ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6324/24 Справа № 174/418/23 Суддя у 1-й інстанції - Ілюшик І. А. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Максюти Ж.І., Халаджи О.В.,

за участю секретаря судового засідання Паромової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діяв адвокат Гурський Віталій Степанович, на рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 02 квітня 2024 року в цивільній справі номер 174/418/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Жиганова Лариса Сергіївна, про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2023 року до Вільногірського міського суду Дніпропетровської області звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Жиганова Лариса Сергіївна, про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання права власності, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що вона восени 2013 року познайомилась з ОСОБА_4 , з яким вони з того часу проживали без реєстрації шлюбу.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.

Під час спільного проживання однією сім`єю ними було придбано квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (дата придбання 04.12.2013 року) загальною площею 44,5 кв. м та автомобіль Volvo s80, 2000 року випуску (дата придбання 26.11.2014 року). Зазначене майно хоч і було придбане за спільні кошти, проте було оформлено на ОСОБА_4 .

Після смерті ОСОБА_4 вона дізналась від приватного нотаріуса Жиганової Л.С., що не має права на спадкування, оскільки вони не були в офіційному шлюбі та не були зареєстровані за однією адресою. У ОСОБА_4 є син від першого шлюбу - ОСОБА_2 , який має намір успадкувати все майно, яке позивачка нажила з ОСОБА_4 .

Зазначає, що восени 2013 року батьки ОСОБА_4 дізналися, що терміново продається квартира, за адресою: АДРЕСА_1 . Так як колишня власниця квартири не є громадянкою України, в неї не було часу чекати на виплату всієї суми, а ОСОБА_4 не мав повної суми, а це більше ніж 10000,00 доларів США, тоді позивачка вирішила йому допомогти та вкласти свої кошти 5000,00 доларів США, оскільки вони планували мешкати разом у спільному житлі.

На момент придбання квартири вони проживали у її бабусі за адресою: АДРЕСА_2 .

У квартирі вона та батьки ОСОБА_4 робили ремонт, де також витрачали кошти ОСОБА_4 та кошти позивачки за умови, що вони їй будуть повернуті, якщо їх відносини не продовжаться.

Після його повернення у листопаді 2014 року було прийнято рішення про придбання автомобіля.

Позивачка просила суд встановити факт її проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 ; визнати квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 44,5 кв. м та автомобіль Volvo s80, 2000 року випуску, об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та померлого ОСОБА_4 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на частку квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 44,5 кв. м; визнати за ОСОБА_1 право власності на частку автомобіля Volvo s80, 2000 року випуску.

Рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 02 квітня 2024 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Жиганова Лариса Сергіївна, про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання права власності відмовлено в повному обсязі.

Із вказаним рішенням не погодилась позивачка ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Гурський В.С., подала апеляційну скаргу, просила апеляційний суд скасувати рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 02.04.2024 року у справі №174/418/23 та ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі, судові витрати покласти на відповідача.

Доводами апеляційної скарги наведено, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Судом першої інстанції не надано належної оцінки показам свідків під час розгляду справи.

Як на підставу своїх доводів, відповідач стверджує що замовником ремонту квартири була його мати - ОСОБА_5 , яка й займалася веденням обліку витрат на такий ремонт. Позивачка не заперечує, що ОСОБА_5 вела чорнові записи обліку руху коштів та здійснення ремонту не суперечать позовній заяві, оскільки позивачка прямо на це вказувала у позовній заяві. Єдиною відмінністю цього, є лише те, що цим вони займалися спільно.

Доводи відповідача про те, що придбання автомобіля Volvo s80, 2000 року випуску, номер шасі НОМЕР_1 , відбувалось «за його участю» не спростовує того, що зазначене майно було придбано під час спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу за спільні кошти та на нього також розповсюджується правовий режим спільної сумісної власності.

Крім того, відповідач по справі ніяким чином не спростовує факт ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, що склалися та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю.

