ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3130/24 Справа № 199/5910/23 Суддя у 1-й інстанції - Подорець О.Б. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2024 року Дніпровський Апеляційний суд у складі: головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Свистунової О.В., Пищиди М.М.,

за участю секретаря Кошари О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріального збитку спричиненого в результаті дорожньо-транспортної пригоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 грудня 2023 року

та на додаткове рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2023 року,-

В С Т А Н О В И В:

20 липня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріального збитку спричиненого в результаті дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування якого посилається на те, що 14.01.2023 в м. Дніпро сталася дорожньо-транспортна пригоди за участю автомобіля ВАЗ 21063, д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля Ауди А4, д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 . Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30.03.2023 у справі №199/2081/23 залишеною без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 09.05.2023 ОСОБА_2 визнано винним у порушення п.п. 8.7.3-е), п. 8.7.3.-ґ) Правил дорожнього руху та накладено стягнення за ст. 124 КУпАП у вигляді штрафу. Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30.03.2023 у справі №199/2083/23 залишеною без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 08.05.2023 провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрито на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутності складу адміністративного правопорушення. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. На момент настання дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу ВАЗ 21063, реєстраційний номер НОМЕР_1 , відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 209991951, була застрахована в ПрАТ «СК ПЗУ Україна», яка виплатила страхове відшкодування в розмірі 160 000 грн. Відповідно до висновку №9613 судового експерта ОСОБА_3 по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ вартість матеріального збитку автомобіля Ауди А4, д.н.з. НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок ДТП становить 825 272,85 грн. За таких обставин, позивач просив суд стягнути на його ОСОБА_4 користь з відповідача ОСОБА_2 збиток спричинений в результаті дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 665 272,85 грн., витрати за проведення експертизи 5500 грн. та судові витрати.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 грудня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріального збитку спричиненого в результаті дорожньо-транспортної пригоди задоволенні.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальний збиток спричинений в результаті дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 670 772 грн. 85 коп.

Вирішено питання щодо стягнення судових витрат (а.с.161-162).

Додатковим рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2023 року доповнено рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 грудня 2023 року та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді витрат на правничу допомогу в розмірі 15 000,00 грн.(а.с.175-176).

Не погодившись із таким судовим рішенням, ОСОБА_2 , подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись незаконність та необґрунтованість рішення суду, на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а висновки суду такими, що не відповідають фактичним матеріалам справи, просив рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким частково задовольнити позовні вимоги, стягнувши з відповідача на користь позивача суму матеріального збитку в сумі 215 133, 83 грн.

Також, просив скасувати додаткове рішення суду та ухвалити нове, яким стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді правничої допомоги в сумі 5000 грн.

Скарга мотивована тим, що відповідно до висновку експерта ОСОБА_3 №9613 по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ Ауді А4, днз НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок ДТП становить 825 272, 85 грн., з яким апелянт не погоджується.

Відповідно до п. 41.1 ст. 41 Закону МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам п.1.7 ст. 1 цього закону, та майну, яке знаходилось в такому транспортному засобі.

Апелянт вважає, що саме такий випадок мав місце у даній справі, оскільки на час ДТП його винуватець не мав чинного страхового полісу.

Суд не прийняв до уваги та безпідставно відхилив звіт №86/03/23, наданий апелянтом, про те що ринкова вартість аварійного пошкодженого автомобіля Аudi А4 складає 215 133, 83 грн. та при цьому формально послався на те, що даний звіт був замовлений для розрахунку страхового відшкодування при вихідних даних обоюдної вини обох водіїв. Але слід зазначити, що в даному випадку при розрахунку вартості відшкодування збитків, має головне значення саме характер, обсяг реальних пошкоджень автомобіля та відповідно вартість відновлювального ремонту. Посилання суду на те, що експертом не оглядався пошкоджений автомобіль Ауді А4 також не може бути підставою для невизнання належним доказом вказаного вище звіту, оскільки на той час автомобіль було розібрано і оглядати фактично було нічого.

Що стосується висновку судового експерта ОСОБА_3 №9613 відносно пошкоджень автомобіля Ауді А4, то висновок є невірним та завищеним, оскільки в ньому навмисно зазначено більше пошкоджень вказаного автомобіля.

Що стосується додаткового рішення суду, то апелянт вважає, що сума стягнута судом у розмірі 15 000 грн. на правничу допомогу є завищеною та не співмірною зі складністю справи та обсягом виконаних робіт (а.с.187-193).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну задовольнити частково, виходячи з наступного.

Судом 1 інстанції встановлено, що 14.01.2023 року о 23:07 годині в місті Дніпрі на регульованому світлофором перехресті пр. Слобожанський вул. Калинова сталася дорожньо-транспортна пригода за участю водія ОСОБА_2 , який керував автомобілем «ВАЗ 21063», н.з. НОМЕР_1 , та водія ОСОБА_1 , який керував автомобілем «Audi A4», н.з. НОМЕР_2 .

Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30.03.2023 у справі №199/2081/23 залишеною без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 09.05.2023 ОСОБА_2 визнано винним у порушення п. 8.7.3-е), п. 8.7.3.-ґ) Правил дорожнього руху та накладено стягнення за ст. 124 КУпАП у вигляді штрафу.

Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30.03.2023 у справі №199/2083/23 залишеною без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 08.05.2023 провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрито на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Частиною 6 ст. 82 ЦПК України передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу автомобіля ВАЗ 21063, д.н.з. НОМЕР_1 , на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди була застрахована відповідно до полісу обов`язково страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 209991951, була застрахована в ПрАТ «СК ПЗУ Україна».

За зверненням ОСОБА_1 ПрАТ «СК ПЗУ Україна» виплатило страхове відшкодування в розмірі 160 000 грн.

Відповідно до висновку № 9613 судового експерта ОСОБА_3 по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ вартість матеріального збитку автомобіля Ауди А4, д.н.з. НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок ДТП становить 825 272, 85 грн., тобто поза лімітом відповідальності встановленої полісом.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Врахувавши обставини справи, суд 1 інстанції дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача різниці між вартістю матеріального збитку автомобіля та суми відшкодованою страховою компанією в межах страхового ліміту.

Колегія суддів в повній мірі не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції.

Так, відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування (постанова Верховного Суду від 27 березня 2019 року в справі № 754/1108/15-ц).

Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (касаційне провадження № 14-176цс18).

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною другою статті 22 ЦК України визначено, що збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Відповідно до частини першої статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

За змістом зазначеної норми закону обов`язок відшкодування шкоди у особи, яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, виникає у разі недостатності страхового відшкодування для повного відшкодування завданої нею шкоди.

Відповідно до статті 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоду майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ, тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

З матеріалів справи вбачається, що 4.01.2023 року о 23:07 годині в місті Дніпрі на регульованому світлофором перехресті пр. Слобожанський вул. Калинова сталася дорожньо-транспортна пригода за участю водія ОСОБА_2 , який керував автомобілем «ВАЗ 21063», н.з. НОМЕР_1 , та водія ОСОБА_1 , який керував автомобілем «Audi A4», н.з. НОМЕР_2 .

Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30.03.2023 у справі №199/2081/23 залишеною без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 09.05.2023 ОСОБА_2 визнано винним у порушення п. 8.7.3-е), п. 8.7.3.-ґ) Правил дорожнього руху та накладено стягнення за ст. 124 КУпАП у вигляді штрафу.

Оскільки факт скоєння дорожньо-транспортної пригоди є беззаперечно доведений, вина відповідача у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди встановлена відповідною постановою суду, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача, як винної особи, на користь позивача матеріальної шкоди.

При цьому, посилання відповідача на наявність вини у скоєнні ДТП як його, так і позивача, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30.03.2023 залишеною без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 09.05.2023 ОСОБА_2 визнано винним у порушенні п. 8.7.3-е), п. 8.7.3.-ґ) Правил дорожнього руху та накладено стягнення за ст. 124 КУпАП у вигляді штрафу. При цьому, Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30.03.2023 у справі №199/2083/23 залишеною без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 08.05.2023 провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрито на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутності складу адміністративного правопорушення. Дані обставини, встановлені зазначеними постановами не можуть бути спростовані додатково наданими відповідачем висновками експертів, зроблених на його замовлення.

Вирішуючи питання про розмір матеріальної шкоди, яка підлягає стягненню, суд 1 інстанції дійшов висновку про стягнення 670 772 грн. 85 коп. (665 272, 85 грн. - сума матеріального збитку, 5 500,00 грн. - витрати на проведення експертизи).

Так, судом було встановлено, що цивільно-правова відповідальність відповідача на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди відповідно до полісу обов`язково страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 209991951, була застрахована в ПрАТ «СК ПЗУ Україна».

За зверненням ОСОБА_1 ПрАТ «СК ПЗУ Україна» виплатило страхове відшкодування в розмірі 160 000 грн.

Відповідно до висновку № 9613 судового експерта ОСОБА_3 по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ вартість матеріального збитку автомобіля Ауди А4, д.н.з. НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок ДТП становить 825 272, 85 грн., тобто поза лімітом відповідальності встановленої полісом.

Виходячи з вищевикладеного, суд 1 інстанції дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача різниці між фактичним розміром завданої шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням): 825 272, 85 грн. - 160 000,00 грн. 665 272, 85 грн.

З зазначеною сумою відповідач не погодився, однак належних та допустимих доказів на її спростування ані суду 1 інстанції, ані суду апеляційної інстанції не надав.

Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Доказами у зазначеній категорії справ можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів.

Так, за змістом ст. 110 ЦПК України висновок експерта не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими ст. 89 цього Кодексу.

Частинами 1, 2 ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Приймаючи до уваги висновок експерта ОСОБА_3 , який був підготовлений для подання до суду, і експерт був обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, суд дійшов вірного висновку, що відповідач, заперечуючи проти суми збитку, встановлених пошкоджень, суду належних та допустимих доказів на обґрунтування своїх заперечень не надав.

Врахувавши зазначене, суд дійшов висновку про необхідність стягнення різниці між фактичним розміром завданої шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням): 825 272, 85 грн. - 160 000,00 грн.=665 272, 85 грн.

При цьому, суд 1 інстанції не вирішив питання щодо передачі відповідачу залишків транспортного засобу чи зменшення суми, яка підлягає стягненню на суму вартості таких залишків.

Так, з матеріалів справи вбачається, що відповідно до висновку № 9613 судового експерта ОСОБА_3 , вартість відновлювального ремонту автомобіля Ауди А4, д.н.з. НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок ДТП становить 1 513 074, 43 грн., що значно перевищує вартість автомобіля до моменту ДТП (825 272, 85 грн.).

Відповідно до п.30.1 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 1961-ІУ, транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, витрати на відновлювальний ремонт перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно висновку, зробленого у Постанові ВП ВС від 14.06.2023 року по справі № 125/1216/20, про застосування ст. 30 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, позивач має передати залишки транспортного засобу відповідачу, як особі, яка відповідає за завдану шкоду, чим набуває право отримати від останнього відшкодування шкоди в розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП.

Суд 1 інстанції на зазначене уваги не звернув, та не вирішив питання про передачу відповідачу залишків транспортного засобу чи зменшення суми, яка підлягає стягненню на суму вартості таких залишків.

В суді апеляційної інстанції було встановлено, що залишки пошкодженого автомобіля зберігаються у позивача, сторони погодили, що їх вартість становить 215 133, 83 грн..

Врахувавши наведене, колегія суддів вважає за необхідне зменшити стягнуту суму на відшкодування матеріальної шкоди на 215 133, 83 грн, змінивши оскаржуване рішення в частині стягнутої суми з вищезазначених підстав.

Що стосується додаткового рішення, то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення витрат на правову допомогу, що було вирішено в додатковому рішенні від 28 грудня 2023 року.

При вирішенні питання про стягнення витрат за правничу допомогу суд 1 інстанції врахував обсяг наданої правничої допомоги адвокатом, потребу у вчинені запитів адвоката, участь представника позивача в судових засіданнях, їх кількість та час, підстави відкладення судових засідань.

У Постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Витрати на правничу допомогу, викладені в акті приймання-передачі, можуть зменшити, проаналізувавши адвокатські послуги та витрачений час. Відповідні правові висновки викладені у Додатковій Постанові Верховного суду від 11 березня 2021 року справа № 911/2681/19.

Проаналізувавши наведений опис наданих позивачу послуг правничої допомоги, суд 1 інстанції дійшов вірного висновку, що відображена у наданих доказах інформація щодо характеру та обсягу виконаної адвокатом позивача роботи (наданих послуг) відповідає критерію розумності та часу, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт та є співмірною зі складністю справи, її обсягом.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково, рішення суду змінити в частині стягнутої суми, зменшивши її з вищезазначених підстав, а додаткове рішення залишити без змін.

Щодо судових витрат під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції колегія зазначає наступне.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

У відзиві на апеляційну скаргу представником позивача адвокатом Добринь Я.О. було заявлено клопотання про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 грн.

Згідно положень частини 2 статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Відповідно до частин 3-5 статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підтвердження понесених витрат в суді апеляційної інстанції стороною позивача було надано додаткову угоду № 2 до договору про надання правової допомоги №06/07/2023 від 06.07.2023 р. та акт про прийняття-передачі наданих послуг до договору про надання правової допомоги №06/07/2023 від 07.03.2024 р., в якому зазначено опис робіт, а саме складання та подання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_2 та участь у судових засіданнях, та суму витрат яких складає 7000 грн.

Отже, понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції документально підтверджені та доведені.

З урахуванням встановлених обставин та того, що справа не представляє значної складності, виходячи із критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), виконаних адвокатом робіт, часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягу наданих адвокатом послуг та співмірності суми витрат зі складністю справи, відповідності цієї суми критеріям реальності, розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, розмір витрат на правову допомогу в суді апеляційної інстанції є завищеним.

Враховуючи, що позивачем хоча і підтверджено розмір витрат на правову допомогу в суді апеляційної інстанції, колегія суддів приймає до уваги обставини справи, співмірність за надані юридичні послуги зі складністю справи та вважає за необхідне стягнути з позивача понесені відповідачем витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 3 500 грн. з огляду на співмірність.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 грудня 2023 року змінити в частині стягнутої суми, зменшивши стягнуту суму з 670 772 грн. 85 коп. до 455 639 грн. 02 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Додаткове рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2023 року - залишити без змін.

Стягнути з з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_4 ) судові витрати у вигляді витрат на правничу допомогу в розмірі 3500 грн. 00 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: