Справа № 489/5041/23
Провадження №2/489/188/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2024 м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Рум`янцевої Н.О.,

із секретарем судового засідання Ставратій Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) про оспорювання батьківства та виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини

встановив.

Позивач звернувся до суду із позовною заявою, якою просив виключити відомості про ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як батька з актового запису № 1524 вчиненого 08 травня 2008 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Мотивуючи свої вимоги тим, що шлюб між ним та відповідачкою був зареєстрований 10 листопада 2007 року. Однак, сімейне життя з відповідачкою не склалося через постійні сварки, шлюбні відносини між ними фактично припинені з січня 2008 року, а відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу, вказаний шлюб було розірвано 24 квітня 2008 року. ІНФОРМАЦІЯ_3 відповідачка народила доньку ОСОБА_4 . Народження дитини було зареєстровано Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, про що в Книзі реєстрації народжень зроблено відповідний запис під № 1524. Батьком народженої дитини, у відповідності до ч. 1 ст. 122 СК України, записаний він. З тим, що він є батьком дитини, не згоден, зокрема, оскільки на момент реєстрації шлюбу відповідачка вже була вагітна, однак цей факт він нього приховала.

Ухвалою суду від 07.09.2023, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено справу до підготовчого судового засідання в порядку загального позовного провадження та витребувано докази.

Ухвалою суду від 24.10.2023, призначено судову молекулярно-генетичну експертизу та зупинено провадження у справі.

Ухвалою суду від 03.01.2024, поновлено провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 11.03.2024, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

Повивач неодноразово подавав заяви про відкладення судового розгляду, у зв`язку тим що він військовослужбовець та знаходиться на території де проходять бойові дії. При цьому до жодного клопотання не додано документів підтверджуючих те що він є військовослужбовцем. При цьому суд бере до уваги що про кожне судове засідання позивач повідомлявся належним чином за контактами наданими ним особисто в заявах про відкладення судового розгляду.

При вирішенні питання щодо можливості розгляду справи за відсутністю сторін суд виходить з такого.

Частиною першою статті 1 Закону «Про правовий режим воєнного стану» визначено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. Проте навіть в умовах воєнного стану конституційне право людини на судовий захист не може бути обмеженим.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані з зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, позивач як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення Європейського суду прав людини у справі «Каракуця проти України»).

Ленінський районний суд міста Миколаєва продовжує роботу в умовах воєнного стану та розглядає справи в загальному порядку відповідно до вимог ЦПК України.

При цьому, процесуальні норми не містять, як безумовної підстави для відкладення розгляду справи, введення на території країни воєнного стану.

До того ж клопотання ОСОБА_1 не містить відомостей про те, вчиненню яких конкретних процесуальних дій перешкоджають обмеження, пов`язані з запровадження воєнного стану або з проходженням ним служби.

Суд зазначає, що в разі позбавлення можливості учасників справи прибути в судове засідання розгляд справи може відбуватися без присутності учасників справи або в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, або з використанням власних технічних засобів, за допомогою «Підсистеми відеоконференцзв`язку ЄСІТС», за умови направлення на адресу суду відповідної заяви. Проте, таким правом позивач не скористався, відповідного клопотання не заявляв.

Відповідачка та її представник у судове засідання не з`явились.

Враховуючи, що сторони свої доводи і заперечення щодо заявлених позовних вимог виклали в своїх заявах по суті справи, з матеріалами справи, зокрема й з висновком експерта сторони ознайомленні, а також беруче до уваги розумність строків розгляду справи, суд не вбачає підстав для подальшого відкладення розгляду справи на іншу дату та вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін і прийняти рішення на підставі наявних у справі доказів, що не суперечить приписам ст. 223 ЦПК України.

Згідно статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За положеннями частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.

З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 10 листопада 2007 року.

Шлюб між сторонами розірвано 24 квітня 2008 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 . Прізвище ОСОБА_5 змінено на « ОСОБА_6 ».

Згідно повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, сформованого 27.09.2023 року, державна реєстрація народження ОСОБА_3 приведена у відповідність до статті 133 Сімейного кодексу України за заявою ОСОБА_5 .

20 травня 2008 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції видано свідоцтво про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 серії НОМЕР_2 , батьком дитини зазначено ОСОБА_1 .

03 листопада 2011 року внесено виправлення до актового запису про народження № 1524 від 20.05.2008 ОСОБА_3 , а саме внесено зміну прізвища дитини відповідно до ст. 148 СК України, на підставі спільної заяви батьків № 150/04-03.26 від 18.08.2011, з « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_6 ».

Норми права та мотиви їх застосування.

Статтею 51 Конституції України, частинами другою-третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (частина восьма статті 7 СК України).

Згідно з частиною першою статті 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

За правилом частини першої статті 122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини.

Відповідно до частини першої статті 133 СК України якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини.

Наведена норма закону регламентує порядок вчинення запису про батька дитини, якщо вона народилася у подружжя.

Статтею 136 СК України визначено, що особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження.

Згідно з усталеною судовою практикою предметом доказування у справах про оспорювання батьківства є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною (пункт 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»).

Доводити відсутність кровного споріднення з дитиною можливо будь-якими допустимими доказами, зокрема висновками судово-медичної, біологічної чи генетичної експертиз, при цьому для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до частини першої статті 108 ЦПК України експертиза проводиться у судовому засіданні або поза межами суду, якщо це потрібно у зв`язку з характером досліджень, або якщо об`єкт досліджень неможливо доставити до суду, або якщо експертиза проводиться за замовленням учасника справи.

За правилом статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі для з`ясування обставин, що мають значення для справи, у разі якщо необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо.

Згідно з частиною першою статті 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

За правилами частини першої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з частиною другою статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання цього принципу є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Доведення обставини, чи є ОСОБА_1 біологічним батьком ОСОБА_8 має істотне значення та може бути встановлено чи спростовано, зокрема шляхом отримання результатів молекулярно-генетичної експертизи.

Висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є підставою для категоричного висновку для визнання/оспорювання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення/спростування батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства.

Згідно висновку експерта № СЕ-19/115-23/15365-БД від 18.12.2023 року, ОСОБА_1 може бути біологічним батьком ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Ймовірність даної події складає 99,449%.

Позивач ознайомився з даним висновком 06.03.2024. заперечень щодо висновку не надходило.

Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню.

Щодо судових витрат.

Від представника відповідачки надійшла заява про стягнення з позивача на користь відповідачки витрати на проїзд з іншої країни до м. Миколаєва та витрати на правничу допомогу.

Згідно з ч.ч. 2, 3ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Вирішуючи питання про стягнення понесених відповідачкою витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає, що наявні у матеріалах справи: ордер на надання правничої (правової) допомоги серії ВЕ № 1095089 від 24.10.2023; копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 737 від 24.12.2011; квитанція до прибуткового касового ордеру № 7 від 01.10.2023 про сплату ОСОБА_2 на користь адвоката Абакумова С.М. за послуги адвоката у розмірі 20000,00 грн., які є підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до положень статті 138 ЦПК України витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони.

Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачується іншою стороною компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати. Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх представників, що пов`язані з явкою до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.2006 року №590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних, адміністративних та господарських справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави», встановлено, що витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту та за наймання житла, стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, її представникові, не можуть перевищувати встановлені законодавством норми відшкодування витрат на відрядження (далі - Постанова №590).

Постановою від 02.02.2011 року №98 «Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів» Кабінет Міністрів України затвердив суми витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів, згідно з додатком 1 (далі - Постанова №98).

Відповідно до підпункту 1 пункту 7 Постанови №98 державним службовцям, а також іншим особам, які направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, що повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок коштів бюджетів, за наявності підтверджуючих документів, відшкодовуються витрати, зокрема, на проїзд (у тому числі на перевезення багажу, бронювання транспортних квитків) до місця відрядження і назад, а також за місцем відрядження (у тому числі на орендованому транспорті).

Розмір витрат, пов`язаних з переїздом до іншого населеного пункту стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, визначається вартістю квитків на залізничний, автомобільний, водний, повітряний транспорт або ж підтвердженою вартістю пального, необхідного для переїзду до суду власним автотранспортом (постанова Верховного Суду від 12.08.2020 року у справі №826/13271/16).

Вирішуючи питання про відшкодування стороні витрат, пов`язаних із прибуттям до суду, необхідно виходити з конкретних обставин справи, зважаючи на вид транспорту, яким скористалася особа, а також документи, подані нею на підтвердження здійснення цих витрат.

Як вбачається з довідок про зареєстроване місце проживання (витяг з Центрального реєстру зареєстрованих осіб) від 05.04.2022, ОСОБА_10 та ОСОБА_2 проживають у АДРЕСА_1 .

Відповідно до Електронних квитків на ім`я ОСОБА_10 та ОСОБА_2 , останні сплати кошти за придбання квитків у дві сторони (Відень-Миколаїв та Миколаїв-Відень) у загальному розмірі 16160 грн.

Представником відповідачки надано суду належні та допустимі докази на підтвердження понесених витрат на проїзд (електронний квиток) із Відня до Миколаєва та у зворотному напрямку, ці витрати безпосередньо пов`язані з розглядом справи, оскільки відповідачка з дитиною вимушені були приїздити до України задля проведення генетичної експертизи, а отже, заява про стягнення з позивача витрати на проїзд відповідачки до м. Миколаєва підлягає задоволенню.

Позивач не заявляв клопотання про зменшення судових витрат відповідачки, не спростував заявлений розмір.

Згідно приписів статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог, інші судові витрати у разі відмови в задоволенні позову покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 141, 89, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд

вирішив:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) про оспорювання батьківства та виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу у розмірі 20000 грн. 00 коп. та витрати пов`язані з переїздом у розмірі 16160 грн. 00 коп.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua або за веб-адресою Судової влади України: https://court.gov.ua/fair/.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Третя особа: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса), юридична адреса: м. Миколаїв, вул. Шосейна, 11.

Повний текст судового рішення складено «02» грудня 2024.

Суддя Н.О. Рум`янцева