Справа № 308/8231/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 серпня 2024 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Шепетко І.О.,

за участі секретаря судових засідань Петришина Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину:

в с т а н о в и в:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить суд:

«1. Прийняти цю позовну заяву до розгляду та відкрити по ній провадження у справі.

2. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі в розмірі 8000,00 грн., який підлягає індексації відповідно до Закону, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення цього позову і до досягнення дитиною повноліття.

3. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 14215,84 грн.

4. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 3800,00 грн. щомісячно, починаючи з дня пред`явлення цього позову і до досягнення дитиною повноліття.

5. Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів на дитину в межах суми платежу за один місяць.»

Позовні вимоги мотивувала тим, що 17.11.2015 між позивачкою та відповідачем був укладений шлюб, зареєстрований виконавчим комітетом Худлівської сільської ради Ужгородського району, про що зроблено відповідний запис №18.

У шлюбі народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.12.2023 р. у справі №308/13032/23 шлюб, укладений 17 листопада 2015 між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 розірвано. Після розірвання шлюбу позивачці відновлено дошлюбне прізвище « ОСОБА_5 ». Малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишено проживати з матір`ю - ОСОБА_1 .

Зазначає, що позивачка постійно піклується про здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток сина ОСОБА_6 , приділяє належну увагу його вихованню та матеріально його утримує, купляє продукти харчування, одяг, взуття, іграшки, розвивальні книжки/енциклопедії, водні розмальовки, олівці для малювання, пазли та несе інші витрати, необхідні для забезпечення потреб і розвитку дитини відповідного віку.

Стверджує, що з дня окремого проживання відповідач як батько ухиляється від обов`язку піклуватися про здоров`я сина, його фізичний та духовний розвиток, участі у вихованні сина не приймає, телефонує сину рідко, на зустріч до сина не приїздить, востаннє бачився з сином у вересні 2021 року. За період окремого проживання відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини надає, проте її розмір є недостатній для забезпечення потреб дитини, які з кожним роком збільшуються, в тому числі у зв`язку з постійним зростанням цін.

Вказала, що відповідач як батько зобов`язаний нести витрати по утриманню дитини (аліменти). Таке утримання повинно забезпечувати потреби дитини, необхідні для повноцінного фізичного, розумового, культурного, духовного, морального і соціального розвитку. В зв`язку з чим просила стягнути з ОСОБА_2 на користь позивачки аліменти на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 8000,00 грн.

Також зазначила, що дитині у 2021 році встановлено діагноз розлад дефіциту уваги та гіперактивності, який потребує постійного лікування, а саме відвідування психолога та прийому спеціальних медичних препаратів.

З огляду на діагноз РДУГ лікування дитини ОСОБА_6 в подальшому потребує постійних щомісячних грошових витрат на придбання спеціальних медичних препаратів на суму 2000,00 грн., консультацію дитячого психіатра (800,00 грн.) та відвідування психолога з метою психологічної корекції РДУГ 4 рази в місяць (1200,00 грн. за одне відвідування х 7 4 = 4800,00 грн.). Загальна сума щомісячних грошових витрат на лікування дитини ОСОБА_6 становить 7600,00 грн. (2000,00 + 800,00 + 4800,00).

Стверджує, що витрати на системне та довготривале лікування при вказаному вище діагнозі та стані здоров`я дитини є додатковими та необхідними витратами, що викликані особливими обставинами, передбаченими ст. 185 Сімейного кодексу України. Відповідач як батько зобов`язаний брати участь в додаткових витратах дитини ОСОБА_6 , що викликані особливими обставина. А тому просила стягнути з відповідача додаткові витрати на утримання малолітньої дитини у розмірі 3800,00 грн. щомісячно, починаючи з дня пред`явлення цього позову і до досягнення дитиною повноліття.

Додатково зазначила, що позивачка постійно несе витрати на лікування і оздоровлення дитини. Всього за період з липня 2023 року по квітень 2024 року нею понесено витрат на лікування дитини на суму 28431,68 грн., що підтверджується копіями фіскальних чеків, доданими до матеріалів справи, в зв`язку з чим просить стягнути з відповідача додаткові витрати на лікування дитини в розмірі половини вартості понесених позивачкою витрат на лікування дитини до моменту подачі цього позову в сумі 14215,84 грн.

Звертає увагу, що відповідач є молодий, без якихось вад зі здоров`ям, має освіту, працездатний і має можливість заробляти своєю працею на утримання дитини. Інших дітей, окрім спільної дитини, і непрацездатних батьків, відповідач не має. Відповідач працює у м. Києві та отримує щомісячно дохід. Відповідачу на праві власності належить майно - приміщення (фактично квартира) АДРЕСА_1 , яке набуто згідно договору купівлі-продажу від 18.02.2015. Будь-яких обставин, які б перешкоджали відповідачу сплачувати аліменти та додаткові витрати на утримання малолітнього сина ОСОБА_6 , не має. А відтак просить стягнути з відповідача заявлені вимоги, що відповідатиме принципу добросовісності, розумності та справедливості, забезпечить рівність при несенні обов`язку по утриманню дитини і забезпечить відповідний рівень життя дитини, необхідний для гармонійного та всебічного її розвитку

Ухвалою суду від 10.05.2024 було відкрито провадження у цивільній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження. Також вказаною ухвалою відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.

11.06.2024 на адресу суду засобами поштового зв`язку надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначив, що він позовні вимоги частково визнає і не заперечує щодо стягнення з його доходів 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до 18 років. Крім того, відповідач не заперечував щодо стягнення додаткових витрат на утримання і лікування сина ОСОБА_6 на рівні 3 800,00 грн. з врахуванням коштів передбачених на сплату аліментів (станом на 05 травня 2024 року, ця сума становить 1 281,50 грн.), але не більше 33% від його заробітної плати після сплати податків, зборів та обов`язкових платежів. Проте заперечив щодо стягнення з нього на користь позивачки коштів у сумі 14 215,84 грн., додатково вона (Позивачка) понесла протягом останнього року до пред`явлення цього позову.

В обґрунтування заперечень зазначив, що протягом 2023 року по квітень 2024 року відповідач регулярно і доброчесно перераховував на картковий рахунок позивача кошти в суми 4 000,00 грн., що більше ніж в 3 рази перевищує мінімальний законодавчий рівень аліментів. Загальна сума сплачених аліментів - 68 000,00 грн. Також вказав, що протягом 2023 року по квітень 2024 року відповідач вчасно компенсував витрати позивача на лікування сина. Загальна сума компенсаційних платежів на лікування - 13 000,00 грн. Крім того вказав, що відповідач періодично сплачував рахунки за дитячий садок сина (батьківська плата за харчування дошкільного підрозділу Чертезької гімназії).

Додатково зазначив, що відповідач працює на двох роботах та його середній заробіток за останні 6 місяців становить 9 287,69 грн. на місяць, що не дозволяє збільшити платежі на користь позивачки.

24.07.2024 на адресу суду від позивачки надійшла відповідь на відзив, в якій остання зазначила, що наведені у відзиві обставини, заперечення і вимоги є необґрунтованими та безпідставними, а додані докази в їх підтвердження - неналежними та недопустимими.

Зазначила, що відповідач аліменти на дитину протягом 2023 року по квітень 2024 року сплачував, однак їх розмір, починаючи з 2023 року не є достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, для забезпечення її матеріальних потреб, які з кожним роком збільшуються з огляду на вік дитини та у зв`язку з постійним зростанням цін, а також з огляду на хворобу дитини - розлад дефіциту уваги та гіперактивності (РДУГ) та необхідність постійного лікування дитини: щоденного прийому призначених дитячим психіатром спеціальних медичних препаратів, відвідування дитячого психіатра та відвідування психолога з метою психологічної корекції.

Також вказала, що доводи відповідача про те, що він протягом 2023 року по квітень 2024 року вчасно компенсував позивачці витрати на лікування сина на загальну суму 13 000,00 грн., не відповідають дійсності. Зазначила, що витрати на лікування сина несла особисто. Щодо доданої відповідачем до відзиву на позовну заяву виписки по картці від 03.06.2024 р. з AT «Універсал Банк», зазначила, що така не підтверджує обставину компенсації відповідачем коштів на лікування сина. Зокрема, в цій виписці по картці відображено рух коштів по категорії: переказ на картку ОСОБА_7 графі «Деталі операції 4» зазначено « ОСОБА_8 », « ОСОБА_9 ». В цій виписці по картці відсутні прізвище, по-батькові та номер картки отримувача коштів, а також відсутнє призначення платежу аліменти чи додаткові витрати на лікування дитини. Вважає, що цей доказ не є належним та достовірним доказом у розумінні ЦПК України, а тому не може прийматися до уваги.

Додатково вказала, що доводи відповідача про те, що його середній заробіток за останні 6 місяців становить 9287,69 грн. і його заробітна плата не дозволяє збільшити платежі на користь позивачки для утримання дитини, є не достовірними та не підтвердженні належними і достатніми доказами. А відтак, просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В судове засідання позивачка не з`явилась, через канцелярію суду подала клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити.

В судове засідання відповідач повторно не з`явився, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений своєчасно і належним чином шляхом направлення судових повісток за адресою місця проживання. Поважність причин неявки суду не повідомив.

З огляду на наведене, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків.

17.11.2015 між позивачкою та відповідачем був укладений шлюб, зареєстрований виконавчим комітетом Худлівської сільської ради Ужгородського району, про що зроблено відповідний запис №18.

У шлюбі народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням .Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.12.2023 р. у справі №308/13032/23 шлюб, укладений 17 листопада 2015 між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 розірвано. Після розірвання шлюбу позивачці відновлено дошлюбне прізвище « ОСОБА_5 ». Малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишено проживати з матір`ю - ОСОБА_1 .

Згідно копії свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьками зазначені ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

Згідно з довідкою №477 від 07.07.2023, виданої Середнянською селищною радою, ОСОБА_4 проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Разом з нею проживає її син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з ч. 1 ст. 121 СК України, права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

Статтею 180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами першою - третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Чинним законодавством забезпечено право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, шляхом визначення порядку стягнення аліментів з того з батьків, з яким дитина не проживає.

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою (ч. 1 ст. 141 СК України).

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

При призначенні аліментів, відповідно до ст. 182 СК України та роз`яснень, що містяться в п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 № 3, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з вимогами ст. 191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Стягнення аліментів на утримання дітей є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Також суд бере до уваги виписку AT «Універсал Банк» по картці відповідача від 03.06.2024, згідно якої відповідачем за період з 01.2023 по 05.2024 щомісячно здійснювались платежі на рахунок позивачки, що останньою не заперечується і не оспорюється, в розмірі 4 000,00 грн.

З огляду на те, що відповідач є батьком дитини, є особою працездатного віку, а також враховуючи вік дитини, те, що дитина фактично проживає з матір`ю, перебуває на її утриманні, та беручи до уваги щоденну потребу у забезпеченні дитини необхідним харчуванням і предметами вжитку, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову в цій частині і стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в твердій грошовій сумі у розмірі 4000,00 (чотири тисячі гривень 00 копійок) грн.

У частинах 1, 2 Конвенції про права дитини закріплено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Аналогічні положення містяться в ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства».

Частиною 2 статті 51 Конституції України, статтею 180 Сімейного кодексу України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до їх повноліття.

Крім того, частиною 1 статті 185 Сімейного кодексу України визначено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Отже, чинне законодавство гарантує право дитини на достатній життєвий рівень та визначає обов`язок батьків забезпечити дитині гідні умови життя, в тому числі фінансово. При цьому законодавець не обмежує обов`язок батьків утримувати дитину лише сплатою аліментів, а й зобов`язує брати участь в додаткових витратах на дитину.

У Постанові Верховного суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22.03.2023 у справі № 758/6113/19 (провадження № 61-425св23), суд зазначає, що СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків, суд відносить частину витрат на іншого.

Згідно з частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини, за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати особливі обставини, якими обумовлені ці додаткові витрати і які є індивідуальними у кожній конкретній справі, а також стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав.

Подібні висновки міститься в постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 183/1679/17 (провадження № 61-21662св18), від 12 грудня 2019 року у справі № 756/4947/17-ц (провадження № 61-47858св18), від 01 квітня 2020 року у справі № 521/16268/18 (провадження №61 20458св19).

Як встановлено з матеріалів справи, син позивачки та відповідача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , потребує постійного лікування, з огляду на діагноз РДУГ. Лікування потребує постійних щомісячних грошових витрат на придбання спеціальних медичних препаратів на суму 2000,00 грн., консультацію дитячого психіатра (800,00 грн.) та відвідування психолога з метою психологічної корекції РДУГ 4 рази в місяць (1200,00 грн. за одне відвідування х 4 = 4800,00 грн.). Загальна сума щомісячних грошових витрат на лікування дитини становить 7600,00 грн. (2000,00 + 800,00 + 4800,00). Зазначені витрати підтверджені наданими позивачкою копіями медичних документів дитини щодо проходження ним періодичного огляду, консультацій і лікування у лікарів-психіатрів. Також на підтвердження витрат на закупівлю ліків, позивачкою надані копії квитанцій про оплату ліків для сина.

Необхідність понесення вказаних витрат для проведення курсу лікування і особливостей розвитку дитини обґрунтована наявними у справі доказами і медичними документами. Тому, суд погоджується із доводами позивачки про наявність медичних показань та підстав для стягнення додаткових витрат на лікування та розвиток дитини, і вважає розумним і справедливим задовольнити таку вимогу у розмірі 3 800,00 грн. (три тисячі вісімсот гривень 00 коп.) і зобов`язати відповідача взяти участь у зазначених витратах.

Щодо стягнення з відповідача додаткових витрат на лікування дитини в розмірі половини вартості понесених позивачкою витрат на лікування дитини до моменту подачі цього позову в сумі 14215,84 грн. (28431,68/2) суд зазначає наступне.

Відповідно до закріпленої в ст. 13 ЦПК України диспозитивності, як основної засади цивільного судочинства, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ч.5,6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно ч. 2 ст.89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином суд констатує, що позивачка не довела належними та допустимими доказами позовні вимоги щодо стягнення з відповідача додаткових витрат, понесених позивачкою на лікування дитини в сумі 14 215,84 грн. Адже, як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, відповідачем протягом 2023 року здійснювались регулярні перерахування коштів на рахунок позивачки, а відтак, суд відмовляє у задоволені вищезазначених позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у в розмірі 1211,20 грн.

Враховуючи ст. ст. 24, 56, 104, 105, 110, 112, 113, 114, 141, 150, 180-182, 184, 191 СК України, керуючись ст.ст.258,259,264, 265,268,273,280-282,289 ЦПК України, суд:

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у твердій грошовій сумі в розмірі 4000,00 (чотири тисячі гривень 00 копійок) грн., але не менше ніж 50 (п`ятдесят) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та 3800,00 (три тисячі вісімсот гривень 00 копійок) грн. додаткових витрат на дитину щомісячно з дня пред`явлення позову до суду 08 травня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок).

Допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Суддя І.О. Шепетко