Справа №297/2648/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2024 року м. Берегове

Берегівський районний суд Закарпатської області в складі: головуючого судді ФЕЙІРА О. О.,

при секретарі судового засідання Іванчовій І.С., з участю позивача ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 , представника третьої особи ОСОБА_3 , перекладача ОСОБА_4 , розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - орган опіки та піклування Берегівської міської ради, про позбавлення батьківських прав,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся в Берегівський районний суд Закарпатської області із позовом до ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - орган опіки та піклування Берегівської міської ради, про позбавлення ОСОБА_5 батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги позивачем мотивовано тим, що з 19.08.2006 по 02.04.2024 він перебував у шлюбі із ОСОБА_5 .. За час шлюбу в них народилося двоє дітей, син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На даний час шлюб між ним та відповідачкою ОСОБА_5 розірвано, і вони проживають окремо. Неповнолітня донька ОСОБА_6 проживає разом з ним, вони добре ладять, і більше хоче бути з ним, ніж зі своєю матір`ю ОСОБА_5 .. Неповнолітній син ОСОБА_7 проживає разом з відповідачкою в Угорщині. При цьому, відповідачка ОСОБА_5 , будучи матір`ю неповнолітньої ОСОБА_6 написала заяву, яку засвідчила нотаріально, про відмову від своєї доньки. Відповідачка ОСОБА_5 разом з їх неповнолітнім сином на даний час проживає в Угорщині та розпочала процес оформлення постійного проживання там. При виїзді за кордон ОСОБА_5 неповнолітню доньку ОСОБА_6 із собою не забрала. У зв`язку з війною та переживанням за власне здоров`я та майбутнє їх сина ОСОБА_7 відносини відповідачки ОСОБА_5 з неповнолітньою донькою щодня погіршувалися та відповідачка постійно сварила дочку за її ставлення до війни та намір залишитися в Україні в майбутньому. Такі випадки в адресу дочки щодня ставали більш агресивними. ОСОБА_5 проявила своє небажання займатися вихованням та утриманням дочки, виїхавши в Угорщину та відмовившись від неї. Відповідачка не виконує свої обов`язки як мати та не виховує дочку, хоча для повноцінного виховання дівчинки їй потрібна мама. ОСОБА_5 взагалі не цікавиться життям їх дочки. А тому, просив суд позбавити ОСОБА_5 батьківських прав відносно її неповнолітньої доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав з підстав зазначених в позовній заяві та пояснив, що перебував в шлюбі з відповідачкою ОСОБА_5 .. За час шлюбу в них народилося двоє дітей, син ОСОБА_7 та донька ОСОБА_6 , які на даний час є неповнолітніми. Шлюб між ним та відповідачкою розірвано. На даний час неповнолітня дочка ОСОБА_6 проживає разом з ним, він утримує та виховує доньку самостійно. Неповнолітній син ОСОБА_7 проживає разом з відповідачкою в Угоршині, так як там навчається, однак на канікули приїжджає до батька. Відповідачка рідко спілкується з дочкою, при цьому написала заяву про відмову від своєї доньки. Не заперечив, що відповідачка зареєстрована за його місцем проживання. Просив позовов задоволити.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав зазначених в позовній заяві, просив позов задоволити.

Представник третьої особи - органу опіки та піклування Берегівської міської ради Бурдига Л.О. в судовому засіданні ствердила, що висновок органу опіки та піклування Берегівської міської ради є однобоким, оскільки на засіданні опікунської ради мати неповнолітньої ОСОБА_6 - ОСОБА_5 участі не приймала, даний висновок було прийнято без врахування пояснень останньої, тільки зі слів батька дитини, та на підставі поданих ним документів. При цьому, підтримала даний висновок. Просила при ухваленні рішення по даній справі прийняти до уваги обставини, що були встановлені в ході судового розгляду справи.

Відповідачка ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву від 19.10.2024, згідно якої, у зв`язку з неможливістю з`явитися в судове засідання, просила справу розглянути без її участі, позовні вимоги задоволити (а.с. 60).

