ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2024 року

м. Черкаси

Справа № 711/8134/23
Провадження № 22-ц/821/1181/24
категорія: 301030400

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Новікова О.М.

суддів: Василенко Л.І., Карпенко О.В.

секретаря: Винник І.М.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння та стягнення коштів.

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння та стягнення коштів, в якому просив:

1) витребувати у ОСОБА_2 на його користь наступне майно: кутовий диван та 2 крісла вартістю 650 доларів США; стінку вартістю 650 доларів США; двоконфорочну газову плиту вартістю 100 доларів США; двері від комори вартістю 50 доларів США; шафу для одягу з трьома створами без дверей вартістю 50 доларів США; нутрієву шубу вартістю 300 доларів США; кожану куртку вартістю 200 доларів США; паспорт, посвідчення ліквідатора ЧАЕС, а всього майна загальною вартістю 2000 доларів США;

2) стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача кошти сплачені ним за оплату комунальних послуг ОСББ «вул. Героїв Дніпра, 65» та ПрАТ «Черкаське хімволокно», в особі ВП «Черкаська ТЕЦ», в сумі 15795, 92 грн.;

3) стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача кошти з доходів за користування його майном квартирантами в сумі 10000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог в позові вказується, що сторони перебували у шлюбі і проживали у спільній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . З 21.01.2018 року шлюб між сторонами розірваний на підставі рішення суду. На підставі рішення суду від 26.04.2023 року при розподілі спільного майна відповідна квартира виділена у власність відповідачки.

Натомість у квартирі залишились особисті речі позивача загальною вартістю 2000 доларів США та його документи (паспорт, посвідчення ліквідатора ЧАЕС). До того ж за період часу до травня 2023 року позивач поніс витрати відносно такої квартири на оплату послуг ОСББ в розмірі 22004,46 грн. та послуг централізованого теплопостачання в розмірі 9587,38 грн.

Оскільки відповідач в добровільному порядку не повертає позивачу відповідні речі та документи, та відмовляється відшкодувати позивачу витрати з оплати житлово-комунальних послуг, то він просить витребувати в неї відповідні речі та документи і стягнути з неї половину вартості оплачених ним житлово-комунальних послуг (15795,92 грн). Окрім того, оскільки з 08.02.2023 року відповідна квартира перебуває в оренді і орендарі сплачують оренду плату в розмірі 5000,00 грн на місяць, то відповідач за період з серпня по листопад 2023 року отримала дохід в сумі 20000,00 грн. Оскільки відповідний дохід відповідач отримала внаслідок того, що орендарі користувались майном позивача, то позивач просить стягнути з відповідача половину такого доходу, що складає 10000,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 квітня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння та стягнення коштів задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 (дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (дата народження ІНФОРМАЦІЯ_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) грошові кошти в сумі 13303 грн. 63 коп. (тринадцять тисяч триста три гривни шістдесят три копійки).

В решті позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 (дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) в дохід держави судовий збір в розмірі 145 грн. 90 коп. (сто сорок п`ять гривень дев`яносто копійок).

Рішення суду мотивоване тим, що з урахуванням наведеного у сукупності, враховуючи зміст позовних вимог, підставу позову та правове обґрунтування позовних вимог, суд доходить висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і правомірними лише в частині стягнення з відповідачки на користь позивача коштів на відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням квартири АДРЕСА_2 , в межах суми вимог в розмірі 13303,63 грн., а відтак позов підлягає частковому задоволенню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У червні 2024 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що районним судом порушено ст. 213 ЦПК України та під час розгляду справи безпосередньо не досліджено докази у справі та не встановлено фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, докази на їх підтвердження. Ввнаслідок цього йому було безпідставно відмовлено у задоволенні позову. Стверджує, що зменшення особистих коштів позивача з оплати послуг ОСББ на суму 1726,00 грн. безпідставне. Зазначає, що посилання суду першої інстанції, що з лютого по травень вартість послуг ОСББ та централізованого опалення здійснена за рахунок коштів орендарів квартири також безпідставна. Таких квитанцій в банківських перерахунках немає.

Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу

У червні 2024 року ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду перешої інстанції без змін. Вказує, що районний суд вірно звернув увагу, що серед залишених в квартирі речей немає тих, які виділені у власність ОСОБА_1 під час поділу майна та вірно вказав, що не маючи обмежень доступу до квартири та знаючи про спір щодо поділу спільного майна, позивач вжив заходів до залишення у своєму користуванні певного майна, яке було об`єктом спільної сумісної власності сторін. Фактично він вивіз в квартиру, що виділена йому судом під час поділу майна, все майно, яке вважав за потрібне та те майно, що було виділено судом ОСОБА_3 . Після цього в квартирі залишилось майно, яке позивачу не потрібне та те, яке він просив в зустрічному позові про поділ майна залишити за ОСОБА_3 . Щодо особистих речей ОСОБА_1 , то нутрієва шуба вже півроку лежить не забраною в тамбурі біля квартири, від якого у нього є ключі; шкіряна куртка, якій вже 30 років та документи позивача в квартирі відсутні.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

10 червня 2024 року до Черкаського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння та стягнення коштів.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 червня 2024 року визначено склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя-доповідач) Новіков О.М., судді Василенко Л.І., Карпенко О.В.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 11 червня 2024 року відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 24 червня 2024 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи про її розгляд.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 18.10.2001 року, який розірваний рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21.12.2017 року №711/8980/17.

В період шлюбу, на підставі договору купівлі-продажу від 15.03.2013, сторонами була придбана квартира за адресою: АДРЕСА_1 (далі Квартира АДРЕСА_2 ), - в якій вони 30.07.2013 року зареєстрували своє місце проживання та спільно проживали до літа 2018 року, після чого у зв`язку із істотним погіршенням стосунків припинили спільне проживання у такому помешканні.

Право власності на Квартиру АДРЕСА_2 з моменту її придбання сторонами (15.03.2013) було зареєстровано одноособово за ОСОБА_1 .

Після розірвання шлюбу між сторонами був спір щодо розподілу спільного майна, щодо належності Квартири АДРЕСА_2 до об`єктів спільного сумісного майна, а також щодо порядку користування Квартирою АДРЕСА_2 .

У вересні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просила вселити її в Квартиру АДРЕСА_2 , зобов`язати ОСОБА_1 не чинити їй перешкоди у користуванні такою квартирою та встановити порядок користування квартирою між сторонами (судова справа №711/7471/18). У свою чергу ОСОБА_1 заявив зустрічний позов, в якому просив зобов`язати ОСОБА_2 повернути викрадені гроші у сумі 10 000 доларів, ключі від під`їзду, тамбуру, Квартири АДРЕСА_2 , документи на право власності даної квартири на його ім`я та документи на побутову техніку. За наслідками розгляду такої справи рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 30.10.2020р. та постановою Черкаського апеляційного суду від 21.01.2021р. обом сторонам було відмовлено у задоволенні їх вимог /а.с. 58-61/.

Ухвалюючи відповідні рішення суди виходили з того, що під час розгляду справи №711/7471/18 не було встановлено обставин, які б свідчили про те, що ОСОБА_1 чинить ОСОБА_2 перешкоди у користуванні жилим приміщенням Квартири АДРЕСА_2 і оскільки у ОСОБА_2 наявний доступ до такої квартири, то у суду відсутні підстави для здійснення її вселення. Натомість рішення про відмову у встановленні порядку користування квартирою обґрунтовано тим, що на момент вирішення цього спору право власності на спірну квартиру зареєстровано лише за ОСОБА_4 , а між сторонами в іншому судовому процесі існує спір щодо поділу майна подружжя, в тому числі спірної квартири, а відтак право власності ОСОБА_2 є оспорюваним і до вирішення між сторонами спору про поділ майна є неможливим вирішення питання про порядок користування таким майном.

Згідно з рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26.04.2023р. №711/7372/18, яке набрало законної сили 12.07.2023, судом було вирішено визнати об`єктами спільної сумісної власності сторін спірне майно та здійснити його поділ в натурі шляхом виділення кожному з них наступного майна: ОСОБА_2 - Квартира АДРЕСА_2 ; ОСОБА_1 - квартира ( АДРЕСА_3 ), нежитлове приміщення (приміщення 117) по АДРЕСА_4 , холодильник Samsung (Самсунг) двокамерний, телевізор Samsung (Самсунг) (діагональ 32 дюйми), телевізор Філіпс (діагональ 40 дюйми), електродуховка Bosch (Бош), пральна машина Samsung (Самсунг) на 6 кг, персональний комп`ютер та принтер Canon (Кенон), кондиціонер повітря Samsung (Самсунг) /а.с. 41-51/.

Вищевикладені обставини підтверджуються остаточними судовими рішеннями у справах №711/7372/18 та №711/7471/18, а тому на підставі ч. 4 ст. 82 ЦПК України суд вважає їх доведеними.

Сторони не заперечують тієї обставини, що з 2020 року і до теперішнього часу ніхто з них фактично не проживає у Квартирі АДРЕСА_2 , а з липня 2018 року до червня 2023 року включно відповідач не брала участі в оплаті житлово-комунальних послуг відносно Квартири АДРЕСА_2 .

В той же час у зв`язку з несвоєчасною оплатою житлово-комунальних послуг по Квартирі АДРЕСА_2 в провадженні Придніпровського районного суду м. Черкаси перебувало декілька цивільних справ за позовами відповідних постачальників житлово-комунальних послуг про стягнення заборгованості з їх оплати.

У справі №711/7501/21 за позовом КП «Черкасиводоканал» Черкаської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення боргу за водопостачання та водовідведення предметом спору була вимога про стягнення заборгованості з оплати послуг водопостачання та водовідведення по Квартирі АДРЕСА_2 в розмірі 4290,13 грн., яка утворилась за період з 01.01.2020 року по 30.11.2021 року За наслідками розгляду такої справи 22.02.2022 року суд ухвалив рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь КП «Черкасиводоканал» Черкаської міської ради відповідної заборгованості в розмірі 4290,13 грн., а також додатково інфляційні нарахування в сумі 1,49 грн., 3 % річних у сумі 7,78 грн., а всього 4299,40 грн.

У справі №711/6884/21 за позовом ОСББ «Героїв Дніпра 65» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості предметом спору була вимога про стягнення заборгованості з оплати послуг ОСББ щодо Квартири АДРЕСА_2 за період з січня 2018 року по вересень 2021 року, яка складалась зі сплати обов`язкових внесків та платежів з обслуговування будинку та прибудинкової території в розмірі 20201,50 грн., а також нараховані на суму заборгованості три відсотки річних та інфляційні втрати. За наслідками розгляду такої справи 31.01.2023 року суд ухвалив рішення, яким частково задовольнив позовні вимоги та вирішив стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСББ «Героїв Дніпра 65» заборгованість зі сплати обов`язкових внесків та платежів з обслуговування будинку та прибудинкової території в сумі 11988,50 грн., інфляційні збитки в розмірі 988,66 грн. та три відсотки річних в сумі 397,96 грн., що разом складає 13375,12 грн.

Ухвалюючи відповідне рішення суд визнав позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості з оплати внесків співвласників багатоквартирного будинку частково обґрунтованими лише в частині, що стосується нарахування внесків на управління багатоквартирним будинком за період часу з травня 2019 року по вересень 2021 року включно на загальну суму 11988,50 грн.

У справі №711/1502/21 за позовом ПрАТ «Черкаське хімволокно», в особі Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ», до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію предметом спору була вимога про стягнення заборгованості з оплати послуг централізованого опалення і постачання гарячої води до Квартири АДРЕСА_2 за період з жовтня 2015 року по 01.02.2021 в розмірі 25310,72 грн., а також нараховані на суму заборгованості три відсотки річних та інфляційні втрати. За наслідками розгляду такої справи 31.10.2023 року суд ухвалив рішення, яким вирішив стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПрАТ «Черкаське хімволокно» заборгованість за послуги централізованого опалення, постачання гарячої води за період з жовтня 2015 року по 01.02.2021 року в сумі 25310,72 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 2465,97 грн., 3% річних у розмірі 1151,86 грн., а всього 28928,55 грн.

Існування відповідних судових рішень, їх зміст та факт набрання законної сили визнається сторонами, а тексти відповідних судових рішень є загальнодоступними для ознайомлення в Єдиному державному реєстрі судових рішень, а відтак на підставі ч. 1, 3, 4 ст. 82 ЦПК України суд вважає такі обставини доведеними.

В період часу з 09.02.2023 року до 22.06.2023 року позивачем сплачено на користь ОСББ «Героїв Дніпра 65» суму коштів в загальному розмірі 22005,12 грн., з яких: 13375,12 грн. на виконання рішення суду №711/6884/21; 8630 грн. оплата послуг ОСББ за період з жовтня 2021 року по травень 2023 року включно.

Також в період часу з 09.02.2023 року по 26.06.2023 року позивачем сплачено на користь ПАТ «Черкаське хімволокно» суму коштів в розмірі 9587,38 грн., в якості оплати послуг з централізованого теплопостачання, а 06.11.2023 року 11661,98 грн. задля виконання рішення суду №711/1502/21.

Зазначені обставини підтверджуються відповідними банківськими платіжними інструкціями /а.с. 4-21/.

08.02.2023 року позивач передав Квартиру АДРЕСА_2 в оренду ОСОБА_5 на підставі укладеного між ними договору оренди №52. Відповідно до умов договору орендодавець орендує квартиру з метою проживання строком до 10.08.2023 року та зобов`язується сплачувати орендну плату в розмірі 5000,00 грн. на місяць та комунальні платежі (в тому числі квартплата і опалення). В момент укладання договору позивач отримав від орендаря 10000,00 грн. в якості оплати оренди житла за перший та останній місяці оренди. Пунктом 6.4 договору оренди визначено, що разом з квартирою в оренду передаються меблі та техніка телевізор «LG», телевізор «Samsung», диван, два крісла, комод, стінка /а.с. 22/.

З 18.07.2023 року право власності на Квартиру АДРЕСА_2 зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26.04.2023 року №711/7372/18, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав від 25.07.2023 року /а.с. 67/

В той же час, фактично, Квартира АДРЕСА_2 залишилася у користуванні орендаря ОСОБА_5 на підставі домовленості між таким орендарем з відповідачкою.

В період з липня по жовтень 2023 року оплата житлово-комунальних послуг щодо Квартири АДРЕСА_2 в межах помісячних нарахувань вартості таких послуг здійснювала відповідачка, що підтверджується відповідними платіжними квитанціями /а.с.69-102/.

Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, Черкаський апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає до задоволення.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.

Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 316 ЦК визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1).

Відповідно до ст. 317 ЦК, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1). На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (ч. 2).

Згідно зі ст. 319 ЦК, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1). Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства (ч. 2). Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав (ч. 3). Власність зобов`язує (ч. 4). Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі (ч. 5). Держава не втручається у здійснення власником права власності (ч. 6). Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 7).

Положення частини четвертої статті 319 ЦК про те, що власність зобов`язує, кореспондується зі ст. 322 ЦК (тягар утримання майна), якою передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ст. 355 ЦК, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно) (ч. 1). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності (ч. 2).

Частиною 1 ст. 356 ЦК визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Статтею 358 ЦК передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 368 ЦК спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно положень ст. 372 ЦК майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

За змістом статті 386 ЦК (засади захисту права власності) держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Згідно зі ст. 387 ЦК власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

При цьому стаття 400 ЦК України вказує на обов`язок недобросовісного володільця негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов`язку заінтересована особа має право пред`явити позов про витребування цього майна.

Стаття 388 ЦК України містить сукупність підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Так, відповідно до частини першої вказаної норми якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Тобто можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно).

Такі висновки Велика Палата Верховного Суду зробила в постанові від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19.

Згідно зі ст. 360 ЦК співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (ч. 4 ст. 544 ЦК).

Тлумачення наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна.

Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги або регрес).

Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення із співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети.

Подібний правовий висновок викладено Верховним Судом у постановах від 13.03.2019р. у справі № 521/3743/17-ц, від 19.08.2020 у справі №703/2200/15-ц.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції, встановлюючи обставини по справі, взяв до уваги вищезазначені факти та, в сукупності з наданими сторонами доказами, оцінив їх під час постановлення своїх висновків.

Районний суд вірно дійшов висновку, що, не маючи обмежень доступу до Квартири АДРЕСА_2 та знаючи про наявність спору між сторонами щодо поділу спільного майна, ОСОБА_1 вжив заходів для залишення у своєму користуванні певного майна, яке було об`єктом спільної сумісної власності сторін, а інше майно (речі) залишив у Квартирі АДРЕСА_2 і такі речі з набранням законної сили рішенням суду від 26.04.2023р. №711/7372/18 перейшли у власність ОСОБА_2 . При цьому, це не стосується тих речей, які виділені у власність ОСОБА_1 відповідним рішенням суду (Холодильник Samsung двокамерний; телевізор Samsung (діагональ 32 дюйми); телевізор Філіпс (діагональ 40 дюйми); електродуховка Bosch; пральна машина Samsung на 6 кг; персональний комп`ютер та принтер Canon; кондиціонер повітря Samsung).

За таких обставин суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що у позивача відсутні правові підстави для витребування у відповідачки наступних речей, які є предметом позову: кутовий диван та 2 крісла, меблева стінка, шафа для одягу з трьома створами без дверей, двері у комору, оскільки відповідні речі залишені ним добровільно у Квартирі АДРЕСА_2 , а відтак внаслідок поділу спільного майна подружжя майнові права на такі речі перейшли до відповідачки разом з правом власності на квартиру.

Стосовно вимог про витребування газової плити, нутрієвої шуби, кожаної куртки та документів, то районний суд вірно взяв до уваги, що відповідне майно не було предметом спору між сторонами щодо його належності до об`єктів спільної сумісної власності. До того ж відповідач не заперечує того, що відповідне майно є особистою власністю позивача, але заперечує наявність правових підстав для витребування в неї такого майна, не погоджується з його вартістю та заперечує наявність в неї документів та кожаної куртки.

Суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України позивачем не доведено факту існування кожаної куртки та перебування її у володінні відповідача а також не надано суду і жодних доказів щодо перебування у володінні останньої документів, які позивач просить витребувати. Зазначені обставини унеможливлюють ухвалення судом першої інстанції рішення про витребування відповідних речей і документів у відповідача через відсутність належних правових підстав для застосування таких заходів.

Також, суд першої інстанції вірно вказав, що сторони не заперечують існування та наявність у володінні відповідача газової плити та нутрієвої шуби, як речей які належать позивачу на праві особистої власності. Натомість, позивачем не надано жодних доказів щодо виокремлення індивідуально визначених ознак таких речей. Не надано суду і доказів реальної вартості таких речей. За таких обставин, районний суд вірно дійшов висновку, що вимоги позивача про витребування у відповідачки в натурі таких речей не відповідають критеріям ефективності, оскільки ухвалення рішення про витребування таких речей фактично не призведе до реального вирішення спору та не поновить прав позивача через те, що таке судове рішення неможливо буде виконати належним чином в примусовому порядку.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача частини доходів, які вона отримує від використання майна, з зв`язку з використанням останньою для отримання доходу при здаванні Квартири АДРЕСА_2 в оренду, суд першої інстанції вірно звернув увагу, що при укладанні договору оренди з ОСОБА_5 , сторони такого договору засвідчили перелік майна (речей), які передаються в оренду разом з житловим приміщенням, і серед такого переліку відсутня двоконфорна газова пічка.

За таких обставин районний суд вірно дійшов висновку, що доводи позивача про те, що відповідач отримує дохід від використання такої плити орендарями є недостатньо обґрунтованими, оскільки судом не встановлено умов, за яких відповідна плита передавалась орендарям, а також відсутні належні обґрунтування підстав розрахунку суми грошових коштів, яку позивач просить стягнути з відповідачки.

Стосовно позовних вимог про відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, то суд першої інстанції вірно вказав, що в позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача на його користь 11002,23 грн. в рахунок відшкодування половини його витрат з оплати послуг ОСББ та 4793,69 грн. централізованого теплопостачання. Аналіз наведених позивачем в позовній заяві розрахунків свідчить, що відповідні витрати пов`язані з оплатою позивачем відповідних послуг за період їх надання до травня 2023 року, включно. Разом з тим, судом встановлено, що з 08.02.2023 року Квартира АДРЕСА_2 перебуває в оренді на підставі договору, за яким орендар зобов`язувався сплачувати на користь ОСОБА_1 поточні помісячні нарахування комунальних платежів. В судовому засіданні позивач не заперечував тих обставин, що орендарі віддавали йому грошові кошти для оплати поточних комунальних платежів, а він вже особисто здійснював оплату житлово-комунальних послуг в більших розмірах, щоб забезпечити погашення існуючої заборгованості.

За таких обставин суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що за період часу лютий-травень 2023 року вартість послуг ОСББ та централізованого опалення сплачена не за рахунок коштів позивача, а за рахунок коштів орендарів, що має бути враховано при обчисленні розміру коштів, які підлягають відшкодуванню за рахунок відповідачки.

Щодо відшкодування витрат з оплати послуг з управління багатоквартирним будинком, то районний суд вірно вказав, що загальний розмір грошового зобов`язання по Квартирі АДРЕСА_2 з оплати послуг з управління багатоквартирним будинком за період з травня 2019 року по травень 2023 року складає 22005,12 грн. (13375,12 грн. + 8630 грн.). Згідно наданих позивачем квитанцій в період часу з 09.02.2023 року до 22.06.2023 року ним сплачено на користь ОСББ «Героїв Дніпра 65» суму коштів в загальному розмірі 22005,12 грн. В той же час суд враховує, що оплата послуг ОСББ за період з лютого по травень 2023 року в сумі 1726 грн. (431,50 грн. * 4 місяці) фактично здійснена за рахунок коштів орендарів квартири, а відтак загальна сума особистих коштів позивача з оплати послуг ОСББ складає 20279,12 грн. (22005,12 грн. - 1726 грн.).

Таким чином, суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що, беручи до уваги принцип рівної участі співвласників у здійсненні витрат на утримання спільного майна, відповідач має відшкодувати позивачу половину відповідних витрат, що складає 10139,56 грн. (20279,12 грн. / 2).

Щодо відшкодування витрат з оплати послуг централізованого теплопостачання, то суд пенршої інстанції вірно врахував, що оплата послуг централізованого теплопостачання за період з лютого по травень 2023 року в сумі 3259,23 грн. фактично здійснена за рахунок коштів орендарів квартири, а відтак загальна сума особистих коштів позивача з оплати таких послуг складає 6328,15 грн. (9587,38 грн. - 3259,23 грн.).

За таких обставин, районний суд вірно дійшов висновку, що відповідач має відшкодувати позивачу 3164,07 грн., що складає половину відповідних витрат (6328,15 грн / 2).

З урахуванням наведеного у сукупності, враховуючи зміст позовних вимог, підставу позову та правове обґрунтування позовних вимог, суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і правомірними лише в частині стягнення з відповідачки на користь позивача коштів на відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням Квартири АДРЕСА_2 , в межах суми вимог в розмірі 13303,63 грн., а відтак позов підлягає частковому задоволенню.

Такі висновки суду ґрунтуються на матеріалах справи і відповідають вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Крім того, в апеляційній скарзі та клопотанні про залучення додаткових матеріалів, доданої до апеляційної скарги, ОСОБА_1 просив залучити до справи копії рішення ЄСПЛ KHARUK справа 703/05 та 115 інших від 26 липня 2012 року APPENDIX2 по 4 заявам №3, №4, №5, №6 від 11.05.2010 року та копію банку про надходження коштів по рішенню суду на його рахунок.

Відповідно до положень статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Однак, апелянт не вказує з яких причин вищевказані документи не могли бути подані до суду першої інстанції у строк, встановлений ЦПК України, також, не наводить об`єктивних причин в апеляційній скарзі, які перешкоджали надати зазначені докази до суду першої інстанції під час розгляду справи.

Враховуючи наведене, в зв`язку з тим, що апелянтом не наведено в апеляційній скарзі поважних та об`єктивних причин неподання доказів в установлені строки, суд апеляційної інстанції докази, долучені до апеляційної скарги, не приймає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі судове рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами колегія суддів не вбачає.

На підставі положень ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з тим, що скаржника звільнено від сплати судового збору на підставі п. 9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», витрати по сплаті судового збору за перегляд справи апеляційним судом слід віднести на рахунок державного бюджету.

Керуючись ст.ст. 35, 258, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 квітня 2024 року, залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлено 01 серпня 2024 року.

Головуючий: О.М. Новіков

Судді : Л.І. Василенко

О.В. Карпенко