3 до протоколу № 3 загальних зборів ОК "Магнолія" від 26.05.2018, доповнено реєстр членів ОК "Магнолія" слідуючими засновниками, ОСОБА_3 .

Поряд із цим, ОСОБА_5 надано довідку від 20.10.2019 року, видану садово-дачним кооперативом "Ентузіаст", про користування земельною ділянкою АДРЕСА_1 з кадастровим № :96:447:0011 з 1989 року, копії технічного паспорту на будинок та копію членської книжки, листа погодження Садово-дачним кооперативом "Ентузіаст" позивачу на приватизацію спірної земельної ділянки, яка утворена в результаті поділу земельної ділянки площею 1,5150 га, кадастровий номер :96:471:0011, що перебуває в оренді СДК "Ентузіаст" на підставі договору оренди земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дем`яненко Т.М. 11.04.2018, реєстровий номер 402.

28.10.2021 року № 101-7972 у відповідь на адвокатський запит Дарницька районна адміністрація повідомила, що державна реєстрація змін щодо кількості членів кооперативу була проведена в 2018 році на підставі протоколу №3 від 26.05.2018 року та нової редакції статуту, що також підтверджується витягом з ЄДРПОУ по ОК "Магнолія" в розділі "дані про хронологію реєстраційних дій", відповідно до якого зміна складу учасників (засновників) відбулася лише один раз, 16.07.2018 року.

Для проведення державної реєстрації юридичної особи ОК "Магнолія" надала наступні документи: реєстраційна картка на проведення державної реєстрації; два примірники установчих документів; копія квитанції виданої банком; копія рішення засновників (учасників) або уповноваженого ними органі про створення юридичної особи.

З копії статуту ОК "Магнолія", зареєстрованого 07.02.2005 убачається, що засновниками кооперативу є всі члени кооперативу, їх кількість визначена згідно додатку до статуту № 1 в розмірі 145.

Відповідач ОСОБА_3 у даному списку відсутній.

З копії додатку до статуту, що прийнятий загальними зборами ОК "Магнолія" 10.04.2005 року, та в подальшому, зареєстрований в установленому законом порядку відповідач ОСОБА_3 також відсутній.?

26.05.2018 року загальними зборами затверджена нова редакція статуту ОК "Магнолія", тазареєстрована в установленому законом порядку.

За наданими списками членів кооперативу ОК "Магнолія" позивач, ОСОБА_2 , є членом даного кооперативу.

Відповідно до додатку №1 до статуту ОК "Магнолія" від 07.02.2005 року, затвердженого протоколом №1 загальних зборів ОК "Магнолія" від 30.10.2004 року, ОСОБА_2 значиться в списку засновників-членів кооперативу "Магнолія" під порядковим номером 103.

Як убачається з листа Департаменту земельних ресурсів КМДА №0570202/3-12881 від 25.10.2022 за наявною в Департаменті інформацією, розроблені у 2004 - 2005 роках проекти землеустрою про передачу обслуговуючому кооперативу садово - дачному кооперативу "Ентузіаст" та про передачу обслуговуючому кооперативу "Магнолія" земельних ділянок в мікрорайоні Осокорки, Дарницького району м. Києва, стосувались однієї і тієї ж території. Проект землеустрою стосовно відведення земельних ділянок ОК "Магнолія" у Дарницькому районі м. Києва листом від 22.01.2013 року №057022-987 повернуто через державного адміністратора дозвільного центру на доопрацювання. Повторно на розгляд вказаний проект землеустрою до Департаменту не надходив.

Згідно нотаріально засвідченого листа-погодження від 28.11.2019 року ОК СДК "Ентузіаст" надано згоду позивачу на приватизацію ділянки :96:471:0011, місце розташування АДРЕСА_2 , що утворена в результаті поділу кварталу з кадастровим номером :96:471:0101 загальною площею 1,5150 га.

Матеріалами реєстраційної справи об`єкта нерухомого майна №000 підтверджується, що 17.02.2017 року за ОСОБА_3 вперше зареєстровано право власності на садовий будинок за адресою АДРЕСА_2 на підставі довідки ОК "Магнолія" №18 від 20.12.2016 та технічного паспорту на садовий будинок від 19.01.2017.

В подальшому, 11.03.2020 за договором купівлі-продажу ОСОБА_3 відчужив садовий будинок ОСОБА_1 .

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що долучені докази у своєму взаємозв`язку згідно з практикою ЄСПЛ щодо урахуванням принципу «балансу вірогідностей» підтверджують правдивість обставин, на які посилався ОСОБА_2 в обґрунтування своїх позовних вимог, зокрема. ним доведено, що саме він, як засновник та член ОК СДК «ЕНТУЗІАСТ» має право на користування спірною ділянкою, на якій у 2020 році протиправно зареєстровано право власності на садовий будинок за відповідачем.

Перевіряючи висновки суду першої інстанції з урахуванням висновків Верховного Суду, колегія суддів виходить з наступного.

У відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Аналіз змісту наведеної норми вказує на те, що державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає.

Схожий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 у справі № 911/3594/17.

У відповідності до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно із ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі -державний реєстр прав) єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об`єкти та суб`єктів цих прав; нерухоме майно земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення.

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, договорів, укладених у порядку, встановленому законом.

За змістом ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлено, що за результатом розгляду документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор на підставі прийнятого ним рішення про державну реєстрацію прав вносить відомості про речові права, обтяження речових прав до державного реєстру прав.

Відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 14 травня 2021 року у справі № 398/3528/16-ц.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" в редакції, чинній на час прийняття оскаржуваного судового рішення, державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: 1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; 4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); 6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав; 7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; 8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що реєстрація права власності на садовий будинок за ОСОБА_1 проведена з порушенням вимог Порядку, затвердженого Постановою КМУ №1127 від 25.12.2015 та вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952-ІV від 01.07.2004, оскільки довідка кооперативу та технічний паспорт не є достатніми та вичерпними документами, на підставі яких здійснюється державна реєстрація права власності, а також такі документи не підтверджують сукупність юридичних фактів, за наявності яких у ОСОБА_3 могло виникнути право власності на спірний будинок.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127 затверджено Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (надалі - Порядок).

Пунктом 42 вказаного Порядку (в редакції від 29.05.2020, чинній на момент державної реєстрації прав на спірний садовий будинок), визначено, що для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 05.08.1992, подаються: технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси.

Документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, не вимагається у разі, коли державна реєстрація права власності проводиться на індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинок, збудований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав. У такому разі заявник в поданій заяві обов`язково зазначає відомості про кадастровий номер відповідної земельної ділянки, за яким державним реєстратором отримуються відомості Державного земельного кадастру з метою встановлення місця розташування земельної ділянки, на якій споруджено відповідний об`єкт, для подальшого відображення таких відомостей як адреси об`єкта нерухомого майна.

У разі коли індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 05.08.1992 та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, замість документів, передбачених цим пунктом, можуть бути подані документи, передбачені ст. 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Крім того, в ході судового розгляду не встановлено, що Київською міською радою здійснювався погосподарський облік на території розташування спірного садового будинку, у даному випадку для регулювання оспорюваної реєстраційної дії підлягають застосуванню п.42 Порядку, з аналізу якого вбачається, що для державної реєстрації права власності на садовий будинок, що збудований до 05.08.1992, заявнику необхідно було надати: технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси або відомості про кадастровий номер земельної ділянки, на якій споруджено відповідний об`єкт.

Положенням про реєстр адрес у місті Києві, затвердженого рішенням Київської міської ради від 22.05.2013 № 337/9394 визначено, що присвоєння поштових адрес об`єктам нерухомого майна здійснюється шляхом видання розпорядчих документів Департаментом містобудування та архітектури або районними в місті Києві державними адміністраціями з подальшим їх внесенням до Реєстру адрес (п. 4.1.). Присвоєння поштових адрес багатоквартирним житловим будинкам, домоволодінням, житловим будинкам садибного типу, індивідуальним дачним та садовим будинкам здійснюється розпорядженням відповідної районної в місті Києві державної адміністрації. Заявники подають заяву про присвоєння поштової адреси до дозвільного центру відповідної районної в місті Києві державної адміністрації (п. 4.16.).

Постановою Кабінету Міністрів України № 367 від 27.03.2019 затверджено Тимчасовий порядок реалізації експериментального проекту з присвоєння адрес об`єктам будівництва та об`єктам нерухомого майна, за п.2 якої присвоєння адрес об`єктам будівництва та об`єктам нерухомого майна з 01.07.2019 здійснюється виключно відповідно до Тимчасового порядку реалізації експериментального проекту з присвоєння адрес об`єктам будівництва та об`єктам нерухомого майна (надалі також - Тимчасовий порядок), затвердженого цією постановою.

