Головуючий у суді першої інстанції: Батрин О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Крижанівської Г.В.,

суддів Оніщука М.І., Шебуєвої В.А.,

при секретарі Шпирук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу адвоката Шаповал Ірини Олексіївни, подану в інтересах Акціонерного товариства «Українська залізниця», на рішення Печерського районного суду м. Києва від 07 лютого 2024 року, ухвалене у складі судді Батрин О.В., у справі № 757/29417/23-ц за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання незаконним наказу та стягнення середнього заробітку, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернулися до суду з позовом до АТ «Українська залізниця» про визнання незаконним наказу та стягнення середнього заробітку. Зазначав, що 29 листопада 2021 року між ним та відповідачем було укладено трудовий договір, на підставі наказу № 2949/ос від 26 листопада 2021 року, відповідно до якого його прийнято на посаду головного юрисконсульта відділу договірної роботи та міжнародного співробітництва Юридичного департаменту АТ «Укрзалізниця». Наказом № 1969/ос від 07 листопада 2022 року його було переведено на посаду головного юриста відділу супроводження трудових спорів Юридичного департаменту АТ «Укрзалізниця». У зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України наказом № Ц-42/6 від 24 лютого 2022 року його переведено у режим простою. Наказом АТ «Укрзалізниця» №389/ос від 01 квітня 2022 року припинено простій та призупинено дію трудового договору від 29 листопада 2021 року. Після звільнення йому стало відомо, що діяльність юридичного департаменту за цей період ні на день не припинялася, а призупинення дії трудового договору відбулося лише з ним, у зв`язку з чим, вважає, що вказаними діями відповідач порушив його прав на працю. З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 просив визнати незаконним наказ АТ «Укрзалізниця» від 01 квітня 2022 року № 389/ос про призупинення дії трудового договору від 29 листопада 2021 року з ним, та стягнути з АТ «Укрзалізниця» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 126 655,32 грн.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 07 лютого 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано незаконним та скасовано наказ АТ «Укрзалізниця» від 01 квітня 2022 року № 389/ос в частині призупинення дії трудового договору з ОСОБА_1 .

Стягнуто з АТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу (час призупинення дії трудового договору) за період з 01 квітня 2022 року по 03 жовтня 2022 року у сумі 126 655,32 грн.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з часу призупинення дії трудового договору в межах суми платежу за один місяць в розмірі 20 149,71 грн.

Стягнуто з АТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2 340,15 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, адвокат Шаповал І.О., яка діє в інтересах АТ «Українська залізниця», подала апеляційну скаргу. Просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Посилається на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи. Зазначає, що 24.02.2022 року відповідачем складено акт простою, яким засвідчено, що у зв`язку із запровадженням в Україні воєнного стану, з 24.02.2022 року зупинена робота структурних підрозділів апарату управління АТ «Укрзалізниця», які не виконують критично важливі завдання. Наказом АТ «Укрзалізниця» від 24.02.2022 року № Ц-42/6-В встановлено режим простою з 24.02.2022 року до відміни для працівників апарату управління відповідно до додатку №1. Наказом АТ «Укрзалізниця» від 24.03.2022 року № Ц-42/12-В внесено зміни до вказаного додатку № 1, згідно якими головному юрисконсульту ОСОБА_1 встановлено режим простою з 28.02.2022, з 01.03.2022 року по 31.03.2022 року. Наказом АТ «Укразалізниця» від 01.04.2022 року № 389/ос у зв`язку з неможливістю надання та виконання роботи внаслідок критичного зменшення обсягів господарської діяльності, що сталося у зв`язку з втратою через військову агресію Російської Федерації проти України можливості повноцінно організувати процеси діяльності товариства та запровадження в Україні воєнного стану, простій позивача припинено та призупинено дію його трудового договору з 01.04.2022 року до припинення або скасування воєнного стану в Україні. Суд першої інстанції неправильного застосував положення ст. 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», відповідно до якої призупинення дії трудового договору може відбутися не тільки за умов повного призупинення діяльності роботодавця, а й у випадку неможливості внаслідок військової агресії проти України надання певної роботи та її виконання конкретним працівником. Факт того, що АТ «Укрзалізниця» у зв`язку з військовою агресією не припинило повністю своєї діяльності, не унеможливлює призупинення дії трудового договору з конкретним працівником. Також зазначає, що ОСОБА_1 був єдиним працівником департаменту, який станом на 24.02.2022 року та станом на дату прийняття рішення про призупинення трудового договору, перебував за кордоном та повертатися наміру не мав. Таким чином, твердження позивача про те, що він хотів працювати, мав таку можливість, а роботодавець позбавив його такого права, є таким, що не відповідають фактичним обставинам. Відсутність позивача на роботі та на території України свідчить про неможливість виконання ним роботи, що унеможливлює її надання. Рішення про роботу у дистанційному режимі АТ «Укрзалізниця» не приймало як з підстав неможливості надання відповідної роботи у зазначений період, так і з міркувань безпеки. Крім того, робота працівників товариства у дистанційному режимі під час перебування їх за межами України, могла бути встановлена лише на період їх офіційного службового відрядження. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин. У зв`язку з тим, що позивача не було незаконно звільнено чи переведено на іншу роботу, підстави для застосування ч. 2 ст. 235 КЗпП України відсутні.

ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу. Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Заперечував проти доводів відповідача, вважає їх необґрунтованими, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

В судовому засіданні адвокат Шаповал І.О., яка діє в інтересах АТ «Українська залізниця», апеляційну скаргу підтримала, просила її задовольнити з наведених у ній підстав.

ОСОБА_1 проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив скаргу залишити без задоволення з огляду на їх безпідставність, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, заслухавши суддю доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, наказом (розпорядженням) АТ «Укрзалізниця» № 2949/ос від 26.11.2021 року ОСОБА_1 прийнято на посаду головного юрисконсульта відділу договірної роботи та міжнародного співробітництва Юридичного департаменту АТ «Укрзалізниця» (т.1, а.с. 69).

Актом простою від 24.02.2022 року засвідчено, що у зв`язку із запровадженням в Україні воєнного стану, що зумовлено військовою агресією Російської Федерації проти України, з 24.02.2022 року зупинена робота структурних підрозділів апарату управління АТ «Укрзалізниця», які не виконують критично важливі задачі (т.1, а.с. 74).

Наказом АТ «Укрзалізниця» від 24.02.2022 року № Ц-42/6-В на підприємстві встановлено режим простою з 24.02.2022 року до відміни для працівників апарату управління відповідно до додатку № 1 (т.1, а.с. 72-73).

Наказом АТ «Укрзалізниця» від 14.09.2023 року № Ц-43/132 внесено зміни до додатку № 1 до наказу АТ «Укрзалізниця» від 24.02.2022 року № Ц-42/6-В «Про запровадження режиму простою» (зі змінами) виклавши його в новій редакції (т.1, а.с. 75).

Так, згідно з додатком № 1 головному юрисконсульту ОСОБА_1 встановлено режим простою з 28.02.2022; з 01.03.2022 по 31.03.2022 (т.1, а.с. 76-77).

Наказом АТ «Укрзалізниця» від 01.04.2022 року № 389/ос призупинено дію трудового договору від 21.11.2021 року з ОСОБА_1 , головним юрисконсультом відділу договірної роботи та міжнародного співробітництва, починаючи з 01.04.2022 року на підставі статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» до припинення або скасування воєнного стану (т.1, а.с. 78).

Наказом АТ «Укрзалізниця» № 1363/ос від 26.09.2022 року відновлено дію трудового договору з ОСОБА_1 , головним юрисконсультом відділу договірної роботи та міжнародного співробітництва Юридичного департаменту, з 03.10.2022 року по 03.12.2022 року, та призупинено дію наказу від 01.04.2022 року № 389/ос на період 03.10.2022 року по 03.12.2022 року (т.1, а.с. 88).

Наказом АТ «Укрзалізниця» № 1969/ос від 07.11.2022 року ОСОБА_1 переведено на посаду головного юриста відділу супроводження трудових спорів Юридичного департаменту АТ «Укрзалізниця» (т.1, а.с. 70).

Наказом АТ «Укрзалізниця» № 740/ос від 28.04.2023 року ОСОБА_1 звільнено із займаної посади за власним бажанням (т.1, а.с. 71).

З`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 , визнавши незаконним наказ АТ «Укрзалізниця» від 01 квітня 2022 року № 389/ос про призупинення дії трудового договору від 29 листопада 2021 року з позивачем, та стягнувши з АТ «Укрзалізниця» на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 126 655,32 грн. Ухвалюючи рішення, суд виходив з того, що відповідачем не доведено законність та обґрунтованість оспорюваного наказу, зокрема не доведено, що на час його видання існували обставини, які виключали можливість обох сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором, тобто, що існувала абсолютна неможливість роботодавця надати роботу, а працівника - виконувати її.

Колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Статтею 43 Конституції України гарантовано право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, в Україні введено воєнний стан, який діє на теперішній час.

Згідно з п. 3 цього Указу, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та в обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені ч.1 ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

15 березня 2022 року прийнято Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», яким визначені особливості трудових відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Відповідно до ч. 2 ст. 1 вказаного Закону на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина передбачених статтями 43, 44 Конституції України.

Згідно з пунктом 2 Прикінцевих положень КЗпП України, під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», призупинення дії трудового договору - це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором у зв`язку із збройною агресією проти України, що виключає можливість обох сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором.

Призупинення дії трудового договору може здійснюватися за ініціативи однієї із сторін на строк не більше ніж період дії воєнного стану. У разі прийняття рішення про скасування призупинення дії трудового договору до припинення або скасування воєнного стану роботодавець повинен за 10 календарних днів до відновлення дії трудового договору повідомити працівника про необхідність стати до роботи.

Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин.

Призупинення дії трудового договору не може бути прихованим покаранням і не застосовується до керівників та заступників керівників державних органів, а також посадових осіб місцевого самоврядування, які обіймають виборні посади.

Призупинення дії трудового договору оформлюється наказом (розпорядженням) роботодавця, в якому, зокрема, зазначається інформація про причини призупинення, у тому числі про неможливість обох сторін виконувати свої обов`язки та спосіб обміну інформацією, строк призупинення дії трудового договору, кількість, категорії і прізвища, ім`я, по батькові (за наявності), реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті) відповідних працівників, умови відновлення дії трудового договору.

Відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам за час призупинення дії трудового договору у повному обсязі покладається на державу, що здійснює збройну агресію проти України.

Наведена спеціальна норма права надає роботодавцю право тимчасово призупинити дію трудового договору з працівником у разі неможливості у зв`язку із військовою агресією проти України забезпечити працівника роботою.

Водночас таке право не є абсолютним. Для застосування цієї норми права роботодавець має перебувати в таких обставинах, коли він не може надати працівнику роботу, а працівник не може виконати роботу. Зокрема, у випадку, якщо необхідні для виконання роботи працівником виробничі, організаційні, технічні можливості, засоби виробництва знищені в результаті бойових дій або їх функціювання з об`єктивних і незалежних від роботодавця причин є неможливим, а переведення працівника на іншу роботу або залучення його до роботи за дистанційною формою організації праці неможливо.

Аналогічні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 21 червня 2023 року у справі № 149/1089/22(провадження № 61-292св23).

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За положеннями ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, та змісту оскаржуваного наказу АТ «Укрзалізниця» від 01.04.2022 № 389/ос, призупиняючи дію трудових договорів з позивачем на підставі статті 13 Закону № 2136-ІХ, відповідач виходив з неможливості надання та виконання роботи внаслідок критичного зменшення обсягів господарської діяльності, що сталася у зв`язку з втратою через військову агресію можливості повноцінно організовувати процеси діяльності Товариства, та запровадження відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 воєнного стану.

Разом з тим, відповідачем не було надано суду належних та допустимих доказів того, що на час видачі оспорюваного наказу про призупинення дії трудового договору, юридичний департамент АТ «Укрзалізниця», в якому працював позивач, не здійснював свій основний вид діяльності.

Таким чином, суд першої інстанції, обґрунтовано вважав, що призупинення дії трудового договору з позивачем є незаконним, оскільки обставин неможливості відповідача у зв`язку з військовою агресією проти України надати позивачу роботу, а останнім її виконувати в цій справі не встановлено.

Доводи апеляційної скарги представника відповідача стосовно того, що згідно з наявними в матеріалах справи консолідованими фінансово-економічними показниками АТ «Укразалізниця» у 1 кварталі 2022 року збитки склали 2 034 230,00 грн., що на 247,9 % більше очікуваних показників і на 121 % більше порівняно з аналогічним періодом 2021 року, суд не бере до уваги, оскільки такі не впливають на предмет спору.

Крім того, представником відповідача не обґрунтовано із посиланням на відповідні докази, яким чином вказане вплинуло на обсяг обов`язків юридичного департаменту АТ «Укрзалізниця», та, зокрема, позивача як головного юрисконсульта відділу договірної роботи та міжнародного співробітництва вказаного Департаменту.

До того ж неможливість виплачувати працівникам підприємства заробітну плату у повному обсязі, якщо це мало місце, з урахуванням пояснень представника відповідача щодо зростання збитків підприємства, не може бути підставою для призупинення дії трудового договору із працівниками.

При цьому, представником відповідача не було надано суду доказів того, що позивач не міг виконувати свої посадові обов`язки чи певну їх частину дистанційно.

Перебування позивача за кордоном не свідчить про неможливість виконувати свою роботу у дистанційному порядку.

Також, установивши, що незаконні дії відповідача позбавили позивача можливості працювати, суд першої інстанції обґрунтовано поклав на відповідача обов`язок відшкодувати позивачу середню заробітну плату за час його перебування у вимушеному прогулі.

У КЗпП України відсутня норма права, яка б у даній ситуації регулювала питання виплати середнього заробітку за час незаконного призупинення дії трудового договору, так як це не є ні простоєм, ні звільненням працівника. Разом з тим, відповідно до статті 43 Конституції України найбільш подібним (аналогічним) до цієї ситуації є застосування частин першої, другої статті 235 КЗпП України.

Згідно з ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно з ч. 9 ст. 10 ЦПК України якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Особливістю призупинення дії трудового договору є вимушена необхідність тимчасово не виконувати роботу протягом періоду, який роботодавцем не оплачується та тривалість якого може бути значною. На переконання суду, зазначене, за своєю правовою природою, є фактичним відстороненням від роботи (позбавленням права виконувати роботу за плату) та вимушеним прогулом. При цьому, захист відповідного права особи іншим чином є неможливим.

Аналогічні висновки неодноразово викладені в постановах Верховного Суду від 31 січня 2024 року у справі № 161/8196/22 (провадження № 61-6897св23), від 14 лютого 2024 року у справі № 464/2944/22 (провадження № 61-13092ск23).

Посилання представника відповідача на відсутність підстав для застосування ч. 2 ст. 235 КЗпП України з посиланням на постанову Верховного Суду у справі №460/2675/18, оскільки позивача не було незаконно звільнено або переведено на іншу роботу є безпідставними, оскільки у вказаній постанові Верховний Суд дійшов висновку про незастосування положень статті 235 КЗпП України так, як позивач не виконував трудові обов`язки за власним переконанням, яке обумовлене незгодою із переведенням на іншу посаду, отже позивач міг виконувати роботу, в той час, як в межах цієї справи мова йде про призупинення трудового договору, а не переведення на іншу (нижчу) посаду, що виключає можливість працівника виконувати трудові обов`язки та не залежить від його переконань чи бажань.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відтак, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам заявника належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе судове рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Шаповал Ірини Олексіївни, подану в інтересах Акціонерного товариства «Українська залізниця», залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 07 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 26 липня 2024 року.

Суддя-доповідач

Судді