Справа № 946/5292/24
Провадження № 2-р/946/8/24
УХВАЛА

30 липня 2024 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Пащенко Т.П.,

за участю секретаря судового засідання Вітенко А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ізмаїлі заяву комунального підприємства «Житсервіс» про роз`яснення ухвали Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 02 липня 2024 року по справі за заявою комунального підприємства «Житсервіс» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з оплати послуг з управління багатоквартирним будинком та судового збору з ОСОБА_1 ,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 02.07.2024 року у видачі судового наказу за заявою КП «Житсервіс» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з оплати послуг з управління багатоквартирним будинком та судового збору з ОСОБА_1 відмовлено.

18.07.2024 року представник КП «Житсервіс» надав суду заяву про роз`яснення ухвали Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 02 липня 2024 року по вказаній справі, посилаючись на те, що судом в мотивувальній частині ухвали зазначено про те, що "до заяви не доданий договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком за адресою АДРЕСА_1 ". Між тим комунальним підприємством "Житсервіс" до поданої до суду заяви про видачу судового наказу додана копія договору №273 від 01.04.2020 року про надання послуги з управління багатоквартирним будинком по АДРЕСА_1 з додатком 1. В додатку наведені прізвища мешканців, від імені яких укладено договір начальником Управління житлово-комунального господарства Ізмаїльської міської ради ОСОБА_2 , уповноваженою на це рішенням виконавчого комітету Ізмаїльської міськради №481 від 31.03.2020 року. Під номером 61 у додатку 1 вказано прізвище мешканця квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_1 як одного із співмешканців будинку АДРЕСА_1 , від імені яких укладено договір №273 від 01.04.2020 року про надання послуги з управління багатоквартирним будинком. Такий порядок укладення договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком передбачено Законом України "Про особливості здійснення прав власності у багатоквартирному будинку" та Постановою Кабінету Міністрів України №712 від 05.09.2018 року "Про затвердження Правил надання послуги з управління багатоквартирним будинком та Типовим договором про надання послуги з управління багатоквартирним будинком". Враховуючи викладене, комунальне підприємство "Житсервіс" просить роз`яснити, чому договір про надання послуги з управління багатоквартирним будинком №273 від 01.04.2020 року, укладений між КП "Житсервіс" і представником співвласників на підставі чинних нормативних актів, не є договором в розумінні п.3 ч.3 ст.163 ЦПК України. Адже, за даних обставин (відсутність за адресою: вул. Михайлівська, 23а об`єднання співвласників багатоквартирного будинку) укладення жодних інших договорів, в т.ч. індивідуальних, про надання послуги з управління багатоквартирним будинком, законодавством не передбачено.

Дослідивши заяву про роз`яснення рішення суду, матеріали справи та текст рішення суду, суд дійшов наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 02.07.2024 року у видачі судового наказу за заявою КП «Житсервіс» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з оплати послуг з управління багатоквартирним будинком та судового збору з ОСОБА_1 відмовлено.

Згідно ч.ч.1,2 ст.271 ЦПК України, за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз`яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення. Подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання. Про роз`яснення або відмову у роз`ясненні судового рішення суд постановляє ухвалу, яку може бути оскаржено.

Необхідність такого роз`яснення виникає через неоднозначне розуміння рішення суду з метою його виконання. Здійснюючи роз`яснення судового рішення, суд викладає більш повно і зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін до рішення по суті і не торкаючись тих питань, які не були предметом судового розгляду. Якщо фактично порушується питання про зміну рішення, або про внесення до нього нових даних, або про роз`яснення мотивів прийняття рішення, або фактично про встановлення чи зміну способу і порядку виконання рішення, то суд відмовляє в роз`ясненні рішення.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Частиною 2 ст. 271 ЦПК України встановлено, що подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання.

Із зазначеної норми вбачається, що роз`ясненню підлягають не всі судові рішення, а лише ті, які підлягають виконанню, порядок здійснення якого визначено Законом України від 2 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження».

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон № 1404-VIII).

Відповідно до частини першої статті 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Статтею 10 Закону № 1404-VIII встановлені такі заходи примусового виконання рішень: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

За змістом частини першої статті 63 Закону № 1404-VIII рішеннями немайнового характеру є рішення, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення. Порядок виконання рішень немайнового характеру регулюється Розділом VIII Закону № 1404-VIII. До рішень немайнового характеру, які підлягають примусовому виконанню, відносяться: рішення про відібрання дитини, встановлення побачення з дитиною, усунення перешкод у побаченні з дитиною (статті 64 Закону № 1404-VIII); про поновлення на роботі (стаття 65 Закону № 1404-VIII); про виселення божника (стаття 66 Закону № 1404-VIII); про вселення стягувача (стаття 67 Закону № 1404-VIII); інші рішення, за якими боржника зобов`язано особисто вчинити певні дії на користь стягувача чи утриматися від здійснення таких дій.

За встановленими у справі обставинами вбачається, що вказане судове рішення за своїми ознаками не підпадає до рішень немайнового характеру, які підлягають примусовому виконанню, або до інших рішень, за якими боржника зобов`язано особисто вчинити певні дії на користь стягувача чи утриматися від здійснення таких дій.

Пунктом 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» встановлено, що відповідно до статті 221 ЦПК України роз`яснення рішення суду можливе тоді, коли воно не містить недоліків, що можуть бути усунені лише ухваленням додаткового рішення, а є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. Зазначене питання розглядається судом, що ухвалив рішення, і в ухвалі суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду.

З аналізу наведених процесуальних норм випливає, що роз`яснення судового рішення полягає у викладенні в більш чіткій та конкретній формі резолютивної частини рішення і таке роз`яснення пов`язане та має на меті забезпечити чітке і правильне виконання судового рішення, якщо його зміст є незрозумілим для осіб, які брали участь у справі, або для державного виконавця, що виконує це судове рішення.

При цьому, роз`ясненню підлягають судові рішення, які ухвалені по суті спору і підлягають пред`явленню до виконання, та якими встановлюються, змінюються або припиняються права і обов`язки учасників процесу.

Разом з тим, у даному випадку судом чітко викладена резолютивна частина судового рішення, в яку суд не може вносити зміни та з`ясовувати питання, які не були предметом судового розгляду.

Ухвала суду, зміст якої просить роз`яснити заявник, ухвалена відповідно до вимог ст.ст. 263-265 ЦПК України, постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14. Текст судового рішення є зрозумілим, доступним для сприйняття, містить вичерпні, чіткі та такі, що випливають із встановлених фактичних обставин, висновки по суті заяви.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави для роз`яснення рішення суду.

Керуючись ст.ст.260, 261,271,353 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви комунального підприємства «Житсервіс» про роз`яснення ухвали Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 02 липня 2024 року по справі за заяву комунального підприємства «Житсервіс» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з оплати послуг з управління багатоквартирним будинком та судового збору з ОСОБА_1 відмовити.

Копії ухвали надіслати для відома особам, які брали участь у справі.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Т.П.Пащенко