Відповідно до п.6 Тимчасового порядку, що діяв на момент оспорюваної реєстраційної дії, уповноваженим органом з присвоєння адреси об`єкта, розташованого у межах території, на яку поширюються повноваження районної у м. Києві державної адміністрації є районна в м. Києві державна адміністрація. При цьому, Тимчасовий порядок не містив будь-яких виключень або спеціального порядку присвоєння адреси садовим будинкам.

Тобто, єдиним документом, який може підтверджувати присвоєння адреси садовому будинку, розташованого в Дарницькому районі міста Києва, є розпорядження Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації.

Як убачається з матеріалів справи, ОК «Магнолія» зареєстровано як юридичну особу лише 07.02.2005 року, тобто, після побудови спірного садового будинку у 1991 році, тому, у даному випадку, будівництво садового будинку не може пов`язуватися із результатами діяльності ОК «Магнолія», а надана відповідачем для реєстрації довідка ОК «Магнолія» №19 від 14.04.2020 не може підтверджувати обставини, що визначені пунктом 81 Порядку (а.с.191 т.1).

При цьому, районним судом обґрунтовано враховано те, що надані на запит суду Дарницькою районною в м. Києві державною адміністрацією копії документів з реєстраційної справи Обслуговуючого кооперативу "Магнолія", які 07.02.2005 року стали підставою для реєстрації юридичної особи, серед яких в тому числі і протокол №1 загальних зборів членів кооперативу ОК "Магнолія" від 30.10.2004 року, посилання на який міститься у згаданій вище довідці кооперативу, та статут новоствореного кооперативу з додатком №1 (список засновників-членів кооперативу «"Магнолія" в кількості 145 чол.).

Більше того, судом з`ясовано, що жоден із наданих документів реєстраційної справи не містить інформації про членство в ОК "Магнолія" ОСОБА_3 як заснування кооперативу, так і на момент оспорюваної реєстраційної дії та на момент розгляду даної справи.

Натомість, додатком №3 до протоколу №3 загальних зборів ОК "Магнолія" від 26.05.2018, що підписаний головою правління ОСОБА_6 , реєстр членів кооперативу доповнено фізичними особами, серед яких є ОСОБА_3 .

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що у поданій приватному нотаріусі довідці вказано про членство ОСОБА_3 з 2004 року, з часу прийняття рішення про заснування ОК "Магнолія". Такий доказ свідчить про події, що відбулись після оспорюваної реєстраційної дії, тому, суд першої інстанції обгрунтовано не прийняв названий доказ в якості належного та достовірного, з урахуванням наступних обставин.

Так, в матеріалах справи наявна копія нотаріально засвідченого протоколу №3 від 26.05.2018 року, що наданий Дарницькою у м. Києві РДА на запит суду разом із реєстраційною справою юридичної особи ОК "Магнолія", із двома додатками, а саме №1 «Реєстр членів, що виключені в зв`язку зі смертю» та №2 «Реєстр членів, які виключені з членів кооперативу».

Наданий ОСОБА_1 додаток №3 в матеріалах реєстраційної справи відсутній.

Відповідно до змісту протоколу №3 на загальних зборах приймались рішення лише щодо виключення членів з кооперативу, питання про прийняття нових членів до кооперативу загальними зборами не розглядались.

Наданий відповідачем додаток №3 підписаний лише головою правління ОСОБА_6 , в той час, коли наявні у матеріалах справи додатки №1 та №2 до того самого протоколу підписувалися Головою зборів ОСОБА_7 та ОСОБА_6 як секретарем зборів.

Окрім того, пунктом 4 протоколу ОСОБА_6 призначено головою правління замість ОСОБА_8 лише з 27.05.2018року, а тому, 26.05.2018 року ОСОБА_6 в статусі голови правління не мав права підписувати будь-які документи, оскільки не набув відповідних повноважень.

Також суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв до уваги покази свідка, голови правління ОК "Магнолія" ОСОБА_10., що є чоловіком відповідача ОСОБА_1 , та який від імені ОСОБА_3 на підставі довіреності уклав оспорюваний договір, оскільки він є заінтересованою особою.

Як правильно встановлено судом, установчими зборами ОК "Магнолія", що оформлені протоколом №1 від 30.10.2004, не приймалось рішення про прийняття в члени ОСОБА_3 , матеріалами реєстраційної справи ОК "Магнолія" також не підтверджується перебування ОСОБА_3 в членах правління кооперативу.

На підставі викладеного, доводи щодо набуття ОСОБА_3 членства в кооперативі з 2004 році та прав на земельну ділянку як першого користувача, суперечить положенням статуту кооперативу та не підтверджено матеріалами справи.

Окрім того, факт побудови спірного будинку у 1988 році вже свідчить про те, що ділянка АДРЕСА_1 принаймні з 1988 року перебувала у користуванні особи, що будувала садовий будинок. Водночас, факт побудови спірного будинку саме ОСОБА_3 у 1988 році не підтверджується матеріалами справи, а отже ОСОБА_3 не може вважатися особою, яка побудувала спірний будинок, та у зв`язку цим має право на набуття його у власність.

Отже, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що проведена державна реєстрація прав за ОСОБА_3 на садовий будинок здійснена на підставі документів, які не лише не дають змогу встановити законну підставу виникнення права власності, а й містять недостовірні відомості.

Висновки районного суду про те, що позивач, ОСОБА_2 , є особою, який як користувач земельної ділянки та член ОК СДК «Ентузіаст», має право на безперешкодне користування зайнятою ним земельною ділянкою, є обґрунтованими.

З урахуванням викладеного, з огляду на досліджені докази, суд дійшов висновку, що скаржником в ході розгляду справи не було доведено обставин на які він посилався, як на підставу для відмови у задоволенні позову.

Заперечуючи проти обраного позивачем способу захисту, скаржник, зокрема, посилався на те,що позивачем не заявлено вимог про визнання права власності на садовий будинок, а також посилався на позиції Великої Палати Верховного Суду щодо віндикаційного позову (витребування майна з чужого незаконного володіння). З даного приводу, колегія суддів зазначає про те, що наведені представником відповідача способи захисту є взаємовиключними та регулюються різними нормами матеріального права, при цьому, їх пов`язує те, що обидві вимоги можуть бути заявлені лише власником майна. Позов ОСОБА_2 поданий на захист права користування земельною ділянкою та не стосується захисту прав власника садового будинку, а тому вказані доводи колегією суддів не приймаються до уваги.

Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 22.09.2021 року у справі №301/123/15-ц не належать до самочинного будівництва індивідуальні (садибні) житлові будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05 серпня 1992 року, якщо їх відповідність вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил підтверджується технічним паспортом, складеним за результатами технічної інвентаризації.

Оскільки сторонами визнається, що спірний садовий будинок побудований до 1992 року, що підтверджується наявним у матеріалах справи технічним паспортом, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою у даному випадку не пов`язано з існуванням на ній самочинного будівництва, а тому не потребує заявлення вимоги про визнання права власності на садовий будинок.

За таких обставин, колегія судів вважає, що спосіб захисту права шляхом скасування рішення про державну реєстрацію прав за ОСОБА_3 та визнання недійсним спірного правочину є ефективним та дає об`єктивні підстави позивачу відновити становище, яке існувало до порушення його прав.

В свою чергу, відповідачем не надано жодного належного та допустимого доказу, а також не заперечено жодної та обставини, на які посилався позивач у своєму позові, що вірно враховано судом при застосуванні принципу змагальності сторін та наданні оцінки позиціям сторін.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо пропуску позивачем строку позовної давності, колегія суддів відмічає наступне.

За змістом статей 256-258 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Велика Палата ВС у постанові від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 зазначила, що у спорі з декількома належними відповідачами, в яких немає солідарного обов`язку (до яких не звернута солідарна вимога), один з них може заявити суду про застосування позовної давності тільки щодо тих вимог, які звернуті до нього, а не до інших відповідачів. Останні не позбавлені, зокрема, прав визнати ті вимоги, які позивач ставить до них, чи заявити про застосування до цих вимог позовної давності. Для застосування позовної давності за заявою сторони у спорі суд має дослідити питання її перебігу окремо за кожною звернутою до цієї сторони позовною вимогою, і залежно від установленого дійти висновку про те, чи спливла позовна давність до відповідних вимог.

Враховуючи те, що ОСОБА_3 особисто, не звертався до суду із заявою про застосування строку позовної давності, відтак, у суду першої інстанції були відсутні об`єктивні підстави для застосування строку позовної давності до вимоги позивача про скасування рішення про державну реєстрацію прав за ОСОБА_3 , та взагалі розгляду такого питання за заявою ОСОБА_1 , оскільки така вимога була пред`явлена лише до ОСОБА_9 .

З урахуванням викладеного, з огляду на досліджені докази, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що скаржником в ході розгляду справи не було доведено обставин на які він посилався, як на підставу для відмови у задоволенні позову.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди з оскаржуваним рішенням та посилання,які містяться в ній, є власним трактуванням норм законодавства, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Що стосується доводів апеляційної скарги відносно додаткового рішення, колегія суддів відмічає наступне.

Задовольняючи заяву про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції вважав, що витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 17 500 грн підтверджені належними та допустимими доказами, окрім того, такий розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним зі складністю справи та виконаною адвокатом роботою, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Перевіряючи вказані висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів ураховує наступне.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Частиною першою статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

При цьому, пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України відносить витрати на професійну правничу допомогу саме до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Статею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Таким чином, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), а також документи, що свідчать про фактичне надання таких послуг.

Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Як убачається із матеріалів справи, 02.11.2023 року між адвокатом Кузьміним Д. Л. та ОСОБА_2 укладено договір про надання правової допомоги за п. 1.2 якого, правова допомога підлягає наданню за дорученням клієнта в рамках судового розгляду справи у судах всіх інстанцій за позовом клієнта про скасування рішення про державну реєстрацію прав та визнання недійсним правочину, щодо набуття у власність відповідачами садового будинку АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. 3.1 договору за розгляд справи у суді першої інстанції, клієнт зобов?язується сплатити адвокату вартість юридичних послуг, що надаються, у розмірі 35 000 (Тридцять п?ять тисяч) грн. не пізніше 150 днів після закінчення розгляду справи у суді першої інстанції.

Вказана ціна послуг є фіксованою та не залежить від обсягу наданих адвокатом послуг клієнту за цим договором, результатів судового спору та форми закінчення судового провадження.

07.02.2024 року між сторонами договору без зауважень складено акт приймання-передачі наданих послуг із переліком послуг, що надані позивачу на стадії розгляду справи в суді першої інстанції.

Згідно позиції Верховного Суду висловленої у постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

Слід відмітити і те, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.

Вказані вище докази у своїй сукупності підтверджують факт надання адвокатом Кузьміним Д. Л. в інтересах ОСОБА_2 правової допомоги за договором б/нвід 02.11.2023 року у розмірі 35 000грн.

Колегія суддів зазначає про те, що судові витрати відшкодовуються незалежно від того, чи їх фактично сплачено стороною, або тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК, та ч. 8 ст. 141 ЦПК України), в заявлених позивачем судових витратах взагалі не йдеться про «гонорар успіху». Більше того, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , є аналогічними доводам, викладеним у клопотанні про зменшення судових витрат, яке подано до суду першої інстанції.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що саме лише клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, без достатнього обґрунтування наявності підстав для такого зменшення, а також без доведення їх неспівмірності є недостатнім.

Окрім того, в суді першої інстанції, відповідачкою було заявлено про стягнення з позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 40 000 грн, про що остання надала відповідні докази оплати.

Вищенаведене дає підстави колегії суддів вважати необґрунтованими доводи відповідачки щодо не співмірності заявлених позивачем витрат у зазначеному ним розмірі (35 000 грн), які є меншими, ніж заявлені відповідачкою.

За таких підстав, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідачів на користь ОСОБА_2 17 500 грн з кожного, в рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу.

Доводи апеляційних скарг не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення ухвалені без додержання норм матеріального та процесуального права. Судом першої інстанції повно і всебічно досліджено наявні у справі докази та дана їм належна правова оцінка, правильно встановлено обставини справи, в результаті чого ухвалені законні й обґрунтовані рішення, яке відповідають вимогам матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

За таких підстав, апеляційні скарги адвоката Баховського М. М. в інтересах ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 05 лютого 2024 року та на додаткове рішення Дарницького районного суду міста Києва від 13 лютого 2024 року підлягають залишенню без задоволення, а вказані судові рішення залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 369, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги адвоката Баховського Михайла Михайловича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 05 лютого 2024 року та додаткове рішення Дарницького районного суду м. Києва від 13 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції з підстав, визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 31 липня 2024 року.

Головуючий Т. О. Невідома

Судді С. М. Верланов

В. А. Нежура