З організацією поховань чи лікування членів родини позивачки та родини її чоловіка допомагали батьки, родичі, друзі, колеги, але ніяк рідний син чи брат чоловіка, син навіть забрав собі гроші, що люди зібрали на роботі на поховання батька.

Про все це і викладено у позовній заяві, однак суд при розгляді справи зробив зовсім інший висновок та не звернув уваги на доводи позивачки по справі.

Від інших учасників справи відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Смирний О.С. доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в судове засідання апеляційного суду не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с. 155, 157, том 2).

Третя особа: приватний нотаріус Жиганова Лариса Сергіївна в судове засідання апеляційного суду не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала до суду апеляційної інстанції заяву про розгляд справи за її відсутністю (а.с. 158, 160, том 2).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю осіб, які не з`явилися.

Заслухавши суддю доповідача, представника позивачки, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що позивачка ОСОБА_1 проживає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 7, том 1).

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 10, том 1).

Згідно з договором купівлі - продажу квартири від 04.12.2013 року, зареєстрованого в реєстрі за №1343, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №13984819 від 04.12.2013 року, ОСОБА_4 є власником кв. АДРЕСА_4 .

З п. 9 договору вбачається, що покупець довів до відома продавця, а продавець взяла до уваги той факт, що покупець в шлюбі не перебуває і грошові кошти, що витрачаються покупцем на придбання квартири за цим договором, не є спільною сумісною власністю та є його особистою приватною власністю, і особи, які б могли поставити питання про визнання за ними права власності на грошові кошти (чи їх частку) витрачені на купівлю квартири, у тому числі відповідно до ст. 65, 74 та 97 СК України, відсутні (а.с. 11, 12, том 1).

02.08.2014 року між ФОП ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (матір`ю померлого ОСОБА_4 ) укладено договір про встановлення системи натяжних стель в приміщенні замовника в квартирі по АДРЕСА_1 (а.с. 28, 29, том 2).

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію автомобіля Volvo s80, 2000 року, НОМЕР_2 , його власником є ОСОБА_4 (а.с. 13, том 1).

До матеріалів справи долучено квитанції про сплату ОСОБА_4 та ОСОБА_1 комунальних послуг та квартплати за квартиру АДРЕСА_4 за період з 2020 року по 2022 рік (а.с. 14-102, том 1).

З договору - замовлення на організацію та проведення поховання від 09.12.2022 року, укладеного між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_8 , вбачається, що ОСОБА_1 сплачено 14636,00 грн за надані послуги щодо поховання ОСОБА_4 (а.с. 103, том 1).

До позовної заяви долучено фототаблицю (а.с. 105, 106, том 1).

До матеріалів справи долучено копію спадкової справи №14/2023, заведену приватним нотаріусом Жигановою Л.С. від 26.01.2023 року після ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 129-153, том 1).

До матеріалів справи долучено копію спадкової справи №169/2023, заведену приватним нотаріусом Жигановою Л.С. від 19.10.2023 року після ОСОБА_9 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 206-222, том 1).

До відзиву відповідачем ОСОБА_3 долучено кошторис на ремонт кімнати по АДРЕСА_1 (а.с. 30, том 2).

Свідоцтво про поховання ОСОБА_9 видано ОСОБА_3 (а.с. 31, том 2).

ОСОБА_5 (мати померлого ОСОБА_9 та відповідача) померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 32, том 2).

До матеріалів справи долучені копії записів щодо витрат на ремонт спірної квартири, які зроблені рукою ОСОБА_5 , що сторони визнали в судовому засіданні. А також копії товарних чеків на матеріали та речі побутового вжитку, зокрема, придбані ОСОБА_5 (а.с. 33-38, том 2)

Оригінали квитанції про перерахунок коштів на ім`я ОСОБА_5 оглянуті в судовому засіданні (а.с. 39, том 2).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості.

З вказаним висновком суду першої інстанції апеляційний суд погоджується, виходячи з наступного.

За змістом ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків.

Відповідно до правої позиції, викладеної у постанові Верховного Суду у справі №645/1601/16-ц від 24.06.2020 року проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Таким чином, при застосуванні ст. 74 СК України необхідно виходити з того, що вказана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків (постанова Верховного Суду від 08 грудня 2021 року в справі №531/295/19).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року в справі №554/8023/15-ц зазначила, що, вирішуючи спір про поділ майна, необхідно установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання.

Майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв`язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі №6-1026цс15.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 20 березня 2023 року у справі № 372/3321/19 (провадження № 61-10538св22) належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Судом встановлено, що місце проживання позивачки ОСОБА_1 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3 .

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з договором купівлі - продажу квартири від 04.12.2013 року, зареєстрованим в реєстрі за №1343, ОСОБА_4 є власником кв. АДРЕСА_4 .

З п. 9 вказаного договору вбачається, що покупець довів до відома продавця, а продавець взяла до уваги той факт, що покупець в шлюбі не перебуває і грошові кошти, що витрачаються покупцем на придбання квартири за цим договором, не є спільною сумісною власністю та є його особистою приватною власністю, і особи, які б могли поставити питання про визнання за ними права власності на грошові кошти (чи їх частку) витрачені на купівлю квартири, у тому числі відповідно до ст. 65, 74 та 97 СК України, відсутні.

02.08.2014 року між ФОП ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (матір`ю ОСОБА_4 ) укладено договір про встановлення системи натяжних стель в приміщенні замовника в квартирі по АДРЕСА_1 .

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію автомобіля Volvo s80, 2000 року, НОМЕР_2 , його власником є ОСОБА_4 .

До матеріалів справи долучено квитанції про сплату ОСОБА_4 та ОСОБА_1 комунальних послуг та квартплати за квартиру АДРЕСА_4 за період з 2020 року по 2022 рік.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що цей доказ не відноситься до спірного періоду.

До позовної заяви долучено світлини з відпочинку та святкування.

До матеріалів справи долучено копію спадкової справи №14/2023, заведену приватним нотаріусом Жигановою Л.С. від 26.01.2023 року після ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

До матеріалів справи долучено копію спадкової справи №169/2023, заведену приватним нотаріусом Жигановою Л.С. від 19.10.2023 року після ОСОБА_9 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

До відзиву відповідачем ОСОБА_3 долучено кошторис на ремонт кімнати по АДРЕСА_1 .

Свідоцтво про поховання ОСОБА_9 видано ОСОБА_3

ОСОБА_5 (мати ОСОБА_9 та відповідача) померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

До матеріалів справи долучені копії записів щодо витрат на ремонт спірної квартири, які зроблені рукою ОСОБА_5 , що сторони визнали в судовому засіданні. А також копії товарних чеків на матеріали та речі побутового вжитку, зокрема, придбані ОСОБА_5 .

З огляду на викладене, перевіряючи законність і обґрунтованість судового рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 02 квітня 2024 року в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачкою не надано належних та достовірних доказів на підтвердження факту проживання позивачки однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_9 , та відсутності підстав для визнання за позивачкою права власності на частину квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 44,5 кв м. та на частину автомобіля Volvo s80, 2000 року.

Щодо доводу апеляційної скарги про неналежну оцінку судом першої інстанції показів свідків, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до висновку Верховного Суду, наведеному в постанові від 08 грудня 2021 року в справі №531/295/19, показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Інші, наведені в апеляційній скарзі доводи, висновків суду першої інстанції не спростовують, переважно зводяться до незгоди із встановленими судом обставинами та спрямовані на переоцінку доказів у справі, не впливають на правильність ухваленого судового рішення, були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції. Нових будь-яких доказів суду апеляційної інстанції не надано.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Враховуючи наведене, апеляційний суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив судове рішення, яке відповідає вимогам закону.

Підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діяв адвокат Гурський Віталій Степанович, залишити без задоволення, рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 02 квітня 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 02 грудня 2024 року.

Судді: