ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5083/24 Справа № 199/8858/23 Суддя у 1-й інстанції - Руденко В.В. Суддя у 2-й інстанції - Гапонов А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Гапонова А.В.

суддів Новікової Г.В., Никифоряка Л.П.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАЙ-МІНЕРАЛС» про стягнення середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні,

- за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,

на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 лютого 2024 року, -

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Позивач звернулась до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні, посилаючись на те, що у період з 09.01.2012 року по 09.08.2023 року вона знаходилась у трудових відносинах з ТОВ «ТАЙ-МІНЕРАЛС». В день звільнення - 09.08.2023 року з нею не було проведено остаточний розрахунок: не було виплачено нараховану заробітну плату та суму компенсації за 177 календарний день невикористаної щорічної основної відпустки за період роботи з 09.01.2012 року по 09.08.2023 року, не було виплачено вихідну допомогу в розмірі 3-х середньомісячних заробітних плат.

Остаточний розрахунок ТОВ "ТАИ-МІНЕРАЛС" не провело з нею до теперішнього часу. У зв`язку з цим 11.09.2023 року вона звернулася до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача сум нарахованої, але не виплаченої заробітної плати. Судовим наказом від 12.10.2023 року по справі № 932/8199/23 її позовні вимоги були задоволені в повному обсязі.

Позивач зазначає, що її середньоденна заробітна плата, відповідно до розрахункового листка ТОВ ТАЙ-МІНЕРАЛС від 09.08.2023 року, складає (48962,47 + 48870,00) / (22 + 21) (фактично відпрацьовані дні за червень 2023 року та липень 2023 року) = 2275,18 грн. Просила суд стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день винесення рішення включно, вирішити питання про стягнення судових витрат.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 лютого 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАЙ-МІНЕРАЛС» про стягнення середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні,- задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАЙ-МІНЕРАЛС» ( , м. Дніпро, вул. Січових Стрільців, буд. 3-А офіс 22) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 20000 грн. 00 коп., з послідуючим утриманням з цієї суми податків і обов`язкових платежів.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАЙ-МІНЕРАЛС» ( , м. Дніпро, вул. Січових Стрільців, буд. 3-А офіс 22) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

29.03.2024 року від ОСОБА_1 надійшла апеляційна скарга, в якій ставиться вимога про скасування рішення суду першої інстанції та винесенні нового рішення про задоволених позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтуванні апеляційної скарги зазначено, що немає підстав для зменшення суми, бо строк в шість місяців який встановлений законодавством не може бути визнаний як несправедливим щодо роботодавця та майновий тягар відповідних виплат не може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар не може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним.

Слід також враховувати, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах та відшкодування, передбачене ст. 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст.360 ЦПК України не надходило.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи у порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.4 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено.

Позивач ОСОБА_1 перебувала з відповідачем в трудових відносинах з 09.01.2012 року по 09.08.2023 року, а саме перебувала на посаді головного бухгалтера, 09.08.2023 року була звільнена за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України, при звільненні з підприємства відповідачем не був здійснений повний розрахунок із заробітної плати.

Судовим наказом № 932/8199/23 від 12.10.2023 року, виданого Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська було стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Тай-Мінералс» на користь позивача заборгованість з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати на день звільнення 09.08.2023 року, в розмірі 578 139 (п`ятсот сімдесят вісім тисяч сто тридцять дев`ять) грн. 02 коп.

Згідно з наказом (розпорядженням) керівника ТОВ «ТАЙ-МІНЕРАЛС» Цифри В.В. № 111-к від 09.08.2023 року про припинення трудового договору (контракту) було звільнено ОСОБА_1 , також даним наказом вирішено виплатити компенсацію 169 календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки за період роботи з 10.08.2021 року по 09.08.2023 року, а також виплатити компенсацію 8 календарних днів невикористаної додаткової відпусти за особливий характер праці за період праці з 10.07.2021 року по 09.08.2023 року.

Як вбачається з копії наказу про звільнення позивача, його підписав керівник підприємства ОСОБА_2 , який й несе відповідальність за виконання підприємством вимог трудового законодавства.

Позивача було звільнено у серпні 2023 року, тобто враховується його заробітна плата за червень та липень 2023 року. З розрахункового листа вбачається, що заробітна плати за червень місяць 48962,47 грн., липень місяць 2023 року становила 48870,00 грн. Кількість робочих днів за ці два місяці становила 43 дні, таким чином середньоденна заробітна плата дорівнює 2275,18 грн., належних доказів на спростування даного розміру представником відповідача суду не надано.

З дня звільнення позивача з підприємства (09.08.2023) по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців, тобто по 09.02.2024 час затримки становить 125 робочих днів.

Таким чином, середній заробіток за час затримки, який відповідач повинен сплатити позивачу ОСОБА_1 складає 284 397,50 грн. (2275,18 грн. х 125 робочих днів).

Щодо тяжкого фінансового становища ТОВ «ТАЙ-МІНЕРАЛС», то сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Скрутне матеріальне становище, відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не звільняють останнього від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України.

Такий правовий висновок зазначений в Постанові Верховного Суду від 10.05.2018 року у справі №337/6455/15-ц, провадження № 61-3683св18.

З вищевикладеного, вбачається очевидна неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, діями позивача, яка працювала на посаді головного бухгалтера, та відповідача, а тому суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивачу виплат в розмірі 20000 грн.

Отже, підстав для звільнення відповідача від сплати середнього заробітку за час затримки розрахунку немає, оскільки відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності його вини у невиплаті належних позивачу сум у день звільнення.

Суд першої інстанції дійшов до висновку про те, що розрахункові суми позивачем в день звільнення не отримані, спору між сторонами про розмір заборгованості по заробітній платі не існує, а тому у відповідності до ч. 1ст. 117 КЗпП України, відповідач повинен сплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 20000 грн.

Але колегія суддів апеляційного суду з таким висновком погодитись не може з наступних підстав.

Відповідно статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно статті 117 КЗпП України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Статтею 117 КЗпП України передбачено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні. Так, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців (ч.1); при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника; якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті (ч.2).

Як зазначено у п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведення його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Отже, враховуючи вищевикладене, для стягнення сум по ст. 117 КЗпП України треба, щоб були винні дії роботодавця.

У даній справі не встановлено вини відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАЙ-МІНЕРАЛС» (були знищені всі бухгалтерські документи) у не виплаті всіх сум, при звільнені позивачем, що підтверджується письмовими доказами (а.с.41-47, 58).

Таким чином, у підприємства-відповідача не було об`єктивної можливості провести з відповідачкою повний розрахунок при звільненні при відсутності бухгалтерської документації, а отже не було вини, відповідно не може бути й відповідальності за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

При таких обставинах апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, в частині скасування рішення суду першої інстанції.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Враховуючи, в оскаржуємо рішенні є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 лютого 2024 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАЙ-МІНЕРАЛС» про стягнення середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: