Провадження № 22-ц/801/2097/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Волошин С. В.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2024 рокуСправа № 127/17437/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача): Войтка Ю. Б.,

суддів Міхасішина І. В., Стадника І. М.,

з участю секретаря судового засідання: Кахно О. А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Дмитришена Тетяна Іванівна на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 08 серпня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Волошиним С. В. в залі суду в місті Вінниця, дата складення повного тексту рішення невідома,

в цивільній справі № 127/17437/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

Короткий зміст вимог

В травні 2024 року Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» (далі ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС») через систему «Електронний суд» звернулося до суду з вказаним позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 1183-5037 від 04.04.2023 в розмірі 100 000,00 гривень.

Позов мотивовано тим, що 04.04.2023 між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та ОСОБА_1 укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії № 1183-5037 (далі кредитний договір), за умовами якого товариство надало позичальнику кредит у сумі 20000,00 грн, строком кредитування 300 днів, на базовий період 18 днів, з промо процентною ставкою 1,80 % в день, зниженою процентною ставкою 2,50 % в день та стандартною процентною ставкою 3,00 % в день.

Кредитний договір укладено в електронному вигляді та підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання останнім одноразового ідентифікатора.

ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» виконало взяті на себе зобов`язання у повному обсязі, однак відповідач порушив взяті на себе зобов`язання, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 07.02.2024 становить 125 600,00 гривень, з яких: 20000,00 гривень прострочена заборгованість за кредитом; 105600,00 гривень прострочена заборгованість за процентами. Разом із тим, кредитодавцем було прийнято рішення про можливість застосування до позичальника програми лояльності, а саме часткового списання заборгованості за нарахованими процентами в сумі 25 600,00 гривень за умови погашення позичальником решти заборгованості за кредитним договором в сумі 100 000,00 гривень.

Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду позивача із вимогою про стягнення на його користь з відповідача заборгованості за кредитним договором № 1183-5037 від 04.04.2023 в розмірі 100 000,00 гривень, з яких: 20 000,00 гривень прострочена заборгованість за кредитом; 80000,00 гривень прострочена заборгованість за процентами, та судових витрат по справі, тому позивач звернувся до суду з цим позовом.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 08 серпня 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» заборгованість за кредитним договором №1183-5037 від 04.04.2023, в розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень 00 копійок, яка складається з наступного: 20 000, 00 гривень прострочена заборгованість за кредитом (тіло кредиту); 80 000,00 гривень прострочена заборгованість по нарахованим відсоткам, а також судовий збір в сумі 2 422,40 гривень.

Рішення суду мотивоване тим, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення, оскільки відповідачем не виконано належним чином грошових зобов`язань, передбачених умовами кредитного договору.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Дмитришена Т. І. подала апеляційну скаргу, оскільки вважає, що таке рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, при цьому суд не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

За наслідками розгляду апеляційної скарги просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 04 вересня 2024 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Войтко Ю. Б., судді: Міхасішин І. В., Стадник І. М.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 06 вересня 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі, надано відповідачеві строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та витребувано матеріали цивільної справи з місцевого суду.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 24 вересня 2024 року справу призначено до апеляційного розгляду на 29 жовтня 2024 року о 11 год. 20 хв. з повідомленням сторін.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при вирішені спору не взяв до уваги, що прострочена заборгованість за нарахованими процентами в розмірі 105600,00 грн є несправедливою у розумінні ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», суперечить принципам розумності та добросовісності, як споживача послуг банку, оскільки встановлює вимогу щодо сплати пропорційно великої суми компенсації у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором, адже тіло кредиту становить лише 20000,00 грн. В свою чергу, позивачем надано розрахунок заборгованості включно до 07.02.2024, проте згідно п. 4.8 кредитного договору строк кредитування становить до 28.01.2024.

Звертає увагу, що місцевий суд розглянув справу із порушенням вимог процесуального закону, не повідомивши відповідача про розгляд справи належним чином, позбавивши його права на захист, що є обов`язковою підставою для скасування рішення суду. Водночас, скаржник вказував на те, що йому не було вручено копію позовної заяви, що призвело до неможливості подати відзив на позовну заяву з відповідними доказами.

Доводи особи, яка подала відзив апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» - Шевченко В.О. зазначає, що оскаржуване рішення є законним та обґрунтованим, суд першої інстанції встановивши всі обставини і факти по справі, дослідивши надані сторонами докази, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову. Позивач заперечує вимоги апеляційної скарги в повному обсязі, як такі, що є необґрунтованими та безпідставними і не спростовують висновки суду першої інстанції. За таких обставин, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Позиція учасників справи у судовому засіданні

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Дмитришина Т. І. в судовому засіданні підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити.

Представник ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» Шевченко В. О. в судове засідання не з`явилася, належним чином повідомлялася судом про час та місце розгляду справи. Причини неявки суду не повідомила.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка у судове засідання сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про день, час та місце розгляду справи не перешкоджає розгляду справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено, 04.04.2023 між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та ОСОБА_1 укладено договір про відкриття кредитної лінії № 1183-5037 (а.с. 28-33). Указаний договір, паспорт споживчого кредиту, таблиця обчислення загальної вартості кредиту та правила відкриття кредитної лінії підписані відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором А6920.

Кредитний договір разом з Правилами надання споживчих кредитів складають єдиний договір у якому визначаються усі його істотні умови та з яким позичальник була попередньо ознайомлена.

Відповідно до пункту 2.2 договору кредитодавець відкрив кредитну лінію для позичальника шляхом надання позичальнику грошових коштів на умовах строковості, зворотності, платності для задоволення особистих потреб позичальника, а позичальник зобов`язався повернути кредит не пізніше останнього дня строку кредитування та сплатити нараховані кредитодавцем проценти за користування кредитом у порядку, передбаченому договором.

Мета отримання кредиту: для задоволення особистих потреб позичальника (пункт 2.4 договору).

Загальний розмір кредиту - 20 000 грн, дата видачі кредиту 04.04.2023, останній календарний день першого базового періоду 21.04.2023 (пункти 2.3, 4.1 договору).

Плата за видачу кредиту передбачена у формі процентів за користування кредитом. Тип процентної ставки за користування кредитом - фіксована (пункт 4.3 договору).

Базовий період складає 18 календарних днів. Перебіг першого базового періоду починається з дати надання/видачі кредиту та закінчується в дату останнього календарного дня першого базового періоду (пункт 4.4 договору).

Сплату процентів за користування кредитом позичальник зобов`язаний здійснювати не пізніше наступного дня кожного базового періоду (пункт 4.5 договору).

Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на залишок неповерненої суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з дня видачі кредиту до дати фактичного повернення цієї суми кредиту, за стандартною процентною ставкою 3 % за кожен день користування кредитом (пункт 4.6 договору).

Строк кредитування - 300 календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальнику. Дата повернення кредиту 28.01.2024. Строк договору є рівним строку кредитування. У частині виконання зобов`язань договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором. (пункт 4.8 договору).

Орієнтовна загальна вартість кредиту 200 000 грн, з яких включає в себе: суму кредиту та проценти 180 000 грн (п. 4.10).

Пільгова процентна ставка становить 1,75 % за кожен день користування кредитом протягом перших 18 календарних днів першого базового періоду, яка надається кредитодавцем виключно як знижка на користування кредитором та є заохоченням позичальника спробувати скористатися послугами кредитодавця (пункт 10.1 договору).

У відповідності до п. 11.12. вищевказаного кредитного договору його невід`ємною частиною є додатки: Правила відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів), Паспорт споживчого кредиту, Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором (Графік платежів за договором) відповідно до Методики Національного банку України.

Відповідно до п. 11.1. договору, цей договір та Правила разом складають єдиний договір та визначають усі істотні умови договору та надання кредиту. Укладаючи цей договір, позичальник підтвердив, що він попередньо уважно ознайомився із Правилами на веб-сайті кредитодавця (https://creditkasa.ua), повністю розуміє всі їх умови, зобов`язується та погоджується неухильно дотримуватись договору, а тому свідомо укладає договір та бажає настання правових наслідків, обумовлених ним.

Також відповідач підтвердив, що до укладення договору уважно ознайомився з текстом цього договору та Правилами, а також отримав від кредитодавця інформацію, надання якої передбачено чинним законодавством України, зокрема ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та ст. 9, 25 Закону України «Про споживче кредитування» на сайті https://creditkasa.ua, що забезпечує вірне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання (п. 11.3.1 договору).

З довідки ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» про перерахування суми кредиту по договору №1183-5037 за допомогою системи LIQPAY слідує, що 04.04.2023 здійснено ID платіж на платіжну картку ОСОБА_1 з призначенням платежу «видача коштів за кредитним договором №1183-5037 від 04.04.2023 на суму 20 000 грн. (а.с. 16).

Аналогічні відомості містяться у листі АТ КБ «ПриватБанк» про перерахування коштів від ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» через систему платежів LIQPAY по кредитному договору №1183-5037 від 04.04.2023 (а.с. 46 зворот).

З довідки про укладений договір, відповідно до якого надана фінансова послуга, а саме на надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, станом на 07.02.2024 вбачається, що заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №1183-5037 від 04.04.2023 складає 125600,00 грн, з яких: 20000,00 гривень основний борг; 105600,00 гривень залишок відсотків. У вказаній довідці, крім заборгованості за тілом кредиту, наведено розрахунок банку щодо нарахування відсотків (вказано період їх нарахування, процентну ставку та залишок за відсотками) (а.с. 25-27).

Отже встановлено, що відповідач неналежним чином виконував умови кредитного договору №1183-5037 від 04.04.2023, у зв`язку із чим перед позивачем виникла заборгованість, яка наразі не погашена.

Водночас, як повідомив позивач, ним було прийнято рішення про можливість застосування до позичальника програми лояльності, а саме часткового списання заборгованості за нарахованими процентами в сумі 25600,00 гривень за умови погашення позичальником решти заборгованості за кредитним договором в сумі 100 000,00 гривень.

Згідно із п. 6.8. кредитного договору кредитодавець, у межах програми лояльності відповідно до Правил, має право на власний розсуд анулювати (простити) позичальнику його заборгованість перед кредитодавцем за цим договором у повному обсязі або у певній частині, розмір якої визначається самостійно кредитодавцем.

Так, Правилами відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів), затвердженими наказом ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» № 69-П від 23.11.2022, розроблено Програму лояльності, яка застосовується лише згідно з договором і є проявом власної ініціативи кредитодавця. Дана програма, зокрема, може передбачати анулювання (прощення) клієнтам їх заборгованості перед кредитодавцем у повному обсязі або у певній частині, розмір якої визначається самостійно кредитодавцем (розділ 7 Правил) (а.с. 34-40).

Крім того, наказом ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» № 96-П від 26.12.2023 затверджено Правила акції під умовною назвою «Обмеження нарахування відсотків при примусовому стягненні заборгованості» для споживачів фінансових послуг ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС». Так, у відповідності до п. 7.1 цих Правил інформація про конкретні умови акції для конкретного позичальника та про індивідуальний розрахунок суми необхідної оплати для участі в акції надається потенційним учасникам акції, які відповідають критеріям, зазначеним в п. 5.2 розділу 5 цих Правил, шляхом зазначення про це у позовній заяві про стягнення заборгованості за кредитним договором такого учасника акції, яка подається Товариством до національного суду України (а.с. 50-51).

Позиція суду апеляційної інстанції

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов таких висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції повністю не відповідає.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та застосовані норми права

Порушення норм процесуального права

Вивчивши матеріали цивільної справи і перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права в межах вимог та доводів апеляційної скарги, суд дійшов таких висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами є однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства (пункт 3) частини третьої статті 2 ЦПК України).

Ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом (частина перша статті 8 ЦПК України).

Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи (частина друга статті 211 ЦПК України).

Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу.

Європейський суд з прав людини вказав, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (GUREPKA v. UKRAINE (No. 2), № 38789/04, § 23, ЄСПЛ, від 8 квітня 2010 року).

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою (пункт 3 частини третьої статті 376 ЦПК України).

Тлумачення частини першої статті 8, частини другої статті 211, пункту 3) частини третьої статті 376 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що: обов`язок суду повідомити учасників справи про місце, дату і час судового засідання є реалізацією однієї з основних засад (принципів) цивільного судочинства - відкритості судового процесу; невиконання (неналежне виконання) судом цього обов`язку призводить до порушення не лише права учасника справи бути повідомленим про місце, дату і час судового засідання, але й основних засад (принципів) цивільного судочинства; розгляд справи в суді першої інстанції за відсутності учасника справи, якого не було повідомлено про місце, дату і час судового засідання, є обов`язковою та безумовною підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення судом апеляційної інстанції, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Європейський суд з прав людини зауважив, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (SHISHKOV v. RUSSIA, № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20 лютого 2014 року).

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (ч. 5 ст. 279 ЦПК України).

У справі, що переглядається: ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 06 червня 2024 року прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі. Постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий позов.

Як убачається з матеріалів справи, міським судом направлено відповідачу копію ухвали, однак на адресу суду вказане поштове відправлення повернулось з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 61-62).

Так, в рішенні місцевим судом вказано, що відповідач повідомлявся про наявність в провадженні суду цивільної справи за зареєстрованою адресою проживання, судову кореспонденцію відповідачем не отримано, так як конверт повернувся на адресу суду з відміткою про причини повернення «за закінченням терміну зберігання», тому суд вважав відповідача належним чином повідомленим і розглянув справу за наявними матеріалами у справі.

Разом з тим, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, оскільки аналіз матеріалів справи свідчить, що відомості про належне повідомлення відповідача про розгляд справи у матеріалах справи відсутні. В свою чергу, не отримання відповідачем рекомендованого листа від суду, не залежало від його волі.

В силу визначених у статях 12, 13 ЦПК України принципів змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства, учасники справи мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості, а суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин, зокрема роз`яснює цим особам їх права та обов`язки і попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, а також розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і поданих доказів.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що розглянувши справу за відсутності належних доказів повідомлення відповідача про надходження до суду позовної заяви до нього щодо стягнення заборгованості та про відкриття провадження у справі і її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд першої інстанції не забезпечив йому можливості обґрунтувати свої заперечення щодо заяви і, таким чином, не взяв до уваги вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод щодо права особи на справедливий судовий розгляд.

Допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права відповідно до пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування апеляційним судом рішення суду першої інстанції з ухваленням нового судового рішення по суті позовних вимог.

Щодо суті спору суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит, та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником.

Судом встановлено, що між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та відповідачем за допомогою веб-сайту (creditkasa.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії № 1183-5037 від 04.04.2023.

Матеріали справи свідчать про те, що оспорюваний договір укладений в електронній формі.

Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується також Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію».

Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Зі змісту кредитного договору (п.11.1) вбачається, що цей Договір разом із Правилами надання споживчих кредитів складають єдиний договір, в якому визначаються всі його істотні умови та з яким Позичальник був попередньо ознайомлений.

За нормами ч.1 ст.13 ЗУ «Про споживче кредитування» договір був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених ЗУ «Про електронну комерцію». Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.

Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України "Про електрону комерцію" електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону).

Згідно із частиною 6 статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини 8 статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

На виконання зазначених вимог відповідачу було надано наступний одноразовий ідентифікатор «А6920» для підписання Кредитного договору № 1183-5037 від 04.04.2023 та підтвердження ознайомлення з Правилами та інших супутніх документів.

Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору, щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Подібні правові висновки викладено Верховним Судом у постановах: від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20 (провадження № 61-16059св21), від 20 червня 2022 року у справі № 757/40396/20 (провадження № 61-850св22), від 04 грудня 2023 року у справі № 212/10457/21 (провадження 61-6066св23) та інших.

Як вбачається із матеріалів справи, кредитний договір підписано відповідачем електронним підписом шляхом зазначення одноразового ідентифікатора «А6920», який відповідно до вимог чинного законодавства був власноручно введений відповідачем для електронного підпису, у відповідності до вимог ч. 6 та 8 ст. 11 і ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Отже, наведене свідчить, що відповідач ознайомився і погодився з умовами договору, тобто сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, а подані позивачем паперові копії електронних документів є допустимими письмовими доказами відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію».

Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

З врахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів, колегія суддів вважає, що позивачем надано належні і допустимі докази про укладеність між відповідачем та ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» вищевказаного договору про відкриття кредитної лінії №1183-5037 від 04.04.2023 та отримання позичальником кредитних коштів в сумі 20 000,00 грн.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, відповідач свої зобов`язання по договору не виконує належним чином, чим порушує умови договору та норми цивільного законодавства, зокрема, ст.ст.525, 526, 530, 536, 610, 612 ЦК України.

Відповідно до п.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтями 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк згідно з вказівками закону та договору.

За ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 статті 1054 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Так, згідно умов кредитного договору, кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: сума кредиту 2000,00 грн; строк кредитування - 300 днів; базовий період - 18 днів; промо % ставка - 1,80 % в день; знижена % ставка - 2,50 % в день; стандартна % ставка - 3,00 % в день.

Умовами договору передбачено нарахування процентів протягом строку дії кредитного договору.

Сплату процентів за користування кредитом позичальник зобов`язаний здійснювати не пізніше наступного дня кожного базового періоду (пункт 4.5 договору).

Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на залишок неповерненої суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з дня видачі кредиту до дати фактичного повернення цієї суми кредиту, за стандартною процентною ставкою 3 % за кожен день користування кредитом (пункт 4.6 договору).

Згідно пункту 8.5 цього договору у разі прострочення позичальником сплати процентів за користування кредитом на строк понад один календарний місяць, кредитодавець має право вимагати від позичальника повернення кредиту в повному обсязі та сплати процентів за весь строк фактичного користування кредитом до настання дати повернення кредиту, що встановлена п. 4.8 цього договору.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів повернення ОСОБА_1 отриманих в позику коштів зі сплатою відсотків за користування кредитом, в межах визначеного сторонами строку кредитування.

В свою чергу, отримання кредитних коштів відповідачем підтверджується копією довідки ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» про перерахування суми кредиту по договору №1183-5037 за допомогою системи LIQPAY та листом АТ КБ «ПриватБанк» про перерахування коштів від ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» через систему платежів LIQPAY по кредитному договору №1183-5037 від 04.04.2023.

За матеріалами справи встановлено, що кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного Кредитного договору. Відповідач підтвердив виникнення своїх зобов`язань згідно умов укладеного Кредитного договору шляхом прийняття виконання зобов`язання Кредитодавця, а саме, отримавши кредитні кошти. Відповідач не скористався своїм правом протягом 14 календарних днів з дня укладення Кредитного договору відмовитися від договору без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів.

Крім того, звертаючись до суду із зазначеним позовом, позивач ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» вказував, що відповідач вже оформлював кредитні відносини з позивачем, попередні кредитні договори були погашені, що доводить обізнаність відповідача з процедурою оформлення та виконання кредитного договору.

Відповідач отримав кредитні кошти на власний картковий рахунок, проте всупереч умов укладеного кредитного договору, зобов`язання щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів у повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором, відповідачем належним чином не виконувалися, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість.

Як вбачається з наданого розрахунку заборгованості, станом на 07.02.2024 року виникла заборгованість ОСОБА_1 за наданим кредитом у розмірі 125 600,00 гривень, з яких: 20000,00 гривень прострочена заборгованість за кредитом; 105600,00 гривень прострочена заборгованість за процентами.

В подальшому, позивачем було застосовано до відповідача програму лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», а саме часткового списання заборгованості відповідачу за нарахованими відсотками за умови погашення ним решти заборгованості за кредитним договором.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 допустив неналежне виконання зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка добровільно останнім не сплачується.

За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності договору про відкриття кредитної лінії, також зазначений договір недійсними не визнано.

З огляду на вищенаведене, оскільки відповідач порушив умови договору в частині неповернення кредиту та не виконав взяті на себе зобов`язання, тобто в односторонньому порядку відмовився від виконання договірних зобов`язань, тому колегія суддів дійшла висновку про задоволення позову та необхідність стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» заборгованості за кредитним договором №1183-5037 від 04.04.2023, в розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень 00 копійок, яка складається з наступного: 20 000, 00 гривень прострочена заборгованість за кредитом (тіло кредиту); 80 000,00 гривень прострочена заборгованість по нарахованим відсоткам.

Доводи скаржника про те, що місцевий суд не взяв до уваги, що прострочена заборгованість за нарахованими процентами в розмірі 105600,00 грн є несправедливою у розумінні ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», суперечить принципам розумності та добросовісності, як споживача послуг банку, оскільки встановлює вимогу щодо сплати пропорційно великої суми компенсації у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором, адже тіло кредиту становить лише 20 000,00 грн., апеляційним судом не приймаються.

Вказані доводи скаржника свідчать про те, що ОСОБА_1 помилково ототожнює проценти за користування кредитом, що регулюються ст.ст. 1048, 1056-1 ЦК України та нараховуються протягом строку договору та компенсацію (штраф, пеня) за невиконання зобов`язання за договором. Проценти за користування кредитом (згідно п. 4.6 та 10.1 кредитного договору) за своєю природою є компенсація у разі невиконання зобов`язань за договором згідно п. 5 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів».

Як встановлено судом зі змісту розрахунку позивача по відсоткам за наданим кредитом, позивач не перевищував встановлені Договором ставки по відсоткам за наданим кредитом (згідно п. 4.6 та 10.1 кредитного договору). Так само суд констатує, що нарахування відсотків позивачем проведено в межах обумовленого строку кредитування, як те регламентовано п. 4.8. Договору.

З розрахунку заборгованості вбачається, що позивач не нараховував штраф та пеню за не виконання зобов`язання відповідачем, а відтак відсутні порушення норм закону, що визначені в п.5 ч.3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів».

Колегія суддів також звертає увагу, що включення у договір із споживачем умов, які є несправедливими, є підставою для визнання таких умов недійсними. Проте, відповідач не оспорював укладений між ним та позивачем договір та з позовом про визнання його недійсним в цілому або в його частині до суду не звертався.

Отже, у справі, що розглядається, нарахування позивачем процентів за користування кредитом відповідає умовам укладеного між сторонами договору та вищезазначеним нормам права. Права відповідача жодним чином не порушені, а обумовлені взаємною згодою сторін договору.

Посилання апелянта на врахування під час судового розгляду висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 28 березня 2018 року у справі 444/9519/12, в якому суд виснував, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, колегією суддів відхиляються, оскільки як вбачається з матеріалів справи, нарахування процентів здійснювалося в межах строку кредитування, тобто в межах 300 дні.

Суд апеляційної інстанції також не погоджується з доводами апеляційної скарги, що позивачем надано розрахунок заборгованості включно до 07.02.2024, проте згідно п. 4.8 кредитного договору строк кредитування становить до 28.01.2024, з огляду на таке.

Відповідно до п. 4.8 кредитного договору строк кредитування на який надавався кредит відповідачу становить 300 календарних днів до 28.01.2024, з моменту перерахування кредиту відповідачу.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості в графі «ставка» вбачається, що після закінчення строку кредитування, а саме після 28.01.2024 нарахування процентів протягом строку договору припинилося.

Отже з наданого до позовної заяви розрахунку заборгованості вбачається, що він відповідає вимогам Закону, є чітким, зрозумілим, узгоджується з умовами кредитного договору, з нього вбачається основний борг, нараховані відсотки, сума платежу та залишок нарахованих не погашених відсотків відповідачем.

В свою чергу, відповідачем не було спростовано наданий позивачем розрахунок заборгованості та не надано власного розрахунку на спростування доводів і розрахунку позивача або об`єктивних доказів про погашення заборгованості та її відсутності.

За таких обставин, доводи у апеляційній скарзі про нарахування позивачем відсотків за межами дії кредитного договору, апеляційний суд не може визнати обґрунтованим, оскільки сума відсотків, нарахована за 300 календарних днів, як і передбачено договором між сторонами.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Узагальнюючи наведене, колегія суддів вважає, що оскільки суд першої інстанції прийняв оскаржуване рішення без додержання норм процесуального права, є обов`язковою підставою для скасування судового рішення що, відповідно до статті 376 ЦПК України, є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною 13 статті 141, підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування та ухвалення нового рішення або зміни судового рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог - частина 2 статті 141 ЦПК України.

На підставі частини 1 статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2 422,40 гривень за подачу позовної заяви.

Судові витрати понесені у зв`язку з апеляційним переглядом справи слід залишити за особою, яка звернулась із апеляційною скаргою, оскільки апеляційний суд не змінює розмір задоволених позовних вимог, відсутні підстави для перерозподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді першої інстанції.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Дмитришена Тетяна Іванівна - задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 08 серпня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» заборгованість за кредитним договором №1183-5037 від 04.04.2023, в розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень 00 копійок, яка складається з наступного: 20 000, 00 гривень прострочена заборгованість за кредитом (тіло кредиту); 80 000,00 гривень прострочена заборгованість по нарахованим відсоткам.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» судовий збір у розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 30 жовтня 2024 року

Головуючий Ю. Б. Войтко

Судді: І. В. Міхасішин

І. М. Стадник