№ 2/183/1135/24
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 жовтня 2024 року місто Самар Дніпропетровської області
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі: головуючого судді Дубовенко І.Г., за участю секретаря судового засідання Болкарьової А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа перша Новомосковська державна нотаріальна контора Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Одеса), про припинення права власності на частку у спільному майні, суд
16 листопада 2023 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, третя особа перша Новомосковська державна нотаріальна контора Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Одеса), про припинення права власності на частку у спільному майні.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 04.02.2008 року, виданого державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори Шевченко О.М., належить 1/2 частина домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті бабусі ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідно до договору дарування частини житлового будинку від 10.12.1991 року, посвідченого державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори Шевченко Г.В. та зареєстрованого в реєстрі за №3649, позивачу належить 2/6 частки вищевказаного домоволодіння. Таким чином, позивачу належить 5/6 частин вищезазначеного домоволодіння, що також стверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 354409385 від 15.11.2023 року. Власником ще однієї 1/6 частки домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 була ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадщину після смерті якої до цього часу ніхто належним чином не оформив. Згідно отриманої інформації, спадкова справа після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 заводилась Новомосковською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області 05.06.2004 року за № 299/2008, але хто саме приймав спадщину після смерті ОСОБА_4 йому не відомо. Фактично, з 1996 року позивач є єдиним зареєстрованим та використовує спірний житловий будинок за його призначенням, проводжує поточні ремонти, сплачує всі комунальні витрати за спірне нерухоме майно та підтримує його в належному стані. Відповідно до технічного паспорту домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , має житлову площу 37,6 кв.м, відповідно 1/6 частка складає 6,26 кв.м. За таких технічних характеристик виділ в натурі 1/6 частки спірного домоволодіння є неможливим. Вартість 1/6 частки домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , згідно звіту про вартість майна, проведеного 11.09.2023 року, складає 33 000,00 грн., виходячи із загальної вартості оцінки 198 000,00 грн. Таким чином, враховуючи, що спільне користування та поділ домоволодіння в натурі неможливий, просить припинити право спільної часткової власності та визнати за ОСОБА_1 право власності на домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 87,1 кв.м, житловою площею 37,6 кв.м, в цілому.
Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2024 року провадження у справі відкрито, ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначене підготовче засідання.
Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 квітня 2024 року витребувані докази копію спадкової справи, після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 травня 2024 року залучено в якості належного відповідача ОСОБА_2 , замість Новомосковської міської ради.
Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 червня 2024 року закрите підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.
Відповідач ОСОБА_2 відзив не подавав.
У судове засідання учасники судового розгляду не з`явилися, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені судом.
Представником позивача адвокатом Олійник О.А. подано заяву про розгляд справи за відсутності позивача та її представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.
Відповідач відзив на позов не подав, в судове засідання повторно не з`явився, був повідомлений належним чином, шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання, причина неявки суду не відома, а тому у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд з погодженням позивача, провів заочний розгляд справи, за наявними у справі доказами.
Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи.
Суд, дослідивши підстави позову, докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності встановив такі факти і відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 04.02.2008 року, виданого державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори Шевченко О.М., ОСОБА_1 належить 1/2 частина домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті бабусі ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно договору дарування частини житлового будинку від 10.12.1991 року, посвідченого державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори Шевченко Г.В. та зареєстрованого в реєстрі за №3649, ОСОБА_1 належить 2/6 частки вищевказаного домоволодіння.
Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 354409385 від 15.11.2023 року ОСОБА_1 належить 5/6 частки домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Інша частина 1/6 належить ОСОБА_4 , яка померла.
З копії спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 вбачається, що спадкодавець на випадок своєї смерті склала заповіт, згідно якого вона заповіла все своє майно своєму сину ОСОБА_2 . З заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк звернувся ОСОБА_2 син померлої. 21 жовтня 2004 року ОСОБА_2 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно: житлову квартиру АДРЕСА_2 .
Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Як встановлено вимогами ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Статтею 5 ЦК України визначено, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.
Відповідно до п. 4 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України 2003 року, що набрав чинності 01 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.
Відповідно до ст. 49 Закону України «Про власність», володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом.
За вимогами ст.ст. 112, 113 ЦК України (1963 року) майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність). Володіння, користування і розпорядження майном при спільній частковій власності провадиться за згодою всіх учасників, а при відсутності згоди спір вирішується судом. Не може бути встановлено такий порядок користування жилим будинком, при якому учаснику спільної часткової власності виділяються в користування тільки непридатні для проживання або підсобні приміщення (підвал, коридор, комора тощо). Кожний учасник спільної часткової власності відповідно до своєї частки має право на доходи від спільного майна, відповідає перед третіми особами по зобов`язаннях, пов`язаних з спільним майном, і повинен брати участь у сплаті всякого роду податків і платежів, а також у витратах по утриманню і зберіганню спільного майна. Кожний учасник спільної часткової власності має право на оплатне або безоплатне відчуження іншій особі своєї частки в спільному майні.
Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Частиною 1 статті 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Також слід зазначити, що згідно із ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Порядок та підстави визначення часток у праві спільної часткової власності визначено у ст. 357 ЦК України.
Зокрема, зі змісту ст. 357 ЦК України вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні.
В судовому засіданні встановлено, що будинок АДРЕСА_1 є спільною власністю: 5/6 часток на підставі свідоцтва про право на спадщину належить ОСОБА_1 та інша 1/6 частина належала ОСОБА_4 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_3 , спадкоємцем якої є відповідач, який прийняв спадщину, через те, що був зареєстрований разом зі спадкодавцем на момент її смерті. Свідоцтво про право власності на частину будинку після смерті ОСОБА_4 ніхто зі спадкоємців не отримував.
Відповідно до ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. (ч. 2 ст. 364 ЦК України). Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.
У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.
Статтею 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.
Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справ упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Враховуючи той факт, що спірне домоволодіння не може використовуватись спільно сторонами; відповідні частки у спільному майні не можуть бути виділені співвласникам; позивачем попередньо внесена вартість 1/6 частини спірного домоволодіння на депозитний рахунок суду; припинення права спадкоємця ОСОБА_4 ОСОБА_2 на частку у спільному майні не завдасть істотної шкоди її інтересам, а тому вимоги ОСОБА_1 про припинення права власності співвласника у означеному домоволодінні є законними та обґрунтованими.
Аналіз вищенаведеного переконує суд в тому, позов ОСОБА_1 про припинення права спільної часткової власності на домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та визнання права власності на 1/6 частину вказаного домоволодіння за позивачем підлягають задоволенню.
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 81, 82, 141, 142, 259, 263-265, 268ЦПК України, -
позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа перша Новомосковська державна нотаріальна контора Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Одеса), про припинення права власності на частку у спільному майні задовольнити повністю.
Припинити право спільної часткової власності та визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/6 частину домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 87,1 кв.м, житловою площею 37,6 кв.м.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_3 , електронна пошта відсутня)

Відповідач: ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації, АДРЕСА_4 , електронна пошта: невідома)

Третя особа Перша новомосковська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області (, адреса місцезнаходження: вулиця Гетьманська, 22 м. Новомосковськ Дніпропетровської області, 51200; електронна адреса: невідома).

Повний текст рішення складений і підписаний 21 жовтня 2024 року.

Суддя І.Г.Дубовенко