Справа № 131/859/24
Провадження № 2/131/225/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.07.2024 м. Іллінці

Іллінецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Коваля А.М.,

за участю секретаря судових засідань Чех Л.В.,

розглянувши у спрощеному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики грошей,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, в обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що між ним та ОСОБА_2 був укладений договір позики грошових коштів в розмірі 36000 гривень, що був посвідчений приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Таранюком Т.С. за номером 1331. На підтвердження передачі грошей відповідач написав розписку, зобов`язуючись повернути гроші до 25 листопада 2022 року. Однак, відповідач не виконав свої зобов`язання в повному обсязі, повернувши лише 12 000 гривень через знайомих, що змусило позивача звернутися до суду для захисту своїх прав та стягнення решти суми.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, натомість подав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовільнити та розглянути справу за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, не повідомивши суд про причину своєї неявки, відзив не надав, клопотань від нього не надходило.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного провадження у відсутність сторін на підставі наявних у справі письмових доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних мотивів.

Так, судом установлено, що між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та відповідачем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було укладено договір позики грошових коштів в розмірі 36 000 (тридцять шість тисяч) гривень, посвідчений 23 серпня 2022 року приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Таранюком Т.С., засвідченим за №1331 (а.с.8).

На підтвердження передачі грошей відповідач власноруч 23 серпня 2022 року написав розписку (а.с.7) і отримав гроші. Згідно умов даної розписки, яка написана власноручно відповідачем, грошові кошти в розмірі 36 000 (тридцять шість тисяч гривень), що еквівалентно 900 (дев`ятсот) доларів США по курсу на 23 серпня 2022 року, зобов`язувався повернути не пізніше 25 листопада 2022 року.

Однак відповідач свої зобов`язання згідно договору позики грошей та вказані в борговій розписці строки не виконав. Позивач неодноразово звертався до нього з вимогою повернути гроші. Частково кошти у сумі 12000,00 тисяч гривень було повернуто через знайомих відповідача, однак загальну суму позики відповідач не повернув.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 2 статті 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 Цивільного Кодексу України).

Відповідно до правового висновку викладено Верховним Судом України у постанові від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 «боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом ( ч.2 ст. 625 ЦК України).

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

ВС підкреслив, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Наявність оригіналу розписки у позивача свідчить про невиконання відповідачем умов договору позики та порушення ним вимог ст.1049 ЦК України.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача доведені повністю та не спростовані в жодній мірі належними та допустимими доказами відповідача, тому, вказана сума боргу підлягає стягненню.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом.

За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 - 4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Отже, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Судом встановлено, що позивачем у встановленому законом порядку та строк були надані документи на підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу, а саме: засвідчена копія Договору №308 від 03 червня 2024 року про надання правничої допомоги; засвідчена копія квитанції до прибуткового касового ордера №308 від 03 червня 2024 року.

За таких обставин, суд вважає за можливе задовольнити вимогу позивача про стягнення з відповідача на його користь витрат на професійну правничу допомогу, пов`язані з розглядом справи у розмірі 3000 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, із відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1211,20 грн.

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики грошей - задовільнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики у розмірі 24000 (двадцять чотири тисячі) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 3000 (три тисячі) гривень.

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено та підписано 30 липня 2024 у відповідності до ч.5 ст.268 ЦПК України.

Суддя: