Справа № 161/804/24 Головуючий у 1 інстанції: Черняк В. В.
Провадження № 22-ц/802/840/24 Доповідач: Карпук А. К.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів Бовчалюк З.А., Здрилюк О. І.,

секретар Ганжа М.І.,

з участю: представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 подану її представником ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 червня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2024 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 мотивуючи тим, що 29 березня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 , яка в подальшому змінила прізвище на « ОСОБА_5 » а потім - на «Свирида» укладено договір про надання споживчого кредиту, за яким банк зобов`язується надати позичальнику, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 175000 доларів США та сплатити проценти, комісії в порядку і на умовах, визначених цим договором. Вказана сума кредиту дорівнює 883 750 грн. за курсом Національного банку України на день укладання цього договору.

На забезпечення виконання вищенаведених кредитних договорів позивач ОСОБА_2 надала в іпотеку ПАТ «Укрсиббанк» згідно з договорами від 29 березня 2007 року №568, від 04 травня 2007 року №791 належне їй на праві власності нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 .

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду від 24 лютого 2011 року у справі № 2-6772/10 стягнуто з ОСОБА_4 в користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 04 травня 2007 року в розмірі 733 236 грн. 29 коп.

В подальшому, заочним рішенням Луцького міськрайонного суду від 06 грудня 2013 року у справі № 2-2896/11 стягнуто з ОСОБА_6 в користь ПАТ«УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 0 від 29.03.2007 року в розмірі 1 497 911 грн. 83 коп.

24 листопада 2016 року між ПАТ«УкрСиббанк» та ТзОВ «Фінансова компанія «Фінактив» укладено договір факторингу , яким передано право вимоги до ОСОБА_4 за кредитними договорами.

28 грудня 2016 року між ТзОВ «Фінансова компанія «Фінактив» та ОСОБА_3 укладено договір про відступлення права вимоги № 28/12 за умовами якого до ОСОБА_3 перейшло право вимоги до боржника ОСОБА_4 за кредитними договорами № 0 від 29 березня 2007 року та №0 від 04 травня 2007 року, укладеними між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 з усіма додатковими угодами та додатками до них.

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 січня 2017 року у цивільній справі №161/14096/16, стягнуто з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк заборгованість по процентам за користування кредитом за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 29 березня 2007 року в розмірі 109 694,09 доларів США.

Ухвалами Луцького міськрайонного суду від 12 травня 2017 року та від 07 серпня 2017 стягувача ПАТ «УкрСиббанк» замінено на правонаступника ОСОБА_7 .

На виконання заочних рішень суду у справах № 2-2896/11, №161/14096/16, № 2-6772/10 видано виконавчі листи про стягнення заборгованості з ОСОБА_4 на загальну суму 2234918.12 грн та 190064.31 доларів США, які об`єднані у зведене виконавче провадження. В ході виконання заочних рішень суду було призначено прилюдні торги, на які виставлено належне на праві власності ОСОБА_2 нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 . Прилюдні торги визнані такими , що не відбулися, тому за заявою стягувача ОСОБА_7 майно було передано їй в рахунок стягнутої заборгованості за початковою ціною у розмірі 6084960.00 грн. на підставі Акту державного виконавця від 22 листопада 2017 року.

Постановою Волинського апеляційного суду від 08.08.2019 у справі №161/14096/16 в задоволенні позову ОСОБА_7 про стягнення з ОСОБА_8 заборгованості за кредитними договорами відмовлено.

У зв`язку з тим, що заочне рішення у справі №161/14096/16 було скасоване, а передача майна стягувачу відбулась і на виконання цього рішення, ОСОБА_8 неодноразово зверталась в суд з позовами, з метою повернути передане майно, вартість якого є вищою від розміру заборгованості.

Постановою Волинського апеляційного суду від 27 серпня 2021 року у цивільній справі №161/15019/19, у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Луцького районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), Товариства з обмеженою відповідальністю Торгівельно-виробнича компанія «Львівхолод», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів Публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк», приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Кухлевська Мирослава Валеріївна, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінактив» про визнання незаконними і скасування постанови та акту державного виконавця, визнання недійсними свідоцтва, договору, скасування державної реєстрації, стягнення моральної шкоди, збитків відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні цього позову апеляційний суд зазначив, що порушене право позивача на отримання справедливої компенсації за спірне майно має самостійний спосіб захисту та не може бути підставою для скасування передачі майна стягувачу, оскільки у такому випадку вже буде порушено право стягувача, так як залишаться невиконанні два інших судових рішення.

Постановою Волинського апеляційного суду від 25 жовтня 2022 року у цивільній справі №161/4569/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінактив», про витребування майна з чужого незаконного володіння та реєстрацію права власності на нього, рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 серпня 2022 року в цій справі про відмову в позові змінено лише в мотивувальній частині.

Тому вона звернулась в суд з вказаним позовом, оскільки вважає, що саме у такий спосіб можуть бути захищені її майнові права

Позивач вказує, що ОСОБА_3 , як стягувач, всупереч положенням ч.8 ст.61 Закону України «Про виконавче провадження»,після скасування заочного рішення, не сплатила різницю між вартістю переданого їй май на за початковою ціною - 6 084 960,00 грн. та сумою коштів, що підлягала стягненню після скасування заочного рішення - 2 234 918,12 грн..

У зв`язку з тим, що їй відмовлено судами у задоволенні позовів про оскарження постанови та акту державного виконавця про передачу майна стягувачу, а також витребування цього майна з чужого незаконного володіння, вона має право на компенсацію вартості майна, яку відповідач мала б сплатити згідно ч.8 ст.61 Закону України «Про виконавче провадження», тому просила суд стягнути з відповідача різницю між вартістю майна у розмірі 3 853 811,88 грн.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 04 червня 2024 року позов задоволено.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 різницю між вартістю майна та розміром боргу в розмірі 3 853 811,88 грн.

В апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду скасувати, у задоволенні позову відмовити. Вважає що положення ч.8 ст.61 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають до застосування до спірних правовідносин, оскільки на момент передачі майна стягувачу всі три судові рішення стосовно стягнення заборгованості з позивача були чинними, права боржника у зв`язку із скасуванням вже виконаного судового рішення підлягають захисту в порядку повороту виконання судового рішення (ст.444 ЦПК України).

У відзиві на апеляційну скаргу позивач спростовує доводи апеляційної скарги, просить рішення суду залишити без змін. Посилається на правові висновки Верховного Суду у справах щодо застосування приписів ч.8 ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження».

В судове засідання 23 жовтня 2024 року представник позивачки не з"явився, подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із його зайнятістю у розгляді іншої справи, яка розглядається Шацьким районним судом Волинської області.

Апеляційний суд визнав причини неявки у судове засідання представника позивача неповажними та ухвалив продовжити розгляд справи у відсутності представника позивача, оскільки при оголошенні 16.09.2024 перерви в судовому засіданні апеляційного суду, у якому був присутній представник позивача та надав заперечення з приводу поданої апеляційної скарги, було узгоджено дату та час наступного судового засідання, представник ОСОБА_9 не заперечував про призначення судового засідання у цій справі на 23 жовтня 2024 року, 10.00 год. Також у клопотанні про відкладення розгляду справи представник не навів поважних причин, з яких він вирішив надати перевагу іншому судовому процесу.

Судом першої інстанції встановлено такі обставини.

Позивачу ОСОБА_2 на праві власності належало нежитлове вбудоване приміщення ресторану загальною площею 343,00 кв.м., яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

29 березня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 (позивачем) укладено договір про надання споживчого кредиту за яким банк зобов`язується надати позичальнику, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 175000 доларів США та сплатити проценти, комісії в порядку і на умовах, визначених цим договором. Вказана сума кредиту дорівнює 883 750 грн. за курсом Національного банку України на день укладання цього договору.

04 травня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0 відповідно до умов якого банк зобов`язується надати позичальнику кредитні кошти в іноземній валюті у доларах США в сумі 90000, що дорівнює еквіваленту 454 500 грн. за курсом НБУ на день укладення договору, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти (кредит) та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах зазначених у даному договорі.

На забезпечення виконання вищенаведених кредитних договорів позивач передала спірне приміщення в іпотеку ПАТ «Укрсиббанк» згідно договорів від 29 березня 2007 року №568, від 04 травня 2007 року №791.

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду від 06 грудня 2013 року у справі № 2-2896/11 стягнуто з ОСОБА_6 (позивача) в користь ПАТ«УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 0 від 29.03.2007 року в розмірі 1 497 911 грн. 83 коп.

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду від 24 лютого 2011 року у справі № 2-6772/10 стягнуто з ОСОБА_4 в користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 04 травня 2007 року в розмірі 733 236 грн. 29 коп.

На виконання рішень суду видано виконавчі листи.

24 листопада 2016 року між ПАТ «Укрсибабнк» та ТзОВ «Фінансова компанія «Фінактив» укладено договір факторингу. Відповідно до п. 2.1. та п.2.2, клієнт відступає фактору, а фактор зобов`язується прийняти права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах визначених цим договором.

Права вимоги, які клієнт відступає фактору за цим договором, відступаються (передаються) в розмірі заборгованості боржників перед клієнтом, що передбачені умовами первинних договорів, та визначені в реєстрі боржників, що підписується сторонами у паперовому вигляді протягом 14 днів з моменту підписання даного договору, але не пізніше повного розрахунку за даним договором.

Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 48 від 24 листопада 2016 року передано ТзОВ «Фінансова компанія «Фінактив» право вимоги по кредитних договорах, укладених між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4

28 грудня 2016 року між ТзОВ «Фінансова компанія «Фінактив» та ОСОБА_3 укладено договір про відступлення права вимоги № 28/12 за умовами якого до ОСОБА_3 перейшло право вимоги до боржника ОСОБА_4 за кредитними договорами № 0 від 29 березня 2007 року та №0 від 04 травня 2007 року, укладеними між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 з усіма додатковими угодами та додатками до них

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 січня 2017 року у цивільній справі №161/14096/16, стягнуто з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк заборгованість по процентам за користування кредитом за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 29 березня 2007 року в розмірі 109 694,09 доларів США.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість по процентам за користування кредитом за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 04 травня 2007 року в розмірі 80 370,22 доларів США.

На виконання цього судового рішення судом також був виданий виконавчий лист.

Виконавчі листи, видані в цивільних справах №2-6772/10, № 2-2896/11, №161/14096/16 були об`єднані в зведене виконавче провадження ЗВП №43504816, яке перебувало на примусовому виконанні у Луцького РВДВС.

В межах даного виконавчого провадження, постановою старшого державного виконавця Луцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області Будя Сергія Леонідовича від 22 листопада 2017 року ЗВП №43504816 про передачу належного позивачу приміщення ресторану стягувачу у рахунок погашення боргу. У постанові вказано, що приміщення передається за початковою ціною прилюдних торгів, які не відбулися, у розмірі 6 084 960,00 грн.

На виконання приписів ч.9 ст.61 Закону України «Про виконавче провадження», був оформлений акт старшого державного виконавця Луцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області Будя Сергія Леонідовича від 22 листопада 2017 року ЗВП №43504816 про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу, приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Кухлевською Мирославою Валеріївною видане свідоцтво №2621 від 28 листопада 2017 року про право власності на спірне приміщення.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 грудня 2017 року скасовано заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 січня 2017 року у цивільній справі №161/14096/16, призначено справу до судового розгляду.

Апеляційним судом встановлено, що за наслідками повторного судового розгляду справи після скасування першого заочного рішення ухвалене повторне заочне рішення Луцького міськрайонного суду від 25 січня 2017 року у цивільній справі №161/14096/16, яким задоволено позов, стягнуто з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк заборгованість по процентам за користування кредитом за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 29 березня 2007 року в розмірі 109 694,09 доларів США.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість по процентам за користування кредитом за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 04 травня 2007 року в розмірі 80 370,22 доларів США.

Постановою Волинського апеляційного суду від 08.08.2019 у справі №161/14096/16 заочне рішення Луцького міськрайонного суду від 25 січня 2017 року у цивільній справі №161/14096/16 скасовано, відмовлено у задоволенні позову про стягнення заборгованості по процентах.

Із змісту позовної заяви вбачається, що предметом позову ОСОБА_2 є вимога про компенсацію відповідачем ОСОБА_3 , яка виступала стягувачем у виконавчому провадженні, різниці між вартістю переданого у власність приміщення ресторану по АДРЕСА_1 та розміром боргу за кредитними договорами на підставі приписів 6, 8, 9 статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закону). З наведених в позовній заяві мотивів вбачається, що позивач пов`язує виникнення у неї права на отримання такої компенсації у зв`язку із скасуванням постановою Волинського апеляційного суду від 08.08.2019 у справі №161/14096/16 заочного рішення Луцького міськрайонного суду від 25 січня 2017 року у цій справі, яка була ухвалена після фактичного виконання заочного рішення суду та передачі у власність відповідачки нерухомого майна в рахунок виконання цього рішення та інших двох заочних рішень Луцького міськрайонного суду про стягнення заборгованості.

Суд погодився з такими доводами позивачки та дійшов висновку про обрання позивачем належного способу захисту свого права, вважав, що спірні правовідносини врегульовані приписами статті 61 Закону.

Колегія суддів вважає такий висновок неправильним, таким, що суперечить приписам Цивільного процесуального Кодексу та нормам ст. 61 Закону.

Зокрема, згідно з положеннями частини 8 статі 61 Закону в редакції, чинній на день складання Акту державного виконавця від 22 листопада 2017 року, у разі якщо стягувач виявив бажання залишити за собою нереалізоване майно, він зобов`язаний протягом 10 робочих днів з дня надходження від виконавця відповідного повідомлення внести на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби або рахунок приватного виконавця різницю між вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню на його користь, якщо вартість нереалізованого майна перевищує суму боргу, яка підлягає стягненню за виконавчим документом. За рахунок перерахованих стягувачем коштів оплачуються витрати виконавчого провадження, задовольняються вимоги інших стягувачів та стягуються виконавчий збір і штрафи, а залишок коштів повертається боржникові.

Положення статті 61 Закону є нормами матеріального права, з яких вбачається, що вони підлягають до застосування на стадії виконання судового рішення, у той час як у справі за позовом ОСОБА_2 встановлено, що виконавче провадження по виконанню судових рішень закінчено ще до скасування одного із заочних рішень, які виконувались. Крім того, частина 8 ст. 61 Закону передбачає про внесення на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби або рахунок приватного виконавця різниці між вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню на його користь, якщо вартість нереалізованого майна перевищує суму боргу, однак не містить положень про право боржника стягнути кошти на свою користь.

Питання правомірності Акту державного виконавця від 22 листопада 2017 року, на підставі якого відбулась передача стягувачу нереалізованого на прилюдних торгах майна,також правомірності дій державного виконавця було предметом розгляду суду у справі №161/15019/19, у якій постановою Волинського апеляційного суду від 27 серпня 2021у задоволенні позову ОСОБА_2 , у тому числі і про скасування акту державного виконавця, визнання неправомірними дій, відмовлено.

Із матеріалів справи відомо, що нерухоме майно було передано стягувачу на виконання судових рішень про стягнення кредитної заборгованості, одне із яких в подальшому було скасоване, у стягненні кредитної заборгованості відмовлено.

Для захисту прав боржника у зв`язку із скасуванням судового рішення, яке набрало законної сили передбачена процесуальна форма захисту повернення стягувачем боржнику всього одержаного за скасованим рішенням.

У Рішенні Конституційного Суду України від 02 листопада 2011 року № 13-рп/2011 у справі за конституційним зверненням військової частини НОМЕР_1 щодо офіційного тлумачення положення пункту 28 частини першої статті 293 ЦПК України у взаємозв`язку з положеннями пунктів 2, 8 частини третьої статті 129 року Конституції України вказано, що поворот виконання рішення - це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна (або виконаних дій), оскільки правова підстава для набуття майна (виконання дій) відпала.

Відповідно до частин першої, другої статті 444 ЦПК України суд апеляційної чи касаційної інстанції, приймаючи постанову, вирішує питання про поворот виконання, якщо, скасувавши рішення (визнавши його нечинним), він: 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі. Якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернуто на новий розгляд, суд, ухвалюючи рішення, вирішує питання про поворот виконання, якщо під час нового розгляду справи він: 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) або задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.

Згідно з частиною дев`ятою статті 444 ЦПК України, якщо питання про поворот виконання рішення не було вирішено судом відповідно до частин першої - третьої цієї статті, заява відповідача про поворот виконання рішення розглядається судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Отже, поворот виконання рішення, якщо цього вимагає відповідач, можливий у будь-якому випадку, незалежно від того, в якому порядку (апеляційному, касаційному чи за нововиявленими обставинами) скасовано судове рішення.

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Такий висновок сформульований, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20).

У справі, що розглядається апеляційним судом, позивачка вимагає стягнення грошової компенсації різниці між вартістю майна та розміром заборгованості у зв"язку із скасуванням заочного рішення, яке було правовою підставою для примусового стягнення боргу, та відмовою у позові про стягненні заборгованості, тому колегія суддів дійшла висновку, що належним способом захисту порушених прав буде звернення ОСОБА_2 до суду із заявою про поворот виконання рішення у порядку, передбаченому статтею 444 ЦПК України. За таких обставин у задоволенні позову про стягнення грошової компенсації необхідно відмовити.

Згідно з приписами статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

При розгляді справи суд першої інстанції неповно встановив обставини справи, не визначився з предметом та підставами заявленого позову, неправильно встановив правовідносини, які виникли між сторонами та не застосував закону, яким ці правовідносини урегульовані, що призвело до ухвалення неправильного рішення, тому рішення суду першої інстанції необхідно скасувати, ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до положень статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу;

Частинами третьою - п`ятою статті 137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до положень частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивач

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При поданні апеляційної скарги відповідачем сплачено судовий збір у розмірі 22710 гривень. У зв`язку із задоволенням апеляційної скарги та ухваленням постанови про відмову у позові, з позивачки ОСОБА_10 на користь ОСОБА_3 необхідно стягнути сплачений судовий збір.

Також відповідачка просила стягнути і витрати на професійну правничу допомогу, визначені сторонами у розмірі 40000 грн. та гонорар успіху у розмірі 35000 грн. На підтвердження витрат подала Договір про надання правничої допомоги, Акт прийому-передачі наданих послуг, у якому зазначено об`єм виконаної роботи та її вартість, розмір гонорару успіху.

Представник позивачки не висловлював заперечень щодо не співмірності витрат на професійну правничу допомогу, а тому відповідно до положень статті 141 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 40000 грн. належить стягнути з позивачки ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 .

Щодо заяви про стягнення гонорару успіху у розмірі 35 000 грн, то колегія суддів відмовляє у стягненні такої суми і виходить із такого.

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

У наданому представником відповідачки договорі про надання правничої допомоги від 30 липня 2018 року не зазначено про домовленість між сторонами про виплату «гонорару успіху», не визначено підстав, умов та порядку його виплати а також способу визначення його розміру.

В акті виконаних робіт також не обумовлено про виплату гонорару успіху. Лише у рахунку від 09.07.2024, який виписаний представником адвокатського об`єднання, та який за своїм змістом не відноситься ані до угоди між клієнтом та адвокатом,ані до невід"ємної її частини, міститься графа про розмір гонорару успіху - 35000 грн. , що дає підстави для висновку про одноособову пропозицію адвокатського об"єднання сплатити кошти.

Ураховуючи, що відповідачем не подано доказів про укладення між нею та адвокатським об`єднанням угоди стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху», вимога про стягнення «гонорару успіху» з іншої сторони є безпідставною.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 382-384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів

постановив:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 подану її представником ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 червня 2024 року в даній справі скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Відмовити у позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_3 (РНОПП НОМЕР_3 ) 22710 грн судового збору за подання апеляційної скарги та 40 000 грн витрат на правничу допомогу.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення постанови апеляційного суду.

Головуючий

Судді: