Єдиний унікальний номер 448/700/24
Провадження № 2/448/352/24
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І м е н е м У к р а ї н и
11.10.2024 року Мостиський районний суд Львівської області в складі:
головуючого судді Кічака Ю.В.,
при секретарі судового засідання Романченко І.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Мостиська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Головне управління Держгеокадастру у Львівській області, про скасування державної реєстрації земельної ділянки, -
І.Короткий зміст позовних вимог.
Вказує, що позивачка ОСОБА_1 являється власником житлового будинку з господарськими спорудами АДРЕСА_1 , який попередньо належав її бабі Бать ОСОБА_3 . Даний будинок був розташований на земельній ділянці площею 0,25 га. Ще у 1987 році її баба ОСОБА_4 дала дозвіл своїй дочці ОСОБА_5 на будівництво нового будинку на своїй земельній ділянці, а документи по будівництву оформили на зятя баби ОСОБА_6 . Новому будинку присвоєно номер - №2, а будинку Бать К.С. №2а. Для будівництва нового будинку №2 було відведено всього лише 0,1 га земельної ділянки із земельної ділянки старого присадибного користування, що підтверджується випискою із рішення виконкому Мостиської районної ради №78 від 16.04.1987р., а також проектом забудови. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер, а в порядку спадкування за заповітом будинок АДРЕСА_1 оформив на себе ОСОБА_7 , а згодом він приватизував земельну ділянку для обслуговування житлового будинку. Однак, ОСОБА_7 подав органу приватизації неправдиві відомості щодо розмірів земельної ділянки та приватизував земельну ділянку розміром не 0,1 га, а 0,25 га, на якій знаходиться і її (позивачки) будинок АДРЕСА_1 , для обслуговування якого відведено 0,15 га із земельної ділянки площею 0,25 га. На підставі договору купівлі продажу земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1 , її власником стала відповідачка ОСОБА_2 (Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД №518536, виданий 07.11.2008р.). Відповідачка ОСОБА_2 заперечувала право позивачки на 0,15 га земельної ділянки, що зумовило звернення позивачки до суду за захистом своїх прав та законних інтересів. .
Зазначає, що судовим рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 04.08.2011р. у справі №2-6/2011 визнано частково незаконним рішення за №13 24 сесії 4 скликання від 15 липня 2005 року Довгомостиської сільської ради Мостиського району Львівської області в частині надання у приватну власність ОСОБА_7 земельної ділянки площею 0,15 га; визнано частково недійсним договір купівлі-продажу, укладений 20 вересня 2007 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Мостиського районного нотаріального округу Пилюх Г.Р. та зареєстрований в реєстрі за №2508; визнано недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №351717 від 15 липня 2005 року, виданий Довгомостиською сільською радою на ім`я ОСОБА_7 ; визнано недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №518506 від 07 листопада 2008 року, виданий Довгомостиською сільською радою на ім`я ОСОБА_2 . Станом на сьогодні дане судове рішення є чинним, ніким не оскаржувалося та не скасоване.
ІІ. Позиція учасників справи.
Позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Струс Н.Я. в судове засідання не з`явилися, натомість представник адвокат Струс Н.Я. подала письмову заяву про здійснення судового розгляду даної справи у відсутності сторони позивача з вказівкою на те, що вони підтримують заявлені позовні вимоги та не заперечують проти заочного розгляду справи.
Відповідачка ОСОБА_2 про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, у судове засідання не з`явилася, відзиву на позовну заяву не подала, клопотань про відкладення або про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило. Як вбачається із матеріалів справи, виклик відповідачки здійснювався шляхом надіслання судових повісток рекомендованими листами з повідомленням про вручення поштового відправлення за адресою місця її проживання, що зареєстрована у встановленому законом порядку. Рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке міститься в матеріалах справи, підтверджено, що судова повістка про виклик відповідачки ОСОБА_2 в судове засідання, призначене на 11.10.2024р., була їй (відповідачці) вручена. Відомості про будь-які інші адреси місця проживання чи перебування відповідачки чи про її офіційну електронну адресу в матеріалах справи відсутні, заяв про зміну місця проживання чи перебування від відповідачки не надходило. Крім того, як вбачається із матеріалів справи, виклики відповідачки здійснювалися у відповідності до вимог ч.11 ст.128 ЦПК України, - через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України та остання вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи з часу опублікування оголошення про виклик. Тому на підставі статей 128, 131 ЦПК України суд приходить до висновку, що відповідачка вважається повідомленою про дату, час та місце розгляду справи.
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, - був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, однак в судове засідання не з`явився, письмових пояснень щодо позову чи будь-яких клопотань на адресу суду не скеровував.
ІІІ. Процесуальні дії у справі.
Ухвалою судді Мостиського районного суду Львівської області від 19.04.2024р. прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про скасування державної реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі; залучено Головне управління Держгеокадастру у Львівській області до участі у даній цивільній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору;ухвалено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження; призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 23.08.2024р. закрито підготовче провадження у даній цивільній справі.
Враховуючи положення ст.280 ЦПК України, а також те, що відповідачка ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленою про дату, і час і місце судового розгляду, - в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суду не повідомила та не подала відзиву на позовну заяву, а також враховуючи те, що представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Струс Н.Я. не заперечувала проти заочного розгляду справи, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
ІV. Обставини справи, встановлені судом.
Всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 04.08.2011р., ухваленим за результатами розгляду цивільної справи №2-6/2011, визнано частково незаконним рішення за №13 24 сесії 4 скликання від 15 липня 2005 року Довгомостиської сільської ради Мостиського району Львівської області в частині надання у приватну власність ОСОБА_7 земельної ділянки площею 0,15 га; визнано частково недійсним договір купівлі-продажу, укладений 20 вересня 2007 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Мостиського районного нотаріального округу Пилюх Г.Р. та зареєстрований в реєстрі за №2508; визнано недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №351717 від 15 липня 2005 року, виданий Довгомостиською сільською радою на ім`я ОСОБА_7 ; визнано недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №518506 від 07 листопада 2008 року виданий Довгомостиською сільською радою на ім`я ОСОБА_2 .
Зокрема зазначеним судовим рішенням встановлено наступне.
По АДРЕСА_1 за господарством (двором) ОСОБА_4 числився житловий будинок 1956 року будівництва та земля площею близько 0,25-0,29 га.
В подальшому, у 1987 році з земель даного господарства, на ділянці старого присадибного користування, виконкомом Довгомостиської сільської ради народних депутатів виділено земельну ділянку в розмірі 0,10 га під будівництво індивідуального житлового будинку ОСОБА_6 (зятю Бать ОСОБА_8 ), спадкоємцем якого є ОСОБА_7 . На зазначеній земельній ділянці подружжям ОСОБА_9 ( ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ) було збудовано житловий будинок (новий будинок), якому присвоєно номер та адресу: будинок АДРЕСА_1 .
Будь-яких доказів про додаткове виділення ОСОБА_6 земельних ділянок для обслуговування зазначеного будинку - суду не надано.
Зазначений житловий будинок АДРЕСА_1 в порядку спадкування перейшов у власність ОСОБА_7 (згідно заповіту спадкодавця ОСОБА_6 та свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 20.05.2005р. державним нотаріусом Мостиської державної нотаріальної контори Львівської області).
Власником іншого будинку (старого будинку АДРЕСА_1 ), який було збудовано ще в 1956 році, стала ОСОБА_1 (на підставі судового рішення від 14.09.2007р. по справі 2-357 за 2007 рік). Будинок АДРЕСА_1 дійсно розташований за вказаною адресою, такий числиться в погосподарських книгах с.Новосільці та належить ОСОБА_1 .
При приватизації ОСОБА_7 земельної ділянки для обслуговування будинку АДРЕСА_1 , рішенням Довгомостиської сільської ради Мостиського району Львівської області №13 від 15.07.2005р. йому передано у приватну власність земельну ділянку для ІЖБ площею 0,25 га, хоча фактично мала були передана ділянка площею 0,10 га. Даним рішенням орган місцевого самоврядування надав у власність відповідачу ОСОБА_7 не тільки земельну ділянку, на якій знаходився належний йому будинок за АДРЕСА_1 , але і ділянку, яка не перебувала ні у його користуванні, ні в користуванні ОСОБА_6 та на якій фактично був розміщений і старий будинок, який йому ( ОСОБА_7 ) не належав (будинок АДРЕСА_1 , власником якого стала ОСОБА_1 ). Шляхом ухвалення такого рішення Довгомостиська сільська рада Мостиського району Львівської області та ОСОБА_7 , який звернувся до Довгомостиської сільської ради із відповідною заявою, позбавили у такий спосіб власників (користувачів) іншого будинку права на земельну ділянку для його обслуговування і т.і.