Заслухавши пояснення позивача, його представника, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які позивач посилався, як на підставу своїх вимог, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Як встановлено з матеріалів справи, відповідачка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є матір`ю неповнолітньої Ковач ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Батьком останньої є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що стверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 01 березня 2010 року (а.с. 17).

Рішенням Берегівського районного суду Закарпатської області від 02 квітня 2024 року, щлюб між сторонами ОСОБА_1 та ОСОБА_5 розірвано (а.с. 27).

Рішення суду набрало законної сили 03 травня 2024 року, та в апеляційному порядку не оскаржувалось.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Стаття 9 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Частиною 2 ст. 157 СК України встановлено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України "Про охорону дитинства").

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Пунктом 16 Постанови Пленуму ВСУ № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Згідно заяви від 31 травня 2024 року, посвідченої приватним нотаріусом Берегівського районного нотаріального округу Мирончук О.В., зареєстрованої в реєстрі за №2211, відповідачка ОСОБА_5 відмовилася від своїх батьківських прав відносно дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Разом з тим, вказаною заявою така повідомила, що останню виховує та самостійно утримує батько ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 6).

При ухваленні даного рішення суд враховує, що доводи позивача про те, що він, будучи батьком неповнолітньої ОСОБА_6 самостійно її виховує та утримує без участі матері, так як остання рідко спілкується з дитиною, участі у вихованні дитини не приймає, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи, оскільки на ствердження своїх доводів позивач жодних доказів не надав, і такі доводи є тільки твердженням сторін, зокрема і відповідачки, яка може бути безпосередньо зацікавлена в результаті вирішення даного спору на користь позивача.

Разом з тим, на думку суду, звернення позивача з позовом про позбавлення батьківських прав, а також заява матері дитини про відмову від своїх батьківських прав відносно неповнолітньої доньки, може бути викликана з метою зацікавленості в реалізації та захисту позивачем своїх особистих прав, при цьому використовуючи юридичні наслідки позбавлення матері батьківських прав відносно неповнолітньої дитини.

Разом з тим, як вбачається з висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Берегівської міської ради про доцільність позбавлення ОСОБА_5 батьківських прав за вих. №03-17/826 від 24 вересня 2024 року, неповнолітня ОСОБА_6 проживає разом з батьком ОСОБА_1 , вихованням дитини займається батько. Мати дитини ОСОБА_9 свідомо не бажає приймати участі в утриманні та вихованні своєї неповнолітньої доньки. Фізичним та духовним розвитком своєї дитини, її психічним та емоційним станом така не цікавиться. Разом зі своїм сином ОСОБА_7 виїхала в Угорщину, де проживає і зараз. Нотаріально посвідченою заявою від 31. 05.2024 ОСОБА_5 свідомо відмовилася від своїх батьківських прав, та підтвердила, що виховує та самостійно утримує дитину батько. Про свою доньку ОСОБА_6 мати ОСОБА_5 ніяким чином не піклується, морально та матеріально її не підтрмує, тобто свідомо нехтує виконанням своїх батьківськх обов`язків. А тому, орган опіки та піклування виконавчого комітету Берегівської міської ради вважає за доцільне позбавити ОСОБА_5 батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 53-54).

Щодо вказаного висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Берегівської міської ради про доцільність позбавлення ОСОБА_5 батьківських прав за вих. №03-17/826 від 24 вересня 2024 року, суд приходить до наступного.

Відповідно до частини шостої статті 19 Сімейного кодексу України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

При цьому, частинами четвертою-п`ятою статті 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи .

Аналіз наведеної норми права свідчить про те, що висновок органу опіки та піклування щодо розв`язання спору є дорадчим документом та не тягне за собою виникнення будь-яких прав чи обов`язків для суб`єктів відповідних правовідносин і не має обов`язкового характеру.

При цьому, суд також враховує пояснення представника третьої особи - органу опіки та піклування Берегівської міської ради Бурдига Л.О., яка в судовому засіданні ствердила, що висновок органу опіки та піклування Берегівської міської ради є однобоким, оскільки на засіданні опікунської ради мати неповнолітньої ОСОБА_6 - ОСОБА_5 участі не приймала, даний висновок було прийнято без врахування пояснень останньої, тільки зі слів батька дитини, та на підставі поданих ним документів.

Верховний суд у своїх постановах від 07 лютого 2022 року у справі №759/3554/20, від 26 липня 2021 року у справі №638/15336/18, від 15 квітня 2021 року у справі №243/13192/19-ц, від 15 листопада 2023 року у справі № 932/2483/21 (провадження № 61-5203св23), від 10 листопада 2023 року у справі № 401/1944/22 (провадження № 61-10115св23), від 26 липня 2021 року у справі № 638/15336/18(провадження № 61-13690св20) зазначив, що висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер, а тому не може бути безумовною підставою для задоволення або відмову у позові щодо позбавлення одного із батьків батьківських прав, та як доказ підлягає дослідженню та оцінці судом на основі всіх наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку.

Тлумачення вищевказаних положень статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише за наявності вини у діях батьків.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 07 лютого 2024 року у справі № 455/307/22 (провадження № 61-16965св23), 22 листопада 2023 року у справі №1915/2789/12 (провадження № 61-14726св23), 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19).

У справі від 30 червня 2020року (заява № 70879/11) ЄСПЛ також наголошував на тому, що позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання, зазначивши при цьому, що наявність сімейних зв`язків між подружжям та дитиною, про які вони дійсно піклуються, мають бути захищені відповідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це насамперед повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) та Верховним Судом у постановах від 21 лютого 2024 року у справі № 404/9387/21 (провадження № 61-13425св23), від 19 лютого 2024 рокуу справі № 159/2012/23 (провадження № 61-15840св23), від 22 листопада 2023 року у справі № 320/4384/18(провадження № 61-1682св22).

Разом з тим, суд вважає, що вищевказаний висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Берегівської міської ради про доцільність позбавлення ОСОБА_5 батьківських прав за вих. №03-17/826 від 24 вересня 2024 року, має тільки рекомендаційний характер, не містить переконливих доводів щодо доцільності позбавлення матері батьківських прав, не містить доводів про свідоме нехтування відповідачкою батьківськими обов`язками, що таке має систематичний чи постійний характер, непроявлення інтересу до дитини, та доводів, що особа матері становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

А тому, на думку суду, такий висновок є недостатньо обгрунтованим та таким, що суперечить інтересам дитини

Встановлені факти, що мати недостатньою мірою спілкується з дитиною, та не приймає участі у її вихованні, а вихованням такої та матеріальним забезпеченям займається батьком, так як мати проживає в Угорщині, при цьому, як встановлено, має зареєстроване місце проживання в Україні, за місцем проживання позивача, не може бути підставою для позбавлення її батьківських прав.

Сам же батько дитини у своїй позовнй заяві вказує, що для повноцінного виховання дівчинки їй потрібна мама.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд не пов`язаний висновками певних органів, експертів та оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні заявлених у справі доказів та обставин справи. Жоден доказ, у тому числі і висновок органу опіки та піклування, не має для суду наперед встановленої сили. Отже, суд може не погодитись із даним висновком і не взяти його до уваги.

Отже, враховуючи вищенаведене, суд вважає вказаний висновок недостатньо обґрунтованим та таким, що суперечить інтересам дитини.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги позивача безпідставними, не доведеними, такими, що не грунтуються на будь-яких доказах, а є тільки твердженням самого позивач, який зацікавлений в результатах розгляду даної справи, а тому, в задоволенні таких слід відмовити.

Керуючись ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.91 №789-XII, ст. ст.150, 164, 243, 244 СК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ст. ст. 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд,-

рішив:

в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - орган опіки та піклування Берегівської міської ради, про позбавлення ОСОБА_5 батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - відмовити.

Повний текст рішення виготовлено 02 грудня 2024 року.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Олександр ФЕЙІР