Постанова

Іменем України

28 жовтня 2024 року

м. Київ

провадження №22-ц/824/16861/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мазурик О. Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О. В., Немировської О. В.,

за участю секретаря Марченка М. С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дарницького районного суду м. Києва

від 16 вересня 2024 року

в складі судді Комаревцевої Л. В.

у цивільній справі №753/15888/24 Дарницького районного суду м. Києва

за позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_1

треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Євтушок Ірина Олександрівна, приватний виконавець Солонько Микола Миколайович,

про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

У С Т А Н О В И В:

У серпні 2024 року ОСОБА_2 звернулася до Дарницького районного суду м. Києва із вищевказаним позовом, який обґрунтований тим, що 15.07.2022 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу (далі - ПН КМНО) Євтушок І. О. було вчинено виконавчий напис №676, відповідно до якого звернуто стягнення на автомобіль марки «ACURA», д.н.з. НОМЕР_1 , що належить їй на праві власності.

Зазначений автомобіль переданий нею під заставу ОСОБА_1 за нотаріально посвідченим договором застави транспортного засобу, як забезпечення виконання договору позики №К101121-1, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивачка зазначала, що виконавчий напис не підлягає виконанню, оскільки нотаріусом при його видачі не було дотримано вимог встановлених законодавством України, яке регулює порядок вчинення виконавчих написів нотаріусом, а саме не враховано, що стягувачем не повідомлено боржника про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання, не зареєстровано у реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження та не дотримано 30 денного строку з моменту реєстрації. Крім того зазначала, що нотаріус не перевірив безспірність заборгованості за договором позики.

РішеннямДарницького районного суду м. Києва від 16 вересня 2024 року позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як на підставу скасування рішення суду відповідач посилався на те, що суд першої інстанції не врахував, що ним було дотримано вимог чинного законодавства щодо законності вчинення виконавчого напису, а саме направлено позичальнику повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання, зареєстровано в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження та дотримано 30-денний строк з моменту реєстрації. З огляду на викладене вважав, що у суду не було підстав задовольняти позов.

За наведених обставин просив скасувати рішення Дарницького районного суду м. Києва від 16.09.2024 та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідач, належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. Подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі.

Позивач, належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася. Подала до суду клопотання про розгляд справи без її участі.

Зважаючи на викладене та враховуючи положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін.

Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 15.07.2022 ПН КМНО ОСОБА_3 вчинено виконавчий напис №676, на підставі ст. 87-91 ЗУ «Про нотаріат» про звернення стягнення на автомобіль «ACURA», д.н.з. НОМЕР_1 , що належить на праві власності громадянці Республіки Вірменія ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_2 , виданого 09.11.2021, ТСЦ 3246.

Зазначений автомобіль «ACURA», д.н.з. НОМЕР_1 , переданий боржником під заставу ОСОБА_1 , за договором застави транспортного засобу, посвідченим ПН КМНО ОСОБА_4 за реєстровим номером №2573, як забезпечення виконання договору позики №К101121-1, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За виконавчим написом вимоги ОСОБА_1 за період з 10.11.2021 по 06.06.2022 мають бути задоволені у розмірі 308 292,60 грн, з яких: 193 353,60 грн - основної заборгованості за договором позики та 114 939,00 грн - неустойка, відповідно до п. 11 договору позики.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва від 03.08.2022 відкрито виконавче провадження НОМЕР_3 за виконавчим написом №676 від 15.07.2022. Вказані обставини визнано та не заперечувалися сторонами.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 посилалася на те, що рішенням суду заборгованість за договором позики №К101121-1 є меншою ніж за виконавчим написом нотаріуса, а саме за виконавчим написом вимоги мають бути задоволені на суму 308 292,60 грн, а за рішенням суду заборгованість за договором позики №К101121-1 - визначена у розмірі 277 945,80 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження безспірності розміру заборгованості.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його правильним з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду м. Києва від 18.10.2023 у справі №369/6435/22, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 03.04.2024 стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за договором позики №К101121-1 тілом кредиту у розмірі 277 945,80 грн.

Вказаними судовими рішеннями установлено, що відповідно до п. 9 договору позики №К101121-1сторони погодили, що у випадку зміни курсу гривні по відношенню до долару США, від зазначеного курсу у п. 1 цього договору, позика підлягає поверненню таким чином, щоб розмір повернутої позики або її частини відповідав доларовому еквіваленту суми позики, за комерційним курсом продажу долару США, встановленому АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на день здійснення кожного платежу за цим договором.

Отже, заборгованість за тілом кредиту за виконавчим написом складала 193 353,60 грн, а за рішенням суду у розмірі 277 945,80 грн. Така різниця виникла через те, що судом було установлено, що сторони погодили, що у випадку зміни курсу позика підлягає поверненню таким чином, щоб розмір повернутої позики або її частини відповідав доларовому еквіваленту суми позики, за комерційним курсом продажу долару США, встановленому АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на день здійснення кожного платежу за цим договором.

Разом з тим, відповідачем на спростування доводів позивачки щодо не перевірки нотаріусом безспірності заборгованості не доводилися обставини, що розмір заборгованості було розраховано, на день вчинення виконавчого напису, відповідно до пунктів 1 та 9 договору позики, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду викладена у постановах від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження N 14-557цс19), від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження N 14-278гс18).

Обґрунтовуючи підстави позову, позивач посилався на те, що виконавчий напис вчинений із порушенням закону, оскільки нотаріус не переконався в безспірності боргу та порушив вимоги щодо процедури оформлення і змісту виконавчого напису.

У справі №369/6435/22 судом встановлено що, згідно з п. 5 Договору, Позичальник зобов`язаний повернути Позикодавцеві суму позики, визначену в п. 1 цього Договору відповідно до Графіка повернення Позичальником грошових коштів: 12 064,80 гривень, що еквівалентно 457,00 доларів США, до 10 грудня 2021 року; 12 064,80 гривень, що еквівалентно 457,00 доларів США, до 10 січня 2022 року; 12 064,80 гривень, що еквівалентно 457,00 доларів США, до 10 лютого 2022 року; 231 184,80 гривень, що еквівалентно 8 757,00 доларів США, до 10 березня 2022 року включно.

Також судом установлено, що ОСОБА_2 частково повернула суму боргу у розмірі 2 804,00 доларів США, а залишок боргу становить 7 324,00 доларів США, що по курсу 1 долар США = 26,40грн становить 193 353,60 грн

Відповідачем не надано до суду доказів на підтвердження розміру заборгованості за тілом кредиту на день вчинення виконавчого напису, з урахуванням п. 9 договору позики. Крім того, до розрахунку заборгованості за виконавчим написом включено заборгованість за пенею в розмірі 114 939,00 грн. Однак рішенні суду у справі №369/6435/22 міститься висновок щодо відсутності правових підстав для стягнення з позичальника пеню за час прострочення повернення позики під час карантину встановленого Постановою Кабінетом Міністрів України на всій України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби СОVID-19, а також врахував, що законодавець на рівні акту цивільного законодавстві (пункт 15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України) передбачив спеціальний випадок звільнення від обов`язку позичальника сплатити неустойку (штраф, пеню).

Отже, вказане свідчить про те, що наявність погоджених умов про повернення позики відповідно доларовому еквіваленту суми позики на день здійснення кожного платежу за договором позики та закріплення на законодавчому рівні звільнення позичальника від обов`язку сплатити пеню за прострочення зобов`язання не свідчить про безспірність розміру заборгованості.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що під час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватним нотаріусом не було дотримано вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

У вказаній вище постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2021 у справі №910/10374/17 зазначено, що порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Як вже вказувалося вище, заборгованість за договором позики №К101121-1 у виконавчому написі нотаріуса визначена у розмірі 308 292,60 грн, однак не було враховано умови щодо повернення позики відповідно доларовому еквіваленту суми позики, за комерційним курсом продажу долару США, встановленому АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на день здійснення кожного платежу.

В подальшому судовими рішеннями у справі №369/6435/22 суду заборгованість за договором позики №К101121-1 визначена у розмірі 277 945,80 грн вже з урахуванням такої умови.

Перевіркою відомостей в АВП колегія суддів установила, що постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва від 16.09.2024 у виконавчому провадженні НОМЕР_3 зупинено вчинення виконавчих дій з примусового виконання виконавчого напису №676 від 15.07.2022 до розгляду питання по суті. Вказане свідчить про те, що на час розгляду даної справи вказане виконавче провадження не завершено, та не звернуто стягнення на автомобіль.

Водночас 03.05.2024 відкрито виконавче провадження ВП №7495810 з примусового виконання виконавчого листа №369/6435/22 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 277 945,80 грн.

При цьому, стягувач - ОСОБА_1 не позбавлений можливості захистити свої права шляхом звернення стягнення на автомобіль у виконавчому провадженні ВП №7495810 з примусового виконання рішення суду.

Колегія суддів погоджується з доводами скаржника щодо дотримання ним вимог закону щодо повідомлення боржника та реєстрації у реєстрі відомостей та додержання 30 денного строку з моменту такої реєстрації, однак такі доводи не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції, адже наявність погоджених умов про повернення позики відповідно доларовому еквіваленту у день сплати не свідчить про безспірність заборгованості.

За наведених обставин, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції про задоволення позову є законним та обґрунтованим, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 16 вересня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий О. Ф. Мазурик

Судді О. В. Желепа

О. В. Немировська