Судом беззаперечно встановлено той факт, що рішення за №13 24 сесії 4 скликання від 15 липня 2005 року Довгомостиської сільської ради Мостиського району Львівської області в частині надання у приватну власність ОСОБА_7 земельної ділянки площею 0,15 га є неправомірним, оскільки частина земельної ділянки, а саме 0,15 га (0,25га 0,10 га) фактично на той час не належала ОСОБА_7 .
За таких підстав, зазначене рішення за №13 24 сесії 4 скликання від 15 липня 2005 року Довгомостиської сільської ради Мостиського району Львівської області в частині надання у приватну власність ОСОБА_7 земельної ділянки площею 0,15 га визнано незаконним. У зв`язку з зазначеними обставинами визнано і недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №351717 від 15 грудня 2005 року, виданий Довгомостиською сільською радою на ім`я ОСОБА_7 , оскільки такий державний акт є таким, що виданий на підставі незаконного рішення органу місцевого самоврядування.
Оскільки ОСОБА_7 передано земельну ділянку площею 0,25 га на підставі частково незаконного рішення Довгомостиської сільської ради Мостиського району Львівської області, його право власності посвідчено недійсним документом (державним актом), тому фактично він не набув права власності на земельну ділянку у зазначеному розмірі і, відповідно, не мав права її відчужувати. А, отже, ОСОБА_2 вважається такою, що незаконно набула право власності на земельну ділянку площею 0,2500 га, цільове призначення якої для обслуговування житлового будинку, що розташована в с.Новосільці Мостиського району Львівської області.
З урахуванням наведених підстав, рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 04.08.2011р., ухваленим за результатами розгляду цивільної справи №2-6/2011, визнано частково недійсним договір купівлі-продажу, укладений 20 вересня 2007 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Мостиського районного нотаріального округу Пилюх Г.Р. та зареєстрований в реєстрі за №2508, зокрема в частині продажу ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,2500 га, цільове призначення якої для обслуговування житлового будинку, що розташована в с.Новосільці Мостиського району Львівської області, а також визнано недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД №518536, виданий 07.11.2008р. Управлінням земельних ресурсів у Мостиському районі на ім`я ОСОБА_2 .
Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Зазначене судове рішення Мостиського районного суду Львівської області від 04.08.2011р. набрало законної сили та у відповідності до вимог ч.4 ст.82 Цивільного процесуального кодексу України таке має преюдиціальний характер при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, в тому числі при розгляді даної цивільної справи.
V. Застосоване законодавство та висновки суду.
Відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно ст.10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано частиною 3 ст.12 ЦПК України.
Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
Відповідно до частин першої, другої статті 78 ЗК України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.
Поняття земельної ділянки як об`єкта права власності визначено у частині першій статті 79 ЗК України як частини земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.
Відповідно до вимог ст.79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв); за затвердженими комплексними планами просторового розвитку території територіальних громад, генеральними планами населених пунктів, детальними планами території. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у ч. ч. 6-7 цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок. Поділ, об`єднання земельної ділянки, що перебуває у заставі, здійснюється за згодою землекористувача, заставодержателя. Поділ, об`єднання земельної ділянки, що перебуває у користуванні, здійснюється за згодою землекористувача, заставодержателя. Справжність підпису на такій згоді засвідчується нотаріально. Земельні ділянки можуть бути об`єднані, якщо вони мають однакове цільове призначення. У разі поділу земельної ділянки, об`єднання земельних ділянок сформовані земельні ділянки зберігають своє цільове призначення. Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування. У разі встановлення (відновлення) меж земельних ділянок за їх фактичним використанням у зв`язку з неможливістю виявлення дійсних меж, формування нових земельних ділянок не здійснюється, а зміни до відомостей про межі земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Державна реєстрація прав суборенди, сервітуту, які поширюються на частину земельної ділянки, здійснюється після внесення відомостей про таку частину до Державного земельного кадастру. Межі суміжних земельних ділянок приватної власності можуть бути змінені їх власниками без формування нових земельних ділянок за технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі: поділу або об`єднання земельних ділянок; скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації; якщо речове право на земельну ділянку, зареєстровану в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України "Про Державний земельний кадастр", не було зареєстровано протягом року з вини заявника. Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо такої земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Наявність обмежень у використанні земель, у тому числі червоних ліній, в межах земельної ділянки, що формується для обслуговування існуючого об`єкта нерухомості (будівлі, споруди), не перешкоджає її формуванню та визначенню її цільового призначення для потреб, пов`язаних із функціонуванням зазначеного об`єкта з дотриманням встановлених обмежень щодо використання земельної ділянки.
Так, відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Відповідно до пункту 8 частини першої статті 27 Закону України Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 01 січня 2013 року.
Державна реєстрація земельної ділянки регулюється нормами Закону України «Про Державний земельний кадастр».
Згідно частини 1 статті 1 ЗУ «Про державний кадастр», державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера; державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами, про меліоративні мережі та складові частини меліоративних мереж; кадастровий номер земельної ділянки - індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування.
Згідно з ст.6 Закону України «Про Державний земельний кадастр», ведення та адміністрування Державного земельного кадастру забезпечуються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Держателем Державного земельного кадастру є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.
Статтею 9 Закону України «Про Державний земельний кадастр» передбачено, що внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.
У відповідності до ст.16 Закону України «Про державний земельний кадастр» земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер. Кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі. Система кадастрової нумерації земельних ділянок є єдиною на всій території України. Структура кадастрових номерів земельної ділянки визначається Кабінетом Міністрів України. Кадастрові номери земельних ділянок зазначаються у рішеннях органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування про передачу цих ділянок у власність чи користування, зміну їх цільового призначення, визначення їх грошової оцінки, про затвердження документації із землеустрою та оцінки земель щодо конкретних земельних ділянок. Кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. Зміна власника чи користувача земельної ділянки, зміна відомостей про неї не є підставою для скасування кадастрового номера. Скасований кадастровий номер земельної ділянки не може бути присвоєний іншій земельній ділянці. Інформація про скасовані кадастрові номери земельних ділянок зберігається у Державному земельному кадастрі постійно.
Статтею 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» встановлено порядок державної реєстрації земельної ділянки. Так, згідно з частинами 15, 89 цієї статті державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку. Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.
У відповідності до ч.6 ст.24 Закону України «Про Державний земельний кадастр», підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є: - подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті, не в повному обсязі; - невідповідність поданих документів вимогам законодавства; - знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини. Відмова в державній реєстрації земельної ділянки з підстав, не передбачених цією частиною, заборонена. Державний кадастровий реєстратор зазначає вичерпний перелік підстав для відмови у державній реєстрації земельної ділянки. У разі повторного подання заяви про державну реєстрацію земельної ділянки не допускається відмова у здійсненні державної реєстрації з підстав, не зазначених у раніше наданій відмові (крім неусунення чи усунення не в повному обсязі заявником причин, що стали підставою для попередньої відмови, або якщо підстави для відмови у державній реєстрації виникли після попередньої відмови).
Згідно ч.10 ст.24 Закону України «Про Державний земельний кадастр», державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі: поділу чи об`єднання земельних ділянок; якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника; ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки. Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Ухвалення судом рішення про визнання нечинним рішення органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, за якою була сформована земельна ділянка, щодо якої виникли речові права, а також про скасування державної реєстрації такої земельної ділянки, що допускається за умови визнання нечинним рішення про затвердження такої документації (за його наявності) та припинення таких прав (за їх наявності).
VI. Розподіл судових витрат між сторонами.
Питання щодо судових витрат судом вирішується відповідно до положень ст.141 ЦПК України.
Оскільки пред`явлені до відповідачки ОСОБА_2 позовні вимоги про скасування державної реєстрації земельної ділянки задоволено, то у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, як вважає суд, з відповідачки ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 слід стягнути сплачений нею судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 133, 141, 258, 259, 264, 265, 268, 280-284 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Головне управління Держгеокадастру у Львівській області, про скасування державної реєстрації земельної ділянки - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1211 (одну тисячу двісті одинадцять) гривень 20 коп. сплаченого нею судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, відповідно до вимог ст.284 ЦПК України.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим кодексом, до Львівського апеляційного суду. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку, встановленому цим кодексом, до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст судового рішення складено 21.10.2024р.
Відомості про учасників справи:
Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , уродженка м.Судова Вишня Мостиського району Львівської області, місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП - НОМЕР_2 , місце проживання якої зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 .
Суддя Ю.В. Кічак