К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2024 року місто Київ

справа № 754/18506/23

апеляційне провадження № 22-ц/824/11787/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Головачова Я.В.,

суддів: Нежури В.А., Невідомої Т.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційні скарги приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС», подані представником Сечиком Сергієм Володимировичем, на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 18 квітня 2024 року та додаткове рішення Деснянського районного суду міста Києва від 10 травня 2024 року, ухвалені у складі судді Панченко О.М., у справі за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_1 про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2023 року ПрАТ «СК «АРКС» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування.

Позов мотивовано тим, що 25 лютого 2021 року о 14 год. 50 хв. в м. Києві на вул. О. де Бальзака, 12 сталася ДТП за участю автомобіля «Skoda Rapid», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 та автомобіля «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_2 .

На момент ДТП майнові інтереси власника автомобіля «Volkswagen» були застраховані в ПрАТ «СК «АРКС» за договором добровільного страхування №54861А0ко від 14 серпня 2020 року. Власник пошкодженого автомобіля звернувся із заявою про виплату суми страхування, за якою страхова компанія здійснила виплату в розмірі 31 706,68 грн та доплату у розмірі 17 896,84 грн. Страхове відшкодування було сплачене з вирахуванням суми несплаченої частини страхового платежу у розмірі 3 075, 20 грн. На момент ДТП власник автомобіля «Skoda Rapid», д.н.з. НОМЕР_1 , мав посвідчення пільгової категорії громадян серія НОМЕР_3 , у зв`язку з чим виплату за нього здійснило МТСБУ в розмірі

10 300,02 грн. Оскільки на момент завдання шкоди потерпілому цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, то позивач переконаний, що після здійснення регламентної виплати потерпілому у нього виникло право регресної вимоги до відповідача у розмірі 42 378,70 грн (31 706,68 + 17 896,84 + 3 075,20 - 10 300,02).

Посилаючись на викладене, ПрАТ «СК «АРКС» просило стягнути із ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 42 378,70 грн та судові витрати.

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 18 квітня 2024 року у задоволенні позову ПрАТ «СК «АРКС» відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративна відповідальність. Суд прийняв до уваги, що відповідно до вимог частини 1 статті 993 ЦК України до страховика, який здійснив страхову виплату (відшкодування) за договором страхування майна, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхову виплату (відшкодування), має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Однак постановою Деснянського районного суду міста Києва від 12 серпня 2021 року у справі №754/9757/21 провадження про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за статтею 124 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням строків, передбачених статтею 38 КУпАП, а вина ОСОБА_1 у скоєнні ДТП судом не встановлена.

Суд зазначив, що згідно з вимогами статті 81 ЦПК України саме на позивача покладено обов`язок доведення вини відповідача ОСОБА_1 у скоєнні ДТП.

Проте, враховуючи, що будь-яких належних та допустимих доказів, які підтверджують вину відповідача, матеріали справи не містять, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Додатковим рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 10 травня 2024 року заяву представника відповідача - адвоката Бойкініча Р. С. про ухвалення додаткового рішення у справі задоволено.

Ухвалено додаткове рішення, яким стягнено з ПрАТ «СК «АРКС» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані з розглядом справи, у розмірі 6 000 грн.

Судом установлено, що представником ОСОБА_1 - адвокатом Бойкінічем Р. С. у передбаченому законом порядку та строк було надано документи на підтвердження понесених судових витрат відповідача на професійну правничу допомогу, а саме: договір №26/02/2024-2 про надання правничої допомоги від 26 лютого 2024 року; акт №1 від 22 квітня 2024 року приймання-передачі наданих послуг за договором.

Оскільки при ухвалені рішення не було вирішено питання щодо розподілу витрат сторін на правничу допомогу, суд вважав за можливе задовольнити заяву представника відповідача, стягнувши з позивача витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані з розглядом справи, у розмірі 6 000 грн.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг та їх узагальнені доводи

У поданих апеляційних скаргах представник позивача, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення та додаткове рішення суду першої інстанції, ухваливши нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Заперечуючи проти висновків місцевого суду щодо розгляду справи по суті, позивач посилається на те, що закриття провадження у справі про притягнення особи до адміністративної відповідальності з підстав спливу строків притягнення до адміністративної відповідальності не свідчить про відсутність вини особи у заподіянні майнової шкоди. Наполягає на тому, що застосування положень статті 38 КУпАП можливе лише у випадку встановлення вини особи. Вказує, що закінчення строків притягнення особи до відповідальності не є реабілітуючою обставиною, яка спростовує факт вчинення особою адміністративного правопорушення.

Не погодившись з додатковим рішенням суду, позивач посилається на те, що відповідач не надав детального опису робіт, виконаних адвокатом, який є необхідним для визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Позиція інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача зазначає, що позивачем не доведено факт наявності вини відповідача у вчинення дорожньо-транспортної пригоди.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено, що 25 лютого 2021 року о 14 год 50 хв у м. Києві на вул. Оноре де Бальзака, 12 сталася ДТП за участю автомобіля «Skoda Rapid», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_2 . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Деснянського районного суду міста Києва від 24 травня 2021 року у справі №754/3473/21 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП суд постановив матеріали адміністративної справи повернути до УПП у м. Києві для додаткової перевірки. В постанові судом зазначено, що з метою усунення протиріч необхідно повернути справу для додаткової перевірки, під час якої необхідно встановити всіх учасників ДТП, яка сталася 25 лютого 2021 року, оскільки з пояснень водіїв вбачається, що до ДТП причетний ще один транспортний засіб.

Постановою Деснянського районного суду міста Києва від 12 серпня 2021 року у справі №754/3473/21 провадження про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП закрито в зв`язку із закінченням строків, передбачених статтею 38 КУпАП.

На момент ДТП майнові інтереси власника автомобіля «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_2 , були застраховані в ПрАТ «СК «АРКС» за договором добровільного страхування №54861А0ко від 14 серпня 2020 року.

Власник пошкодженого автомобіля «Volkswagen» звернувся із заявою про виплату страхового відшкодування, за результатами розгляду якої ПрАТ «СК «АРКС» здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 31 706,68 грн, що підтверджується платіжним дорученням №761711 від 17 березня 2021 року, та доплату у розмірі 17 896,84 грн, що підтверджується платіжним дорученням №777480 від 07 травня 2021 року. Страхове відшкодування виплачено з вирахуванням суми несплаченої частини страхового платежу у розмірі 3 075,20 грн.

На момент ДТП власник автомобіля «Skoda Rapid», д.н.з. НОМЕР_1 , мав посвідчення пільгової категорії громадян серія НОМЕР_3 та виплату за нього було проведено МТСБУ в розмірі 10 300 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 818466 від 30 березня 2022 року.

Позиція суду апеляційної інстанції

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвалених рішень у цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Щодо апеляційної скарги на рішення суду по суті спору

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 20 Закону України «Про страхування»страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Відповідно до частини 1 статті 25 Закону України «Про страхування»здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Відповідно до вимог частини 1 статті 993 ЦК України, до страховика, який здійснив страхову виплату (відшкодування) за договором страхування майна, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхову виплату (відшкодування), має до особи, відповідальної за завдані збитки.

У частині 1 статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Водночас відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Відповідно до статті 22 ЦК України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання. Кредитор, який вимагає відшкодування збитків, має довести: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. З іншого боку, боржник має право доводити відсутність своєї вини (стаття 614 ЦК України).

Тобто збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує його інтереси, як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних кредитором доходів, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником. Чинним законодавством України обов`язок доведення факту наявності таких збитків та їх розмір, а також причинно-наслідковий зв`язок між правопорушенням і збитками покладено на позивача.

Отже, обставиною, яка підлягала доказуванню сторонами та встановленню судом у цій справі, є наявність вини ОСОБА_1 у спричиненні ДТП та заподіянні майнової шкоди.

Пред`являючи позов саме до ОСОБА_1 , позивач посилався на матеріали адміністративної справи щодо притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП.

За змістом довідки про ДТП від 25 квітня 2021 року, складеної УПП в м. Києві та долученої до позовної заяви, 25 лютого 2021 року сталася ДТП внаслідок порушення ОСОБА_1 пункту 12.1 ПДР.

За змістом пункту 12.1 ПДР під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Тобто єдиними діями, яка ставляться у провину відповідачу, є неправильно вибрана ним швидкість руху в умовах тієї дорожньої обстановки, яка склалася в момент ДТП, а не перевищення гранично допустимої швидкості чи інші порушення норм ПДР.

Натомість у межах адміністративної справи № 754/3473/21 ОСОБА_1 посилався на те, що рухався зі швидкістю 40 км/год, а ДТП сталася внаслідок того, що в нього в`їхав інший автомобіль, який покинув місце ДТП.

Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 24 травня 2021 року у справі №754/3473/21 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП суд постановив матеріали адміністративної справи повернути до УПП у м. Києві для додаткової перевірки. В постанові судом зазначено, що з метою усунення протиріч необхідно повернути справу для додаткової перевірки, під час якої необхідно встановити всіх учасників ДТП, яка сталася 25 лютого 2021 року, оскільки з пояснень водіїв (у тому числі потерпілих осіб) вбачається, що до ДТП причетний ще один транспортний засіб.

Тобто обставина причетності до ДТП ще одного транспортного засобу підтверджена всіма учасниками ДТП, а не тільки поясненнями ОСОБА_1 .

Водночас постановою Деснянського районного суду м. Києва від 12 серпня 2021 року у справі №754/3473/21 провадження про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП закрито в зв`язку із закінченням строків, передбачених статтею 38 КУпАП.

При цьому у постанові наголошено, що обставина вчинення адміністративного правопорушення та наявність вини ОСОБА_1 у його вчиненні не встановлюються при закритті провадження про адміністративне правопорушення.

Відтак суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що в межах розгляду справи про адміністративне правопорушення №754/3473/21 вина ОСОБА_1 у спричиненні ДТП 25 лютого 2021 року не встановлена (у тому числі, з огляду на причетність до ДТП ще одного транспортного засобу, який здійснив зіткнення з автомобілем відповідача).

Апеляційний суд ураховує, що за загальним правилом не притягнення водія до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху не може бути

підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, оскільки вину особи в ДТП може бути підтверджено чи спростовано іншими належними доказами (див. постанову Верховного Суду від 16 квітня 2019 року у справі № 927/623/18).

Тому в межах цивільно-правового спору про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, обставин спричинення пошкодження майна потерпілої сторони, а також наявності в діях особи, яка завдала відповідної шкоди, вини (умислу чи необережності), може оцінюватись судом цивільної юрисдикції на загальних підставах.

Водночас, враховуючи конкретні обставини ДТП від 25 лютого 2021 року, про які йшлося вище, а також той факт, що позивач не надав будь-яких доказів на підтвердження заподіяння майнової шкоди саме через вину відповідача, окрім матеріалів справи про адміністративне правопорушення №754/3473/21, у якій вина відповідача не встановлена, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні вимог щодо стягнення виплаченого страхового відшкодування із ОСОБА_1 .

Висновки Верховного Суду, зроблені у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 686/4557/18, на які є посилання в апеляційній скарзі, на переконання апеляційного суду, є нерелевантними до спірних правовідносин, оскільки сформульовані у справі про відшкодування моральної шкоди та стосуються непоширення норм Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» на випадки, коли особа не була притягнена до адміністративної відповідальності в зв`язку зі спливом строків такого притягнення.

Ураховуючи встановлені судом обставини, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Щодо апеляційної скарги на додаткове рішення

Згідно з частиною 1 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до частини 3 статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з частиною 4 статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Нормами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту,

представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Отже, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Частинами 1, 2 статті 30 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру та погодинної оплати.

Вказані форми відрізняються порядком обчислення: при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

У постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що фіксований розмір гонорару означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду зауважила, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

У справі, яка переглядається, відповідач та його адвокат у договорі №26/02/2024-2 про надання правничої допомоги від 26 лютого 2024 року погодили, що розмір гонорару адвоката є фіксованим, а саме 3 000 грн за підготовку відзиву на позовну заяву та 3 000 грн за кожну заяву процесуального характеру.

Тому колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що в акті приймання-передачі наданих послуг правничої допомоги не деталізовано обсяг часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги.

Установивши, що відповідачем понесено витрати на правничу допомогу, суд першої інстанції встановив їх реальність та обґрунтованість, у зв`язку з чим обґрунтовано стягнув з позивача 6 000 грн витрат на правничу допомогу.

Позивач такий розмір належними та допустимими доказами не спростував, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а додаткове рішення суду - без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС», подані представником Сечиком Сергієм Володмировичем, залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 18 квітня 2024 року та додаткове рішення Деснянського районного суду міста Києва від 10 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: