провадження 2-о/175/215/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2024 року Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Васюченка О.Г.,

з секретарем : Кульпіною Л.Г..

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Слобожанське цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Приватний нотаріус Дніпровського районного нотаріального округу Юрченко Лариса Леонідівна, Слобожанська селищна рада, про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду із заявою, в якій просив встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 на час відкриття спадщини разом зі спадкодавцем ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Заява вмотивована тим, що ОСОБА_1 , є рідним сином ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_1 на час смерті ОСОБА_2 проживав та вів сумісне господарство разом з матір?ю за адресою її реєстрації: АДРЕСА_1 , але сам офіційно був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . Після смерті ОСОБА_2 заявник поховав свою матір за власні кошти.

За життя ОСОБА_2 26.03.2015 р. склала заповіт № 05 (зареєстрований та посвідчений виконавчим комітетом Степнянської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області) на ім?я свого сина ОСОБА_1 , яким заповідала йому усе своє майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їй буде належити на день смерті і на що за законом матиме право.

На заяву ОСОБА_1 про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері, приватний нотаріус Дніпровського районного нотаріального округу Юрченко Л.Л., 08.12.2023

р. відмовила у вчиненні нотаріальної дії і роз?яснила, що необхідно звернутись до суду, оскільки він не може документально підтвердити факт постійного проживання з померлою на час її смерті. Після смерті ОСОБА_2 , інших спадкоємців, крім заявника ОСОБА_1 , до майна померлої немає.

Незважаючи на ту обставину, що заявник на час смерті матері був зареєстрований за іншою адресою ніж його мати, з 2000 року і до її смерті він проживав постійно разом з мамою у вказаному будинку. Вони проживали однією сім?єю, вели спільне господарство та побут, між ними були тісні добрі родинні відносини. За життя мати все своє майно заповідала єдиному сину. На цей час ОСОБА_1 продовжує проживати у будинку та користуватися предметами домашнього вжитку за адресою:

АДРЕСА_1 .

На підтвердження факту постійного проживання заявника разом з спадкодавцем до часу відкриття спадщини за вказаною адресою, Центром надання адміністративних послуг Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, надано довідку N?137 від 23.02.2024 р., відповідно до якої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , але фактично проживав, вів сумісне господарство зі своєю матір?ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1 до дня її смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 та поховав її за свої кошти. Встановлення факту спільного проживання заявника зі спадкодавцем необхідно заявнику для реалізації права на оформлення спадкового майна.

Представник заявника подав заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначив про підтримання заяви та просив задовольнити заяву у повному обсязі.

Заінтересовані особи в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином. Вказаним і матеріалами справи, на думку суду, просили справу розглянути за наявними матеріалами справи по закону без їх участі. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності представника вказаних зацікавленої особи відповідно до ст. 223 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання (ст. 316 ЦПК України).

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 88 років, померла ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_1 , виданого виконавчим комітетом Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області 16 травня 2018 року актовий запис № 59.

Після її смерті відкрилась спадщина до складу якої входить нерухоме майно у вигляді житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Також встановлено, що ОСОБА_1 , є рідним сином ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_1 на час смерті ОСОБА_2 проживав та вів сумісне господарство разом з матір?ю за адресою її реєстрації: АДРЕСА_1 , але сам офіційно був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . Після смерті ОСОБА_2 заявник поховав свою матір за власні кошти.

За життя ОСОБА_2 26.03.2015 р. склала заповіт № 05 (зареєстрований та посвідчений виконавчим комітетом Степнянської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області) на ім?я свого сина ОСОБА_1 , яким заповідала йому усе своє майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що за законом матиме право.

На заяву ОСОБА_1 про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері, приватний нотаріус Дніпровського районного нотаріального округу Юрченко Л.Л., 08.12.2023

р. відмовив у вчиненні нотаріальної дії і роз?яснив, що необхідно звернутись до суду, оскільки він не може документально підтвердити факт постійного проживання з померлою на час її смерті. Після смерті ОСОБА_2 , інших спадкоємців, крім заявника ОСОБА_1 , до майна померлої немає.

Незважаючи на ту обставину, що заявник на час смерті матері був зареєстрований за іншою адресою ніж його мати, з 2000 року і до її смерті він проживав постійно разом з мамою у вказаному будинку. Вони проживали однією сім?єю, вели спільне господарство та побут, між ними були тісні добрі родинні відносини. За життя мати все своє майно заповідала єдиному сину. На цей час ОСОБА_1 продовжує проживати у будинку та користуватися предметами домашнього вжитку за адресою: АДРЕСА_1 .

На підтвердження факту постійного проживання заявника разом з спадкодавцем до часу відкриття спадщини за вказаною адресою, Центром надання адміністративних послуг Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, надано довідку N?137 від 23.02.2024 р., відповідно до якої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , але фактично проживав, вів сумісне господарство зі своєю матір?ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1 до дня її смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 та поховав її за свої кошти.

Відповідно до положень ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За змістом ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу.

Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Здійснення права на спадкування визначено Главою 87 ЦК України.

Згідно зі ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

У своїй ухвалі № 505/2085/14-ц від 14.09.2016 року Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшов висновку - «якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. З наведених підстав колегія суддів погоджується із висновками апеляційного суду про те, що відсутність реєстрації спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця сама по собі не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини ч. 3 ст. 1268 ЦК України підтверджуються достатністю інших належних і допустимих доказів.». Аналогічні правові висновки містяться в ухвалі Верховного Суду України № 6-7165св09 від 03 листопада 2010 року, рішенні Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6048327св14 від 11 листопада 2015 року, ухвалі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6-20158св15 від 21 жовтня 2015 року.

Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Згідно із ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до абз. 3 п. 3 роз`яснень постанови Пленуму ВС України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст. 29, ч. 2 ст. 1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця.

Згідно з ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. З цієї норми випливає, що прийняття спадщини має важливе практичне значення: з ним пов`язана можливість оформлення права власності на спадкове майно шляхом видачі нотаріусом правовстановлюючого документа свідоцтва про право на спадщину та реєстрації, у випадках, визначених законом, прав на неї (наприклад, на нерухоме майно).

Отже, для того, щоб набути право на спадщину, спадкоємці за заповітом або за законом мають прийняти її у порядку та у строки, встановлені законом.

Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

Згідно з п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» діями, що свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ заявника в управління чи володіння спадковим майном у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини.

Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним.

Згідно з п.п. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем.

В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини. Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб.

Як випливає із п. 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем.; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 293 ЦПК України, визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають юридичне значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до п. 23 Постанови № 7 від 30 травня 2007 року «Про судову практику у справах про спадкування» якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Також, передбачено, що відповідно до ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд вправі розглядати справи про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановлення цього факту має для заявника юридичне значення. Юридичний факт встановлюється з метою реалізації ОСОБА_1 права на отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтво про смерть Серія НОМЕР_1 , виданого виконавчим комітетом Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області 16 травня 2018 року актовий запис № 59.

Отже, з огляду на вищезазначене, приймаючи до уваги всі обставини справи, докази надані заявником, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 1216-1218, 1223, 1268, 1269, 1270, 1296 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», ст.ст. 12, 13, 76, 81, 130, 212, 263-266, 293, 315-319 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Заяву задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 ), на час відкриття спадщини разом зі спадкодавцем ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.Г. Васюченко