Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

29 листопада 2024 року м.Запоріжжя

Шевченківський районний суд м.Запоріжжя в складі: головуючого судді Вайнраух Л.А., за участі секретарки судового засідання Теряник А.С., розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Запоріжжі у порядку загального позовного провадження цивільну справу №336/11781/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району, про позбавлення батьківських прав, -

за відсутності сторін, третьої особи та їх представників,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка 06.11.2023 засобами поштового листування звернулась до суду із вказаною позовною заявою, просить позбавити відповідача батьківських прав відносно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ..

За змістом позову, ОСОБА_4 з 21.08.2010 перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 , шлюб між ними було розірвано рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 27.06.2017. Від шлобу ОСОБА_5 та ОСОБА_2 мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який після розірвання шлюбу залишився проживати з матір?ю ОСОБА_5 . Відповідно до рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 11.09.2017 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 стягнуто аліменти на утримання сина у розмірі 1500 гривень, щомісячно, з 29.06.2017 і до досягнення дитиною повноліття. Матір дитини ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , після чого дитина ОСОБА_3 тимчасово влаштований у сім`ю позивачки, яка його і виховує.

Крім того, відповідно до тверджень сторони позивача, з грудня 2016 року відповідач проживає окремо від сина ОСОБА_6 , приблизно протягом останніх п`яти років він жодного разу не бачився з сином та не спілкувався з ним. Будь-яких перешкод для спілкування ОСОБА_2 з сином ОСОБА_6 матір не чинила. Відповідно, відповідач свідомо самоусунувся від виконання своїх батьківських обов?язків щодо виховання та розвитку малолітнього сина. Так, ОСОБА_2 перестав цікавитися життям сина, його навчанням, не створює умов для отримання сином освіти, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, підготовку до самостійного життя, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не стприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу та не турбується про харчування, медичний догляд, лікування. Відповідач не спілкується із сином, навіть, по телефону, не вітає на свята, зокрема, із днем народження. Маючи можливість отримувати інформацію про навчання, стан здоров?я дитини, характер, звички, захоплення, як зазначає сторона позивача, ОСОБА_2 такою можливістю не користується.

На переконання ОСОБА_1 , яка є сестрою ОСОБА_5 та тіткою для малолітнього ОСОБА_3 , хоча у примусовому порядку рішення суду про стягнення аліментів з відповідача з невідомих для позивачки причин матір?ю ОСОБА_5 до виконання не зверталось, відповідач мав можливість брати участь в матеріальному утриманні дитини. Так, ОСОБА_2 є молодим здоровим чоловіком, за станом свого психічного здоров?я усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними, має юридичну і фактичну можливість для вчинення дій, які становлять зміст батьківського обов?язку. Відповідно, як видно з позовної заяви, наведене надає підстави вважати ОСОБА_2 таким, що свідомо ухиляється від виконання батьківських обов?язків, не дивлячись на те, що після смерті колишньої дружини дитина фактично залишалася без батьківського піклування, про що відповідач був обізнаний.

На підставі наведеного, виходячи з найкращих інтересів дитини, оскільки відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків з виховання, розвитку, навчання, лікування та матеріального забезпечення дитини, із врахуванням норм, передбачених ст. 141, 150, 151, 157, 164-165 СК України, положень Закону України «Про охорону дитинства», позивачка просить задовольнити позов.

Згідно з ч.7 ст.147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у разі неможливості здійснення правосуддя судом з об`єктивних причин під час воєнного або надзвичайного стану, у зв`язку зі стихійним лихом, військовими діями, заходами щодо боротьби з тероризмом або іншими надзвичайними обставинами може бути змінено територіальну підсудність судових справ, що розглядаються в такому суді, за рішенням Вищої ради правосуддя, що ухвалюється за поданням Голови Верховного Суду, шляхом її передачі до суду, який найбільш територіально наближений до суду, який не може здійснювати правосуддя, або іншого визначеного суду. У разі неможливості здійснення Вищою радою правосуддя такого повноваження воно здійснюється за розпорядженням Голови Верховного Суду. Відповідне рішення є також підставою для передачі усіх справ, які перебували на розгляді суду, територіальна підсудність якого змінюється.

Так, відповідно до розпорядження Голови Верховного Суду від 10.05.2022 №29/09-22 змінено територіальну підсудність судових справ Оріхівського районного суду Запорізької області у зв`язку із неможливістю здійснення правосуддя під час воєнного стану до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя.

Ухвалою судді від 20.12.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розглядати її в порядку загального позовного провадження. Визначено відповідачу 15-денний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст.178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачкою. Роз`яснено, що у разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 8 ст. 178 ЦПК України). Згідно з ч.1 ст.193 ЦПК України роз`яснено право на пред`явлення зустрічного позову.

Ухвалою суду від 22.02.2024 постановлено закрити підготовче провадження у цивільній справі, призначити її до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Клопотання сторони позивача про виклик свідків відповідно до наведеного у клопотанні переліку задоволено. Свідків попереджено про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання чи відмову від давання показань на вимогу суду. Постановлено виклик відповідача додатково здійснити через розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.

За змістом наведеної ухвали суду клопотання представника третьої особи про витребування доказів задоволено, в порядку витребування доказів зобов`язано:

1) Міністерство соціальної політики України надати з Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб до суду інформацію стосовно взяття на облік як внутрішньо переміщеної особи відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце народження м. Оріхів Оріхівський район Запорізька область, РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 . В разі підтвердження зазначеної інформації зобов`язано надати відомості стосовно актуальної адреси фактичного місця проживання вказаної особи відповідно до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

2) Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, надати до суду відомості про перетин державного кордону України - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянин України, РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , з 01.01.2016 по час надання відповіді.

Ухвала суду виконана в повному обсязі. Так, в базі даних тимчасово переміщених осіб Міністерства соціальної політики України відомостей щодо відповідача немає. За даними відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, отриманими 11.03.2024 за вх.№ 8429/24-Вх. 07.11.2021 ОСОБА_2 перетнув державний кордон України через пункт пропуску Гоптівка на транспортному засобі (виїзд), до України не повертався.

Для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті судом відповідно до мотивувальної частини вказаної вище ухвали суду встановлено такий порядок з`ясування обставин, а також порядок дослідження доказів: вислухати пояснення учасників справи та їх представників, дослідити письмові докази, зокрема, висновок органу опіки на піклування, здійснити допит свідків.

Під час судового розгляду справи представник позивачки адвокат Слизовська М.Ю., представник третьої особи Парфенюк Л.П. підтримали заявлені позовні вимоги на підставі наявних доказів, третьою особою 04.10.2024 подано висновок по суті спору, досліджений судом.

Відповідач в судовому засіданні повторно присутній не був, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся неодноразово та належним чином шляхом надіслання судових повісток, розміщення оголошення на веб-сайті Судової влади України. Так, відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України, жодних заяв або клопотань до суду не подавав, маючи достатньо часу для висловлення заперечень проти позовних вимог. Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

23.02.2024 за допомогою засобів електронного листування до матеріалів справи надійшла заява від імені ОСОБА_2 із номером справи, за змістом якої відповідачу від позивачки стало відомо про існування даного судового спору. Особа, яка звернулась із заявою, стверджує, що мешкає на території РФ, в Україну повертатись не планує, брати участь у розгляді справи особисто, а бо через представника можливості не має, просить розглядати справи без його участі, зі змістом позовної заяви заяви ознайомлений, зміст є зрозумілим. Крім того, за змістом заяви обізнаний із смертю колишньої дружини, і тим, що дитиною лопікується його рідна тітка ОСОБА_1 . Тривалий час, як зазначено в заяві, ОСОБА_8 мешкає окремо від дитини, визнає позовні вимоги, не спілкується із дитиною та не виконує батьківські обов`язки, не бажає, щоб син потратив до інтернату для дітей-сиріт. Крім того, заявник обізнаний із намірами ОСОБА_1 всиновити ОСОБА_6, не заперечує проти цього, засвідчує, що власноруч підписав заяву, але не має можливості скерувати її засобами поштового зв`язку. До заяви, датованої 19.03.2024, додані копії паспорта та довідки про присвоєння РНОКПП.

Розглядаючи дану заяву, суд враховує, що відповідно до ч.8 ст.43 ЦПК України, якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в електронній формі, на такі документи накладається кваліфікований електронний підпис учасника справи (його представника) відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги". Крім того, як врегульовано ч.3 ст.95 ЦПК України, учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, на які накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги". Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом.

Відповідно до ч.1,2 ст.182, ч.2 ст.183 ЦПК України при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань. Заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій або усній формі. Письмові заява, клопотання чи заперечення підписуються заявником чи його представником.

За змістом ч.4 ст.183 ЦПК України, суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду. Відповідно, оскільки заява, подана від імені ОСОБА_2 наведеним вище положенням не відповідає, не засвідчена кваліфікованим електронним підписом учасника справи, суд повертає її без розгляду.

Протягом судового розгляду справи сторона позивача відмовилась від допиту двох свідків, а саме ОСОБА_9 , та ОСОБА_10 , що є правом позивачки, відмова прийнята судом. У справі наявна заява сторони позивача про продовження розгляду за відсутності позивачки та її представниці.

Зустрічної позовної заяви та інших заяв по суті справи сторонами подано не було. Інших процесуальних дій у справі, судом вчинено не було за відсутності клопотань учасників справи.

Ч.4 ст.223 ЦПК України передбачено, що, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Як врегульовано ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

На підставі встановлених обставин та у відповідності до ч.4 ст.223 ЦПК України, враховуючи думку учасників справи, з`ясовану у попередніх судових засіданнях, відсутність заперечень сторони позивача та представника третьої особи, дотримання вимог ч.1 ст.280 ЦПК України, суд ухвалив вирішувати справу на підставі наявних у ній доказів, а саме постановив ухвалу згідно з ч.1 ст. 281 ЦПК України розглядати справу в заочному порядку, що видно з протоколу судового засідання.

Розглянувши позовну заяву, дослідивши наявні письмові докази, вислухавши протягом розгляду справи пояснення учасників справи (сторони позивача та представника третьої особи), здійснивши допит свідків та опитування малолітньої дитини, інтересів якої стосується даний позов, з`ясувавши правовідносини між сторонами та перевіривши їх наявними доказами, суд знаходить позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, виходячи з таких встановлених судом фактичних обставинах справи та відповідних їм правовідносин.

Судом встановлено, що батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_5 (копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Оріхівського районного управління юстиції Запорізької області 26.03.2012 (актовий запис №50 від 26.03.2012). Батьки ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі з 21.08.2010 до 08.07.2017, що видно з копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 21.08.2010, дослідженого судом.

Відповідно до рішення Оріхівського районного суду Запорізької області у справі №323/1288/17, пр. 2/323/497/17 від 27.06.2017, яке набрало законної сили 08.07.2017, позов ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задоволено. Згідно з мотивувальною частиною рішення суду, встановлено, що шлюб між ОСОБА_11 (до укладення шлюбу - « ОСОБА_12 та ОСОБА_2 , зареєстрований 21 серпня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Оріхівського районного управління юстиції Запорізької області, актовий запис №47, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 від 21 серпня 2010 року. Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 26 березня 2012 року ОСОБА_5 та ОСОБА_2 від даного шлюбу мають неповнолітню дитину: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Судом встановлено, що на теперішній час подружні відносини між сторонами припинені, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, позивач на розірванні шлюбу наполягає, не бажає, щоб судом їм був наданий строк для примирення, відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує, що свідчить про відсутність у нього бажання зберегти сім`ю, тому шлюб між ними має бути розірваний. Відповідно, судом ухвалено розірвати шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , зареєстрований 21 серпня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Оріхівського районного управління юстиції Запорізької області, актовий запис №47, які мають неповнолітню дитину. Після розірвання шлюбу прізвище ОСОБА_5 ухвалено не змінювати (веб-посилання на текст судового рішення в ЄДРСР: https://reyestr.court.gov.ua/Review/67394192).

Також, під час розгляду справи знайшло своє підтвердження стягнення в судовому порядку з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 аліментів на утримання дитини - ОСОБА_3 . Так, відповідно до рішення, ухваленого Оріхівським районним судом Запорізької області у справі №323/1802/17, пр. 2/323/635/17, від 11.09.2017, позов ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задоволено. З мотивувальної частини вказаного рішення видно, що на час розгляду справи неповнолітня дитина проживає з матір`ю, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Преображенської сільської ради Оріхівського району Запорізької області №696 від 29.06.2017 року. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Відповідно, судом стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний код № НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний код № НОМЕР_5 , аліменти на утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень, починаючи з 29 червня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішення набрало законної сили 19.11.2017 (веб-посилання на текст судового рішення: https://reyestr.court.gov.ua/Review/68896582). Дані про звернення даного судового рішення до примусового виконання в матеріалах справи відсутні.

За даними засвідченої копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 від 14.08.2023, виданого Олександрівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м.Запоріжжі Південного міжрегіональноо управління Міністерства юстиції (м.Одеса), ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , померла у м.Запоріжжі, Шевченківський район.

Дослідженими копіями свідоцтв про народження (серії НОМЕР_7 , виданого повторно відділом реєстрації актів цивільного стану Оріхівського районного управління юстиції Запорізької області 06.12.2006, а також НОМЕР_8 , виданого 12.03.1986 у м.Дніпропетровську) підтверджено, що позивачка ОСОБА_1 є рідною сестрою ОСОБА_13 , відповідно, є рідною тіткою малолітнього ОСОБА_3 .

Згідно з наказом начальника служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради Н.Сиворакши «Про тимчасове влаштування ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 21.08.2023 №1054, засвідчена копія якого досліджена судом, встановлено що малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тимчасово влаштовано в родину ОСОБА_1 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , до прийняття рішення про його влаштування.

Місце проживання ОСОБА_1 та малолітнього ОСОБА_3 підтверджено довідками про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 22.09.2023 № 2302- та №2302-.

Згідно з довідкою Запорізької гімназії №95 територіального відділу освітм Шевченківського району ЗМР №01-23/185 від 31.08.2023, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається в 6-В класі Запорізької гімназії N95 Запорізької міської ради. Вихованням дитини займалася мати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з якою він мешкає за адресою АДРЕСА_2 . Батько, ОСОБА_2 , з сім?єю не проживає, за час навчання дитини в школу не приходив, успіхами сина не цікавився, батьківські збори та інші шкільні й класні заходи не відвідував. До справи долучено характеристику ОСОБА_3 за підписом класного керівника Я.Кондратенко та заступника директора В.Афєндікової, досліджену судом. За змістом даної характеристики мати, ОСОБА_5 , брала активну участь у житті класу, допомагала у організації позакласних заходів, регулярно відвідувала батьківські збори, цікавилась життям дитини, організовувала правильне проведення вільного часу, моніторила поводження дитини в мережі Інтернет та інформаційну гігієну, забезпечувала високий рівень навчання дитини. Вдома було створено необхідні житлово-побутові умови для нормального розвитку дитини: організоване робоче місце учня, має одяг за сезоном, канцелярське приладдя в достатній кількості та засоби для онлайн навчання. Батько, ОСОБА_2 , із дитиною не спілкується, з сім?єю не проживає. У вихованні дитини участі не бере. З класним керівником на зв?язок не виходив, на батьківські збори не з?являвся.

Згідно з довідкою ГО «Культурно-духовна спадщина «Хортиця» №07/09 від 07.09.2023 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ходить в спортивну школу на секцію з футболу. Вихованням дитини займалась мама ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з якою він мешкає за адресою АДРЕСА_2 . Батько, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з дитиною не проживає, на тренування не приводив, успіхами сина не цікавиться, на батьківських зборах не з?являвся. Довідка засвідчена підписом голови громадської організації.

Разом з цим, в матеріалах справи наявна інформація про перебування на обліку дитини ОСОБА_3 , 2012 р.н., надана директором КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» ЗМР 27.10.2023 за вих.№ 1334/01-09 на адвокатський запит адвоката М.Слизовської. За даними відповіді ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що на даний час мешкає з дідусем, бабусею та тіткою за адресою: АДРЕСА_2 , знаходиться під наглядом педіатричної служби підприємства з червня 2023 року, як внутрішньо переміщена особа з Пологівського району. Декларація про вільний вибір лікаря укладена 19.09.2023 з педіатром Костенко Н.В . Дитина прибула під нагляд без медичних документів. За час нагляду в закладі хлопчик переніс гострий бронхіт, отримував амбулаторне лікування, відвідував амбулаторію у супроводі матері - ОСОБА_16 та дідуся. Останній огляд педіатра 31.08.2023 в присутності тітки - ОСОБА_1 , здоровий, видана довідка в школу. Відомостей про батька дитини у медпрацівників не має. За медичною допомогою до лікаря педіатра з дитиною він не звертався, здоров?ям сина не цікавився.

До справи за допомогою засобів електронного листування, вх.№ ес33797/24 від 04.10.2024, від представника третьої особи Парфенюк Л.П. надійшов висновок органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району від 03.10.2024 №22.04/01-34-730 про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Так, районна адміністрація Запорізької міської рали по Шевченківському району, як орган опіки та піклування, розглянувши матеріали суду щодо розгляду цивільної справи №336/11781/23, встановила, матір дитини, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 померла. 21.08.2023 до служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради звернулась ОСОБА_1 із заявою про тимчасове влаштування в її родину малолітнього племінника ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки матір дитини померла, а батько дитини ОСОБА_2 повністю самоусунувся від виконання своїх батьківських обов?язків. Того ж дня спеціалістами відділу по Шевченківському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради був здійснений вихід за адресою проживання родини, а саме: АДРЕСА_2 . Відповідно до акту обстеження від 21.08.2023 (додасється до висновку та досліджений судом), встановлено, що малолітній ОСОБА_6 , 2012 р.н., мас спальне місце, місце для навчання, гаджети, одяг та взуття відповідно вікових потреб. Під час обстеження підтверджено факт залишення дитини без батьківського піклування.

Так, за даними висновку, наказом служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради від 21.08.2023 N1054 «Про тимчасове влаштувания ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 », малолітнього ОСОБА_6 , 2012 р.н., було тимчасово влаштовано в родину рідної тітки ОСОБА_1 . Органом опіки проаналізовано довідки за місцем навчання дитини, а також щодо перебування на медичному обліку, наведені вище по тексту рішення. Крім того, як видно з висновку, представник органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району, яка брала участь у судових засіданнях, доповіла членам комісії щодо наданих свідками свідчень. Зокрема зазначила, що обоє свідків підтвердили відсутність батька дитини в житті сина. Також в судовому засіданні був заслуханий малолітній ОСОБА_6 , 2012 р.н., який повідомив, що проживає разом із бабусею, дідусем та тіткою. Саме вони допомагають з навчанням, підтримують його. З батьком хлопчик не спілкується взагалі, батько не вітає зі святами, не телефонує. Дитина майже не пам?ятає свого батька.

Листом районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району від 13.09.2024 N22.01/01-34-690 ОСОБА_2 був запрошений на засідання комісії. Однак він з?явився та не зателефонував. На адресу районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району, відділу по Шевченківському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради будь-які заяви, пояснення від ОСОБА_2 не надходили.

Комісія з питань захисту прав дитини виходить з того, що позбавлення батьківських прав батька дитини с виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька так і для дитини (ст. 166 СК України). Відповідно до положення постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» можна зробити висновок, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону не можливо. Враховуючи пояснення дитини, надані документи, можна зробити висновок, що батько дитини не намагається боротися за своє право бути батьком, брати участь у вихованні, спілкуванні з литиною, ігнорує можливість змінити ставлення до виховання сина. Ухиляння від виховання своєї дитини - це свідома та навмисна відсутність турботи, відповідальності та ігнорування потреб дитини.

Тому, керуючись ч.2, ч.3, ст. 150, ст. 151, ст. 152, ч.4 ст. 155, п.2, ч. 1 ст. 164, ст. 165, ст. 171 Сімейного кодексу України, враховуючи рекомендації комісії з питань захисту прав дитини при районній адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району від 18.09.2024, протокол N39, орган опіки та піклування вважає доцільно позбавити ОСОБА_2 батьківських прав по відношенню до малолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Крім того, свідок ОСОБА_17 , допитана судом 28.08.2024, показала, що є тіткою позивача, знає відповідача, оскільки він був чоловіком ОСОБА_18 . Батько дитини тривалий час не цікавиться його долею, не вітає із святами, як новорічними, так і з днями народження, не спілкується із сином ОСОБА_6 засобами телефонного зв`язку. Натомість, ані мати дитини, ані ОСОБА_1 не перешкоджають у спілкуванні із дитиною. Додатково свідок наголосила на небажанні ОСОБА_2 спілкуватися із сином. Дізнавшись про смерть колишньої дитини, відповідач на її похорон не приїзджав, наміру забрати дитину до себе не виявляв. Відповідно, ОСОБА_8 не надає й матеріальної допомоги ОСОБА_6 .

Свідок ОСОБА_19 , допитаний судом 28.08.2024, показав, що тривалий час товаришує із позивачкою, з 2016 року працював разом із нею. Із відповідачем свідок не знайомий. Крім того, був знайомий із матір`ю дитини ОСОБА_20 з 2018 року, іноді спілкувався в силу знайомства із ОСОБА_21 . Йому відомо, що після того, як ОСОБА_8 залишив родину, він перестав спілкуватись із сином, відносини не підтримує. Наведене відомо йому як зі слів ОСОБА_18 , так і позивачки, крім того, він чув про відсутність спілкування із батьком й від ОСОБА_6 . Так, ОСОБА_8 не бере жодної участі у розвитку та вихованні сина. Свідок також повідомив, що ОСОБА_22 через знайомих знайшла ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_20 , дізналась, що він не мешкає в Україні, пропонувала, щоб він забрав дитину, на що відповідач сказав, що не має такої можливості, не може займатись вихованням ОСОБА_6.

Задовольняючи позов в повному обсязі, суд виходить з таких норм чинного законодавства.

Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Ч.1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої ВРУ 27.02.1991, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Згідно зі ст.18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст.27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

У справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (HUNT v. UKRAINE, Заява N31111/04) Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).

Ухвалюючи рішення у справі «М.С. проти України» від 11.07.2017 (Заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним (параграф 76).

ЄСПЛ зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

Інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю. З іншого боку очевидно також, що в інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у здоровому середовищі, та батькам не може бути надано право за ст.8 Конвенції на вжиття таких заходів, що можуть завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини (п. 100, Справа "Мамчур проти України" від 16.07.2015, №10383/09).

Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що у справах стосовно дітей у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, виходячи із об`єктивних обставин спору, а потім осіб, які висувають відповідні вимоги.

При цьому, згідно зі ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Ч.8-9 ст.7 СК України встановлено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

За приписами ч.1,2 ст.18 СК України кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання, припинення дій, які порушують сімейні права.

За нормами ч.1-5 ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Згідно з ч.1,2,4 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ч.2 ст.157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

За змістом п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Як передбачено ч.2,3 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав, встановлених п.2, 4 і 5 ч.1 цієї статті, лише у разі досягнення ними повноліття. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них.

Ст.165 СК України врегульовано, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно, позивачка, як особа, до сім`ї якої тимчасово влаштовано малолітнього ОСОБА_3 одразу після смерті матері дитини ОСОБА_5 , що підтверджено належними та допустимими доказами, є належним позивачем.

Крім того, згідно зі ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Як передбачено ч.1 ст.12 вказаного закону, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

При розгляді справи відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Верховного Суду у справі №645/731/18, провадження № 61-20399св19 від 08.04.2020.

Так, відповідно до ч.1, 2 ст.171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Таким чином, з досягненням віку 10 років у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання. Лише в разі збігу волі трьох учасників переговорного процесу - матері, батька, дитини можна досягти миру і згоди. Аналогічні положення закріплені у ст.12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Так, малолітній ОСОБА_3 , опитаний судом в присутності представника органу опіки та піклування, повідомив, що не пам`ятає, як виглядає батько, не спілкується із ним, хоча ані матір, ані Ксенія не забороняли йому спілкуватись із ним. Наразі мешкає із бабусею, дідусем, тіткою, які опукіються ним та виховують, забезпечують усім необхідним. Дитина навчається, має позашкільні захоплення (спортивна секція).

Суд враховує й роз`яснення, наведені у п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» та виходить з того, що ухилення батька від виконання своїх обов`язків у цій справі знайшло своє підтвердження, адже відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з сином, навіть, не в обсязі, мінімально необхідному для її нормального самоусвідомлення, а взагалі; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання сином освіти.

Досліджені докази, зокрема, отримані під час допиту свідків, вказують на те, що відповідач не цікавиться навчанням й станом здоров`я свого сина, не займається його розвитком та не створює належних умов для отримання освіти, самоусунувся від процесу виховання з часу розірвання шлюбу із ОСОБА_5 . Зазначені обставини підтверджені наявними доказами, що відповідають загальним положенням про доказування, та не спростовані з боку відповідача.

Таким чином, матеріали справи містять достатню сукупність доказів, які підтверджують доводи сторони позивача про невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків щодо виховання ОСОБА_3 .

За таких обставин, враховуючи інтереси малолітньої дитини, яка, як встановлено судом, мешкає із рідною тіткою в її родині, беручи до уваги всі належні, допустимі та достатні докази, у їх сукупності та взаємозв`язку, зокрема, висновок органу опіки та піклування, суд вважає за доцільне задовольнити позов у повному обсязі, позбавити відповідача ОСОБА_2 батьківських прав відносно його сина. На переконання суду, це рішення в повній мірі відповідає інтересам дитини, враховуючи тривале невиконання ним своїх батьківських обов`язків по вихованню, розвитку, навчанню, забезпеченню сина.

Як передбачено ч.3 ст.166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину, оскільки за нормою ч.2 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.

За приписами ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Проте, питання стягнення аліментів вже було предметом іншого судового провадження, що встановлено судом під час розгляду справи.

Згідно з ч.2,3 ст.243 СК України опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України. Крім того, як врегульовано ст.247 СК України, дитина, над якою встановлено опіку або піклування, має право: 1) на проживання в сім`ї опікуна або піклувальника, на піклування з його боку; 2) на забезпечення їй умов для всебічного розвитку, освіти, виховання і на повагу до її людської гідності; 3) на збереження права користування житлом, у якому вона проживала до встановлення опіки або піклування. У разі відсутності житла така дитина має право на його отримання відповідно до закону; 4) на захист від зловживань з боку опікуна або піклувальника.

Встановлення опіки та піклування не припиняє права дитини на отримання пенсії, аліментів, відшкодування шкоди у зв`язку з втратою годувальника та інших соціальних виплат, призначених дитині.

Наразі питання про встановлення опіки стосовно малолітнього ОСОБА_3 не розглянуто, відповідні докази в матеріалах справи відсутні, проте ОСОБА_1 є законним представником племінника, як це встановлено судом.

Відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником.

Дані про відкриття виконавчого провадження на підставі рішення суду про стягнення аліментів до справи не подані, за твердженням сторони позивача, вказане вище рішення Оріхівського районного суду Запорізької області з боку ОСОБА_5 до примусового виконання не зверталось.

Статтею 55 ЦПК України передбачено, що в разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.

Суд при розгляді справи враховує правові висновки, здійснені Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2024 року у справі № 758/3507/16-ц, провадження № 61-18294св23. Так, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, внаслідок якого відбувається вибуття сторони із спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків сторони, яка вибула з таких правовідносин.

Згідно із статтею 129, 129-1 Конституції України та статтею 2 ЦПК України однією з головних засад здійснення судочинства в Україні є обов`язковість судового рішення. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Статтею 179 СК України встановлено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини.

Таким чином, той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Крім того, неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України.

Разом з цим, суд дійшов висновку про те, що внаслідок смерті матері дитини, на ім`я якої мали бути сплачені аліменти, обов`язок ОСОБА_2 з їх сплати на утримання дитини, відносно якої він даним рішенням позбавляється батьківських прав, не припинився. Зазначений обов`язок визначений рішенням суду та є обов`язковим до виконання.

Оскільки ОСОБА_1 є законним представником ОСОБА_3 (якому на час звернення до суду та розгляду справи не виповнилося чотирнадцяти років), вона має право на отримання аліментів на утримання дитини.

Суд наголошує в цьому контексті на подібних висновках, зроблених Верховним Судом у постанові від 24 липня 2019 року в справі № 686/5377/18. Так, Верховним Судом виснувано, що визначене частиною п`ятою статті 15 Закону, статтею 442 ЦПК України право особи звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником передбачає право замінити сторону виконавчого провадження, а не заміну сторони виконавчого провадження лише у відкритому виконавчому провадженні чи за інших обставин (закриття виконавчого провадження). Правонаступництво сторін у виконавчому провадженні допускається на будь-якій стадії процесу. Відповідні правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року № 6-122 цс13, постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 6-1355/10, від 05 грудня 2018 року у справі 643/4902/14.

Із врахуванням викладеного, суд в межах даної справи не розглядає питання стягнення аліментів, адже позивачка має право звернутись до суду з вказаною заявою про заміну сторони правонаступником задля забезпечення можливості виконання судового рішення та захисту законних прав та інтересів дитини.

Ч.1,3 ст.12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України).

Таким чином, за результатами розгляду справи, встановивши фактичні обставини справи, взявши до уваги та надавши правову оцінку всім зібраним у справі доказам на предмет їх належності, допустимості та достатності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

При цьому, обраний позивачем спосіб захисту відповідає приписам ст.16 ЦК України та є ефективним для захисту прав дитини, відповідає її законним інтересам.

Відповідно до ч.6 ст.164 СК України рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили необхідно надіслати органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини.

На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача, враховуючи рішення суду, що ухвалюється, на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у сумі 1 073,60 гривень (із врахуванням ставки судового збору за розгляд позовної вимоги немайнового характеру відповідно до п.1-2 ч.4 ст.4 Закону України «Про судовий збір» (0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб) та прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2023 року за змістом ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» (2 684,00 гривні).

Керуючись ст. 2, 7,10, 12-13, 76-81, 133, 141, 209, 223, 229, 244-245, 247, 258-259, 263-266, 268, 272-273, 280-282 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району, про позбавлення батьківських прав, - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1 073,60 гривень (одна тисяча сімдесят три гривні 60 копійок).

Рішення суду після набрання ним законної сили надіслати органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини - до Оріхівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Пологівському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), адреса: 69097, м. Запоріжжя, пр. Інженера Преображенського, буд. 15.

Реквізити сторін: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_9 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ; адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_2 ;

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 ;

Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району, , адреса місцезнаходження: м. Запоріжжя, пр. Моторобудівників, буд. 34.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду може бути оскаржено стороною позивача в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду складено та підписано 29.11.2024.

Суддя Л.А. Вайнраух