Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2024 р. м. Кобеляки

Кобеляцький районний суд Полтавської області у складі головуючого судді Макарчука С.М., з участю секретаря судового засідання Демидюк О.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кобеляки в порядку спрощеного позовного провадження за відсутності сторін цивільну справу № 545/2866/24 за позовом ОСОБА_1 , яка діє від імені та в інтересах повнолітнього сина ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання,

В С Т А Н О В И В:

21 грудня 2024 року ОСОБА_1 , діючи у своїх інтересах та інтересах повнолітнього сина ОСОБА_2 , звернулася до Кобеляцького районного суду Полтавської області з позовом до ОСОБА_3 , у якому прохає:

- стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої дити, яка продовжує навчання, ОСОБА_2 , у розмірі половини фактично понесених витрат - 38 239 гривень;

- стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, ОСОБА_2 , у розмірі половини запланованих витрат до закінчення навчання або до досягнення ОСОБА_2 23 років - 3 550 гривень на місяць.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спільний син позивачки та відповідача, повнолітній ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 01 вересня 2023 року навчається на денній формі навчання інженерно-технічного факультету Полтавського державного аграрного університету за спеціальністю "будівництво та цивільна інженерія" згідно з наказом про зарахування № 904-ст від 15 серпня 2023 року. Дата закінчення навчання 30.06.2027. Навчання відбувається за кошти позивачки.

Загальна вартість навчання становить 93000 гривень. Вартість послуги за 2023-2024 роки становить 23250 гривень.

На виконання умов договору про навчання позивачкою 17.08.2023 було сплачено 12000 гривень за перший семестр навчання.

На виконання умов договору найму житла у студентському гуртожитку позивачкою 21.08.2023 було сплачено 4800 гривень за шість місяців проживання сина у гуртожитку.

Також позивачка вказує, що для навчання необхідно було купити ноутбук, вартість якого склала 40999 гривень та сумку для нього вартістю 679 гривень.

Крім того, у зв`язку з навчанням сина в іншому місті позивачка вказує про необхідність проїзду до навчального закладу, купівлі книг для навчання, канцелярії, понесення витрат на харчування тощо, загальний розмір яких складає не менше 6000 гривень.

Враховуючи вказані обставини позивачкою зроблений розрахунок понесених та запланованих витрат, відповідно до якого на час звернення до суду з позовом сума вже понесених витрат становить 76 478 гривень, а сума запланованих витрат - 298200 гривень, та, з урахуванням тривалості навчання 3 роки 6 місяців, сума запланованих витрат складає 7100 гривень на місяць.

Позивачка вважає, що з відповідача необхідно стягнути аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання у розмірі половини понесених та половини запланованих витрат та вказує, що відповідач має можливість надавати таку допомогу, оскільки ще у 2013 році поїхав до Польщі та отримує дохід вищий, ніж міг би отримувати в Україні, а протягом останніх місяців до звернення з цим позовом погасив накопичений за кілька років борго зі сплати аліментів за попередніми судовими рішеннями.

У порядку ст. 187 ЦПК України отримано відомості про реєстрацію місця проживання відповідача за адресою АДРЕСА_1 .

Ухвалою від 31 січня 2024 року позов прийнятий до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, призначено у справі судове засідання на 27 лютого 2024 року.

Судове засідання 27 лютого 2024 року відкладене на 12 квітня 2024 року у зв`язку з неявкою відповідача, повідомлення про виклик якого розміщене на офіційному веб-сайті судової влади України, а судова повістка на ім`я якого повернута з відміткою про відсутність адресата за вказаною адресою.

Судове засідання 12 квітня 2024 року відкладене на 28 травня 2024 року у зв`язку з першою неявкою відповідача, судова повістка якому вручена 21 березня 2024 року під розписку.

Судове засідання 28 травня 2024 року не відбулося у зв`язку з перебуванням головуючого судді у нарадчій кімнаті по кримінальному провадженню. Призначено справу до розгляду на 26 червня 2024 року.

Судове засідання 26 червня 2024 року відкладене на 26 липня 2024 року у зв`язку з повторною неявкою відповідача.

У судове засідання 26 липня 2024 року сторони не з`явилися, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи.

Позивачкою подане клопотання про розгляд справи за її відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідач про причини неявки та їх поважність не повідомляв.

Враховуючи повторність неявок відповідача в судове засідання без повідомлення про причини та їх поважність, неподання відповідачем відзиву на позов та з огляду на відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вирішує позов на підставі наявних у справі даних і доказів відповідно до ч.4 ст. 223, ст.ст. 280, 281 ЦПК України, про що постановлено ухвалу.

Дослідивши доводи позовної заяви та надані суду докази, суд робить такі висновки.

Батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати (ст. 198 СК України).

Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Згідно зі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Підстави виникнення обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку/сина, які продовжують навчання визначені законодавцем у статті 199 Сімейного кодексу України. Відповідно до вказаної норми, якщо повнолітні дочка/син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Роз`яснення норми було викладено Пленумом Верховного Суду України в пункті 200 Постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року, якою було роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів:

- досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років;

- продовження ними навчання;

- потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі;

- наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

3 позовом про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки/сина, які продовжують навчання відповідно до частини 3 статті 199 Сімейного кодексу України може звернутися той з батьків з ким проживає дитина, та сама дитина, яка продовжує навчання.

При цьому на позивача покладений обов`язок доведення:

- необхідності надання допомоги на період навчання,

- розмір необхідної допомоги,

- докази, що особа планує стягувати такі грошові кошти саме на витрати пов`язані з навчанням (це пов`язано з тим, що батьки звільнені від обов`язку брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що не пов`язані з його навчанням).

Не доведення таких обставин може стати підставою для відмови в задоволенні позовної заяви. Це доводять висновки відображені у практиці Верховного Суду.

Так, Касаційний цивільний суд у складі Верховного суду у постанові від 20 травня 2020 року у справі № 635/1139/17 дійшов наступних висновків: «Однак, встановивши, що повнолітні діти відповідача перебувають на повному речовому, продовольчому та фінансовому забезпеченні за рахунок державного бюджету Міністерства оборони України, ні суд першої інстанції, ні апеляційний суд не врахували, що позивачі не довели існування всіх юридичних фактів, які у своїй сукупності надають право стягувати аліменти на підставі статті 199 СК України, що є їх процесуальним обов`язком, не надали будь-яких доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про наявність у них потреби в матеріальній допомозі саме у зв`язку з навчанням (понесення витрат на харчування, проїзд, проживання, придбання підручників тощо)».

Правовий висновок у Постанові Верховного Суду від 20.05.2020 року у справі № 635/1139/17 (провадження № 61- 350св17) щодо стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання сформульовано наступним чином: не надання будь-яких доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про наявність у повнолітньої дитини потреби в матеріальній допомозі саме у зв`язку з навчанням (понесення витрат на харчування, проїзд, проживання, придбання підручників тощо) може стати підставою для відмови у задоволенні позовної заяви про стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання після досягнення повноліття.

Розмір стягуваних додаткових витрат має визначатися залежно від понесених або передбачуваних витрат, з підтвердженням належними, допустимими та достатніми доказами у справі як сам факт понесення таких витрат, так і ту обставину, що такі витрати входять до складу саме додаткових витрат, а не аліментів. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, вони є індивідуальними у кожному випадку. Така правова позиція висвітлена Верховним Судом України у постанові від 13.09.2017 року по справі №6-1489цс/17.

Згідно зі ст. 13 ч. 1, 3 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

В постановах Верховного Суду від 08.08.2019 р. у справі №450/1686/17 та від 15 липня 2019 року у справі №235/499/17 зазначено, що аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Сімейний кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону, брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина (ст. 141 СК України). При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами першою - третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленністю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може братии участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька видів виконання цього обов`язку, зокрема утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, у разі якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198).

Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Разом з тим статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах, правовідносини обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_2 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_2 , який наразі є повнолітнім та не досягнув віку 23 років, що підтверджено свідоцтвом про народження, серія НОМЕР_1 (а.с.11).

ОСОБА_2 зареєстрований разом з позивачкою та відповідачем за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджено відповідними довідками про реєстрацію місця проживання позивачки та дитини (а.с. 10, 14, 36). Водночас, рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 23.01.2019 визначено місце проживання ОСОБА_2 разом з матір`ю, ОСОБА_1 (а.с. 19-20).

Шлюб між позивачкою та відповідачем розірваний рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 10.12.2010 (а.с.16).

До досягнення ОСОБА_2 повноліття з відповідача, ОСОБА_3 стягувалися аліменти відповідно до рішень Кобеляцького районного суду Полтавської області від 25.02.2011 (а.с. 17) та від 25.09.2018 (а.с.18). Стягнення припинене у зв`язку з досягненням дитиною повноліття.

Відповідно до договору № 995 про навчання в Полтавському державному аграрному університеті від 10.08.2023, договору № 2162 про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців від 01.09.2023 та довідки Полтавського джержавного аграрного університету № 301 від 14.09.2023, ОСОБА_2 зарахований на денну форму здобуття освіти за освітньою програмою Сільськогосподарське будивнитво за спеціальністю 192 Будівництво та цивільна інженерія для здобуття ступеня вищої освіти бакалавр, освітня програма є неакредитованою, загальна вартість платної освітньої послуги за весь строк навчання становить 93000 гривень, вартість платної освітньої послуги за 2023-2024 навчальні роки становить 23250 гривень, замовник вносить плату в безготівковій формі щосеместрово, наказ про зарахування № 904-ст (а.с. 22, 23, 24).

Відповідно до квитанції № 0.0..1 від 17.08.2023 ОСОБА_2 сплачено Полтавському державному аграрному університету 12000 гривень за навчання (а.с. 26).

Відповідно до договору № 709 найму житла у студентському гуртожитку від 01.09.2023 ОСОБА_2 прийняв для тимчасового проживання ліжко-місце в кімнаті студентського гуртожитку ПДАУ № 4 а з визначеннячм плати за проживання 800 гривень на місяць терміном з 01.09.2023 по 30.06.2024 (а.с. 25).

Відповідно до квитанції № 0.0..1 від 21.08.2023 ОСОБА_1 сплачено Полтавському державному аграрному університету 4800 гривень за гуртожиток (а.с. 27).

Отже, повнолітній ОСОБА_2 об`єктивно потребує матеріальної допомоги на своє утримання на час навчання, оскільки сама по собі денна форма навчання позбавляє його можливості працювати та утримувати себе самостійно і за таких умов він потребує матеріальної допомоги від своїх батьків.

Із довідки державного виконавця щоо заборгованості відповідача зі сплати аліментів відповідно до згаданих вище рішень суду, станом на жовтень 2023 року останній мав заборгованість зі сплати аліментів, однак здійснював регулярні проплати у різних сумах в діапазоні до 23700 гривень (а.с. 29).

Таким чином, вирішуючи цей спір, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, керуючись принципом розумності і справедливості, враховуючи матеріальне становище сторін, та те, що у відповідача вбачається наявність достатнього доходу, обставин, які б унеможливлювали стягнення аліментів з вказаного відповідача на період навчання нині повнолітнього сина в межах цієї справи не встановлено, окрім того, у матеріалах цієї справи належних й допустимих доказів на підтвердження низького матеріального становища відповідача або ж незадовільного стану його здоров`я чи непрацездатності, немає, враховуючи також те, що повнолітній син сторін у справі навчається на денній формі, та, відповідно, надалі потребує матеріальної допомоги, з врахуванням принципу законності, суд робить висновок, що відповідач може та повинен надалі брати участь в утриманні сина на час його навчання.

Щодо стягнення з відповідача суми вже понесених витрат, суд зауважує наступне.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах, правовідносини обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу, якою передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Оплата вартості навчання не відноситься до додаткових витрат, тому правові підстави для їх стягнення відсутні.

Така позиція узгоджується у постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі за №6-1296 цс 15 та у постанові Верховного Суду від 08 листопада 2018 року у справі за №766/12242/16-ц.

Зазначені позовні вимоги про стягнення половини фактично понесених витрат за своїм змістом є вимогами про стягнення додаткових витрат на оплату навчання повнолітнього сина, оскільки позивачем заявлено позовні вимоги про їх стягнення саме як витрат понесених на утримання дитини, а не стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, що продовжує навчання, тобто правовідносини виникли, які регулюються статтею 199 СК України.

Та обставина, що позивачка заявляє вимогу про одноразове стягнення аліментів у сумі 38239 гривень, не змінює правову природу вказаної вимоги як вимоги про стягнення додаткових витрат, оскільки за змістом положень Сімейного кодексу України аліменти є щомісячним (регулярним) платежем, а за змістом ч.2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати.

Позивачкою не доведено, що заявлена до стягнення сума є аліментами за минулий час і нею вживалися заходи щодо її одержання з відповідача.

Більше того, суд зауважує, що ОСОБА_2 досяг повноліття ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Позивачкою не доведено, що вартість навчання за перший семестр у розмірі 12000 гривень сплачено саме нею та без участі відповідача (платником за наданою квитанцією є ОСОБА_2 ).

Сплата за гуртожиток в розмірі 4800 гривень здійснена позивачкою 01 вересня 2023 року.

Щодо стягнення з відповідача 1/2 частки вартості ноутбука з відповідними комплектуючими, то суд зауважує, що позивачкою надано квитанцію ТОВ "Технополіс-1" від 25.12.2022, відповідно до якої придбані ноутбук ASUS NU F F15 FX506 вартістю 40999 гривень (знижка 1279 гривень), сумка для ноутбука SUMDEX вартістю 679 гривень, ігровий набір PIKO 4в1 GX2 (клавіатура, мишка, гарнітура, килимок) вартістю 1499 гривень (знижка 220 гривень), загальною вартістю 41678 гривень (а.с. 28). Квитанція не містить відомостей про платника та власника зазначеної комп`ютерної техніки.

Витрати на придбання ноутбуків не віднесені до додаткових витрат на утримання дитини та відносяться до основних витрат, на утримання дітей, які батьки несуть виходячи зі своїх матеріальних можливостей. Позивачем не доведено, що дані витрати зумовлені особливими обставинами, не надано довідку з учбового закладу, де навчається дитина, що навчальний процес відбувається саме в онлайн режимі.

Даючи оцінку цим обставинам суд зауважує, що здійснення вказаних оплат, придбання техніки та комплектуючих мало місце до повноліття ОСОБА_2 , тобто охоплювалися часом сплати аліментів на його утримання до досягнення повноліття, придбання техніки взагалі відбулося перед Новим Роком та більше як за 8 місяців до укладення договору про навчання та зарахування ОСОБА_2 на навчання, тобто відсутні підстави вважати, що зазначений ноутбук та комплектуючі були придбані саме у зв`язку з необхідністю навчання саме ОСОБА_2 , на чому наполягає позивачка у позові, а вказані витрати загалом є витратами, понесеними під час сплати відповідачем аліментів в порядку ст.180 СК України, а не після досягнення дитиною повноліття.

Понесення інших витрат у розмірі 18000 гривень за перші три місяці навчання позивачкою взагалі не підтверджене будь-якими доказами.

З огляду на зазначене, вимога про стягнення з відповідача додаткових витрат під виглядом аліментів є недоведенею, такою, що не ґрунтується на законі, та не підлягає задоволенню.

Щодо вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини, що продовжує навчання, у твердій грошовій сумі - розмірі половини запланованих витрат у сумі 3550 гривень на місяць, суд зазначає наступне.

Вказані витрати за наданим позивачкою розрахунком складаються з 11250 гривень витрат за другий семестр навчання, 69750 гривень витрат з оплати за другий-четвертий рік навчання, 19200 гривень плати за гуртожиток до закінчення навчання, та 198000 гривень інших витрат до кінця навчання (проїзд в інше місто, витрати на харчування, книги, канцелярію тощо).

Позивачка обраховує вказаний розмір виходячи з тривалості навчання 3 роки 6 місяців, тобто 42 місяці.

Заплановані витрати у розмірі вартості оплати за навчання за другий семестр та за другий-четвертий навчання, а також оплати за гуртожиток до закінчення навчання є реальними та доведені відповідними договорами, а тому слід вважати доведеним розмір запланованих витрат 11250 (вартість другого семестру навчання) + 69750 (вартість навчання за 2-4 навчальні роки) + 19200 (вартість оплати гуртожитку до закінчення навчання у разі відсутності змін вартості відповідно до укладеного договору) = 100200 гривень.

Заявлений позивачкою розмір інших витрат до кінця навчання у сумі 198000 гривень (4714,29 гривень на місяць виходячи з тривалості навчання 3 роки 6 місяців, тобто, 42 місяці) який позивачка пов`язує з проїздом в інше місто, витратами на харчування, книги тощо, жодним доказом не підтверджений, а такий їх розмір жодним чином не обґрунтований.

Водночас, суд погоджується з тим, що вказані витрати об`єктивно будуть понесені, а тому вважає за необхідне обраховувати їх у розмірі прожиткового мінімуму для працездатної особи, яка станом на день звернення до суду з позовом становив 2684 гривень.

Таким чином, запланований розмір інших витрат до кінця навчання слід вважати доведеним у розмірі 2684х42 = 112728 гривень.

Отже, враховуючи вказане, суд вважає за необхідне позов у частині стягнення аліментів у твердій грошовій сумі задовольнити частково, стягнувши з відповідача половину доведених запланованих витрат, тобто у розмірі ((100200+112728)/42)/2=2534,86 гривень щомісячно.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позивачка звільненна від сплати судового збору за подання цього позову, судові витрати слід покласти на відповідача, стягнувши з нього на користь держави судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог.

Позивачкою визначено ціну позову 187339 грн. Позов підлягає задоволенню на загальну суму 106464,12 грн. Таким чином, позов є задоволенми на 56,83%.

Тобто, з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 1064,65 гривень.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 247, 263-265, 268, 273, 279, 354-355, 423-429 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, в розмірі фактично понесених витрат в сумі 38239 гривень - відмовити.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, в сталій грошовій сумі до закінчення навчання або до досягнення дитиною 23 років - задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ; дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_4 ; зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_5 ; ; зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) аліменти на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_5 ; дата народження ІНФОРМАЦІЯ_2 ; зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) в розмірі 2534 (дві тисячі п`ятсот тридцять чотири) гривні 86 копійок, щомісячно, до закінчення навчання або до досягнення ОСОБА_2 віку 23 років.

Рішення в частині стягнення аліментів допустити до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ; дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_4 ; зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) на користь держави судовий збір у розмірі 1064 (одна тисяча шістдесят чотири) гривні 65 копійок.

Відповідачеві направити копію заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 Цивільного процесуального кодексу України, протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі.

Роз`яснити відповідачеві, що заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Роз`яснити позивачеві, що позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Повне рішення суду складене 31 липня 2024 року.

Найменування або ім`я сторін та їхнє місцезнаходження:

Позивач: ОСОБА_1 ; дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_5 ; РНОКПП НОМЕР_4 ; адреса: АДРЕСА_2 .

Позивач: ОСОБА_2 ; дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_2 ; РНОКПП НОМЕР_5 ; адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 ; дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_4 ; РНОКПП: НОМЕР_3 ; зареєстроване місце проживання відповідно до даних з Єдиного державного демографічного реєстру: АДРЕСА_2 ; зазначена позивачкою адреса місця проживання: АДРЕСА_3 .

Суддя