Справа № 490/8639/24
н/п 2/490/3445/2024
Центральний районний суд м. Миколаєва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2024 року м. Миколаїв

Центральний районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Саламатіна О.В., за участю секретаря судового засідання Рябой Д.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Постарниченко Наталія Володимирівна, про визначення розміру часток у майні спільної сумісної власності, -

ВСТАНОВИВ:

30.09.2024 року ОСОБА_1 звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовною заявою до Миколаївської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Постарниченко Наталія Володимирівна, в якій просив визначити, що частки у праві власності на земельну ділянку, площею 0,0745 га, кадастровий номер :10:029:0003, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка надана для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд становить у власності ОСОБА_2 , РНОКПП- НОМЕР_1 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 , РНОКПП- НОМЕР_2 є рівними та складають по 1/2 частці кожний.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, щоє єдиним спадкоємцем 1 черги після смерті своєї матері ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , який оформив свої спадкові права на житловий будинок АДРЕСА_1 і є єдиним власником зазначеного будинку, не вирішеним питанням залишається лише отримання свідоцтва про право на спадкове майно, яке складається із частки земельної ділянки під кадастровим номером: :10:029:0003, яка розташована по АДРЕСА_1 , цільове призначення якої для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, розміром 0,0745га після смерті матері ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке не можливо отримати без визначення часток у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку.

При цьому, видати свідоцтво про право на спадщину за законом в частині земельної ділянки під кадастровим номером::10:029:0003, яка розташована по АДРЕСА_1 , нотаріус відмовилась, про що було видано відповідну Постанову від 07.09.2024 року.

Підставою для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері позивача ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначено той факт, що на підтвердження права власності на зазначену земельну ділянку спадкоємцем (позивачем) був наданий Державний акт на право власності на земельну ділянку, серії ЯИ №102469, який виданий Миколаївською міською радою Миколаївської області 30 грудня 2009 року, зареєстрованого Управлінням Держкомзему у місті Миколаєві 29 грудня 2009 року, на підставі якого земельна ділянка належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності, із якого неможливо встановити, яка саме частка в спільній сумісній власності на земельну ділянку належить спадкодавцю, тобто неможливо визначити склад спадкового майна. Свідоцтво про право на спадщину після смерті одного з учасників спільної сумісної власності може бути видане лише після виділення (визначення) частки померлого у спільному майні.

Земельна ділянка під кадастровим номером: :10:029:0003, яка розташована по АДРЕСА_1 , цільове призначення якої для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, розміром 0,0745га належить на праві власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯИ №102469, виданий 29 грудня 2009 року на підставі Рішення Миколаївської міської ради від 25.03.2009р. №33/45 та зареєстрований в Управлінні Держкомзему у місті Миколаїв 30.12.2009 року.

Таким чином, питання щодо отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на частку земельної ділянки під кадастровим номером: :10:029:0003, яка розташована по АДРЕСА_1 , цільове призначення якої для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, розміром 0,0745га після смерті його матері без вирішення питання визначення часток у праві спільної сумісної власності, можливо вирішити лише в судовому порядку.

Посилається при цьому, на приписи статтей 355-357, 1225, 1226 Цивільного кодексу України, 89, 120 Земельного кодексу України.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.09.2024 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Саламатіна О.В.

Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва Саламатіна О.В. від 03.10.2024 року прийнято вищезазначену позовну заяву та відкрито провадження у цивільній справі. Розгляд справи постановлено проводити в порядку загального позовного провадження. Також витребувано у приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Постарниченко Наталії Володимирівни копію спадкової справи №22/2024 (номер у спадковому реєстрі №72343408) після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

15.10.2024 року до канцелярії суду надійшла заява представниці Миколаївської міської ради адвоката Козій А.О., в якому остання просила провести розгляд справи без участі сторони відповідача. Винести рішення по справі відповідно до чинного законодавства.

Ухвалою судді Центрального районного суду міста Миколаєва Саламатіна О.В. від 05.11.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

11.11.2024 року представниця ОСОБА_1 адвокат Царик Р.М. подала до суду заяву, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просила їх задовольнити, розгляд справи просила проводити без її з позивачем участі.

12.11.2024 року приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Постарниченко Н.В., на виконання ухвали Центрального районного суду м. Миколаєва від 03.10.2024 року, надіслала на адресу суду копію спадкової справи №22/2024 заведеної після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В судове засідання учасники справи не з`явилися.

Враховуючи наведене вище, а також на підставі частини 2 статті 247 ЦПК України, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, прийшов до наступного висновку.

Матеріалами справи встановлено, що Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.07.2007 року, виданого державним нотаріусом Четвертої миколаївської державної нотаріальної контори Дехтяр Л.Ф., ОСОБА_1 є власником 1/2 частки житлового будинку з усіма господарськими та побутовими спорудами та будівлями, що знаходиться у АДРЕСА_1 , яка була успадкована після смерті його батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстровано в реєстрі за №1-510 (спадкова справа №173/7).

21.09.2007 року право власності на нерухоме майно було зареєстровано в Миколаївському МБТІ , про що було видано відповідний витяг №16016132, реєстраційний номер: 17621059.

Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.07.2007 року, виданого державним нотаріусом Четвертої миколаївської державної нотаріальної контори Дехтяр Л.Ф., зареєстрованого в реєстрі за №1-507 спадкоємцем іншої 1/2 частки зазначеного житлового будинку після смерті ОСОБА_3 була дружина спадкодавця ОСОБА_2 (мати позивача).

ІНФОРМАЦІЯ_1 мати позивача ОСОБА_2 померла, що підтверджується Свідоцтвом про смерть, виданим 22.02.2024 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), серія НОМЕР_3 , актовий запис №418.

Після смерті ОСОБА_2 (матері позивача) відкрилась спадщина, яка складається із 1/2 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських та побутових будівель та споруд АДРЕСА_1 та частки земельної ділянки за АДРЕСА_1 , кадастровий номер якої: :10:029:0003.

Після смерті матері позивач прийняв спадщину у встановлений законом 6-ти місячний строк, оскільки був зареєстрований та проживав разом зі спадкодавцем, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №76720965, дата видачі 23.04.2024 року, заведена приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Постарниченко Н.В., спадкова справа №72343408, у нотаріуса №22/2024.

17.08.2024 року позивач отримав Свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті своєї матері ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 на 1/2 частку у праві спільної часткової власності на житловий будинок з відповідною часткою господарських та побутових будівель та споруд під номером АДРЕСА_1 , зареєстровано в реєстрі за №510, право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав, що підтверджується відповідним витягом №391385648, номер відомостей про речове право: 56311101.

Як вбачається з постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 07.09.2024 року приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Постарниченко Н.В., відмовив позивачу у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом щодо земельної ділянки під кадастровим номером::10:029:0003, яка розташована по АДРЕСА_1 , цільове призначення якої для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд. Підставою для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері позивача ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначено той факт, що на підтвердження права власності на зазначену земельну ділянку спадкоємцем (позивачем) був наданий Державний акт на право власності на земельну ділянку, серії ЯИ №102469, який виданий Миколаївською міською радою Миколаївської області 30 грудня 2009 року, зареєстрованого Управлінням Держкомзему у місті Миколаєві 29 грудня 2009 року, на підставі якого земельна ділянка належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності, із якого неможливо встановити, яка саме частка в спільній сумісній власності на земельну ділянку належить спадкодавцю, тобто неможливо визначити склад спадкового майна. Свідоцтво про право на спадщину після смерті одного з учасників спільної сумісної власності може бути видане лише після виділення (визначення) частки померлого у спільному майні (зазначена постанова додається).

При цьому, судом встановлено, що земельна ділянка, площею 0.0745 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯИ №102469. Вказаний Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №78.

Як вбачається зі списку співвласників земельної ділянки (Додаток додержавного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯИ №102469) співвласниками зазначеної земельної ділянки є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , при цьому, розмір часток у спільній власності не визначено.

Згідно із частиною 1 статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (частина 4 статті 41 Конституції України).

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

За приписами ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно зі ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.

Зі змісту ст. 357 ЦК України вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні.

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно.

Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.

Згідно ч.1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

У частинах 1, 2 ст. 369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників.

Частинами 1, 2 ст. 370 ЦК України визначено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Відповідно до ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

У відповідності до ч. 1 ст. 86 Земельного кодексу України, земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).

Згідно ст. 89 Земельного кодексу України, земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам, якщо інше не встановлено законом. У спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки співвласників жилого будинку. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Відповідно до ч. 1 ст. 120 Земельного кодексу Україниу разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Згідно ч. 4 ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Судом встановлено, що частки в земельній ділянці під кадастровим номером: :10:029:0003, яка розташована по АДРЕСА_1 , цільове призначення якої для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, розміром 0,0745га належить на праві власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯИ №102469, виданий 29 грудня 2009 року на підставі Рішення Миколаївської міської ради від 25.03.2009р. №33/45 та зареєстрований в Управлінні Держкомзему у місті Миколаїв 30.12.2009 року, не були визначені.

При цьому, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку із неможливістю визначення частки спадкодавця, що підтверджується копією постанови про відмову у вчинення нотаріальної дії, від 07.09.2024 року.

Згідно зі ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або заперечення.

Згідно зі ст.16 ЦК України кожна особа вправі звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. При цьому одним зі способів захисту цивільних прав і інтересів виступає визнання права.

Ввідповідно до ст. 1226 ЦК України частка у справі спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі.

Відповідно до ч. 2 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Частиною першою ст. 1297 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.

Відповідно до положень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі смерті співвласника частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними. Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду.

При цьому суд враховує роз`яснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що викладені в п. 3.4. Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, де зазначено, що у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності.

Згідно із пунктом 17 Постанови Пленуму ВССУ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07.02.2014 р. частка суб`єкта права спільної сумісної власності визначається, зокрема, при відкритті після нього спадщини.

За таких обставин, суд доходить до висновку, що обставини справи, викладені у позовній заяві знайшли своє підтвердження в письмових матеріалах справи, а отже позов підлягає задоволенню.

При цьому, задовольняючи позов суд враховує положення вказаних вище норм законодавства про рівність часток, а також ту обставину, що жодних інших домовленостей про розмір часток між співвласниками не було, жодних доказів щодо домовленостей про інший розмір часток суду не представлено, а також те, що частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду.

Отже, враховуючи вищезазначені положення законодавства, оскільки частка у земельній ділянці, яка належала померлій ОСОБА_2 та померлому ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності на теперішній час не визначена, приймаючи до уваги розмір часток належних померлій ОСОБА_2 та померлому ОСОБА_1 у праві спільної часткової власності на житловий будинок, який знаходяться на спірній земельній ділянці, враховуючи сукупність доказів, з урахуванням того, що невизначення часток не дає можливості позивачу реалізувати своє право на спадкування, суд приходить висновку, що позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ) до Миколаївської міської ради (, адреса: 54001, м. Миколаїв, вул. Адміральська, 20), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Постарниченко Наталія Володимирівна (код ЄДРПОУ , адреса: 54025, м. Миколаїв, просп. Героїв України, 4/12), про визначення розміру часток у майні спільної сумісної власності задовольнити.

Визначити, що частки у праві власності на земельну ділянку, площею 0,0745 га, кадастровий номер :10:029:0003, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка надана для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, ОСОБА_2 , РНОКПП - НОМЕР_1 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , є рівними та складають по 1/2 частці кожний.

Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Саламатін