Справа № 307/116/24
П О С Т А Н О В А

Іменем України

30 липня 2024 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Кожух О.А.,

суддів Мацунича М.В., Собослоя Г.Г.

за участі секретаря Гусоньки З.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Поковба Василь Васильович, на рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 11 березня 2024 року (головуючий суддя Стецюк М.Д.) у справі №307/116/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

В січні 2024 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_1 , в якому просила розірвати шлюб, який був укладений між ними 11 березня 2010 року, зареєстрований виконавчим комітетом Тереблянської сільської ради Тячівського району Закарпатської області, про що в книзі реєстрації зроблений відповідний актовий запис №6, та залишити малолітніх дітей проживати з нею.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначає, що спочатку сімейне життя сторін по справі складалося добре. У шлюбі народилося двоє дітей: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які на момент подання позовної заяви проживають разом з позивачкою та перебувають на її утриманні. Протягом останніх декількох років її стосунки з чоловіком погіршилися, зникло взаєморозуміння і взаємоповага, почалося моральне подавлення і моральне насилля зі сторони чоловіка, безпідставна ревність, постійний контроль. Внаслідок чого були часті сварки. Стверджує, що це дуже сильно впливало на її психічний і душевний стан та на дітей. Зазначає, що між нею та відповідачем взагалі відсутнє порозуміння, любов та повага. Сторони не проживають разом, спільного господарства не ведуть, шлюбні відносини між ними фактично припинились. Шлюб носить формальний характер, шлюбні відносини припинені, а тому збереження шлюбу буде суперечити їхнім спільним інтересам. Позивач вважала, що примирення та збереження шлюбу неможливе. Спору про поділ майна, що є їхньою спільною власністю, немає.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Тячівського районного суду від 11 березня 2024 року позов задоволено. Розірвано шлюб укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , який зареєстровано 11 березня 2010 року у виконкомі Тереблянської сільської ради Тячівського району Закарпатської області, за актовим записом № 6.

Дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишено проживати з матір`ю ОСОБА_2 .

Узагальнені доводи апеляційної скарги та позиція інших сторін

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку. Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Вважає, що таким рішенням порушено його права та інтереси, оскільки розгляд справи відбувся без його участі, про розгляд справи він не був повідомлений, оскільки в той час перебував за кордоном. Зазначає, що має намір зберегти сім`ю та веде переговори щодо можливого примирення з позивачкою ОСОБА_1 , тому місцевий суд повинен був надати строк для примирення сторін. Стверджує, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог та малолітніх дітей залишив проживати з матір`ю.

15.07.2024 від позивачки ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якій вона заперечує доводи відповідача та стверджує, що останньому було відомо про позов щодо розірвання шлюбу. Зазначає, що примирення є неможливим, перемовини щодо збереження шлюбу з відповідачем не ведуться. У суду не було підстав для вживання заходів щодо примирення подружжя, оскільки відповідачем не було подано до суду відповідної заяви щодо примирення.

Заперечує твердження відповідача про те, що суд вийшов за межі позовних вимог, залишивши малолітніх дітей проживати з позивачкою, оскільки одна з вимог прохальної частини позовної заяви містила прохання про залишення дітей проживати з позивачем.

ОСОБА_1 додатково зазначила у відзиві, що з метою уникнення насилля зі сторони апелянта, разом з дітьми вимушена була змінити місце проживання, а діти мають належний догляд, доступ до освіти та медицини.

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Сторони та їх представники в судове засідання не з`явились. Позивач та представник відповідача подали заяви, в яких просили розглянути справу за їх відсутності. У своїй заяві представник апелянта скаргу підтримав. Позивач у своїй заяві просила рішення суду залишити без змін. Колегія суддів, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглянула справу за відсутності осіб, які не з`явились в судове засідання. Відповідно до положень ст. 247 ч. 2 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія дійшла таких висновків.

Фактичні обставини справи, встановлені судом та застосовані норми права

Судом встановлено, що між сторонами 11 березня 2010 року у виконкомі Тереблянської сільської ради Тячівського району Закарпатської області було зареєстровано шлюб, що стверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , актовий запис № 6 (а.с.9).

За час шлюбу в них народилося двоє дітей: син ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , та син ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 (а.с.7-8).

Звертаючись до суду з позовною заявою, позивачка посилалася на те, що протягом тривалого часу сторони не підтримують подружніх стосунків, шлюб існує формально, проживають окремо, а подальше спільне життя та збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивачки та інтересам дітей.

Надаючи оцінку доводам відповідача, викладених у апеляційній скарзі та перевіривши доказами, що містяться в матеріалах справи апеляційний суд зазначає наступне.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на неналежне повідомлення про час судового розгляду справи про розірвання шлюбу, як на підставу своєї вимоги скасувати рішення суду першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що на запит судді Тячівського районного суду Стецюк М.Д., з Єдиного державного демографічного реєстру сформовано відповідь №407452 від 16.01.2024, де зазначено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 зареєстрований в Україні, АДРЕСА_1 . Вказана адреса зазначена відповідачем і в його апеляційній скарзі.

Тячівським районним судом на адресу ОСОБА_1 було надіслано дві судові повістки, які були повернути на адресу місцевого суду. Згідно з довідки про причини повернення, конверт з судовою повісткою від 19.01.2024 та копією позову, а також конверт із судовою повісткою від 19.02.2024 повернуто Тячівському районному суду з причин відсутності адресата за вказаною адресою (а.с.20, а.с.25).

Таким чином, судом направлялись відповідачу судові повістки за його зареєстрованим місцем проживання, і таку ж адресу він сам зазначав у його апеляційній скарзі.

Відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки, зокрема, є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

У матеріалах цивільної справи відсутні заяви відповідача про зміну його місця проживання або перебування.

Тому колегія суддів не приймає до уваги доводи відповідача про неналежне повідомлення про час судового розгляду.

Щодо доводів апелянта про неправомірність рішення у зв`язку з ненаданням сторонам часу на примирення апеляційний суд зазначає наступне.

Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану (ст. 21 СК України).

Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Згідно з частиною першою статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно з частинами третьою та четвертою статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

За змістом ч. 1 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання на підставі рішення суду за позовом одного з подружжя, який може бути пред`явлений одним із подружжя.

Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Згідно зі статтею 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

За змістом указаної норми заходи щодо примирення подружжя вживаються судом за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя. Частиною 7 статті 240 ЦПК передбачено, що суд може призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців.

Надання строку для примирення подружжя є правом суду, а не його обов`язком.

Аналогічні висновки наведено у постановах Верховного Суду від 30.05.2019 у справі № 442/6319/16-ц (провадження № 61-30728св18), від 15.01.2020 у справі №200/952/18 (провадження № 61-14859св19), 03.12.2020 № 456/848/16-ц (провадження N 61-8206св19).

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, позов було подано до суду 15 січня 2024 року. У позовній заяві позивачка просила суд не надавати строку для примирення. Підстав для надання строку на примирення суд першої інстанції не знайшов.

Апеляційний суд враховує, що з часу звернення з позовом 15 січня 2024 року - на час розгляду справи апеляційним судом 30 липня 2024 року пройшло більше півроку і на цей час сторони не примирилися - у відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначила, що примирення є неможливим, перемовини щодо збереження шлюбу з відповідачем не ведуться (а.с.79-82).

Не знайшли свого підтвердження і доводи відповідача щодо виходу судом першої інстанції за межі позовних вимог у зв`язку із прийняттям рішення про залишення малолітніх дітей проживати з матір`ю, оскільки у прохальній частині позовної заяви ОСОБА_1 просила суд залишити малолітніх синів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживати з нею (а.с.5). Позивачка у відзиві на апеляційну скаргу зазначила з метою уникнення насилля зі сторони апелянта, разом з дітьми вимушена була змінити місце проживання, а діти мають належний догляд, доступ до освіти та медицини, по апелянтом не спростовано.

Вирішуючи спір, встановивши, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, розлад в сім?ї має не тимчасовий характер, оскільки сторони разом не проживають, місцевий суд дійшов висновку, що сім?я розпалась остаточно, шлюб існує лише формально і подальше його збереження суперечить інтересам сторін.

Висновки апеляційного суду

Висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону. Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції. Відтак, відповідно до ст 375 ЦПК України, рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ч. 4 ст. 258, п.1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 11 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 1 серпня 2024 року.

Головуюча:

Судді: