ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

30 жовтня 2024 року

м. Харків

справа № 629/1947/24

провадження № 22-ц/818/3402/24

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого Пилипчук Н.П.,

суддів Маміної О.В., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря судового засідання: Львової С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_3 , на заочне рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 09 липня 2024 року, ухвалене суддею Поповим О.Г., -

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2024 року ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В обгрунтування позову зазначає, що відповідач зареєстрований, але тривалий час не проживає у зазначеному житловому приміщенні, комунальні послуги не сплачує, не несе інших витрат по утриманню житла. Реєстрація відповідача в квартирі порушує його право власності, створює йому перешкоди в користуванні житловою площею, він не може повноцінно скористатись субсидією по оплаті комунальних послуг, чим порушуються його права.

Просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 та зняти останнього з реєстрації за вказаною адресою.

Заочним рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 09 липня 2024 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_3 , просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В обгрунтування апеляційної скарги, окрім обставин викладених у позовній заяві, зазначає, що відповідач є його братом, який вже понад два роки як виїхав до Республіки Польща. Вказує, відповідач не проживає у вказаній квартирі, не цікавиться нею, його речей в ній немає, комунальні послуги не сплачує, в утриманні житла участі не бере. Ніяких перешкод у проживанні в цій квартирі ним не чиняться. Власність не повинна використовуватись на шкоду людині. Посилається на те, що член сім?ї власника втрачає право користування цим житлом, оскільки без поважних причин понад рік ним не користується. Факт реєстрації відповідача у спірній квартирі порушує його права як власника. Зняття відповідача з реєстрації не порушує майнових прав останнього щодо квартири.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що відповідач є співвласником спірної квартири, а тому він за жодних обставин не може бути позбавлений права користування належним йому на праві спільної часткової власності майном, оскільки у протилежному разі він не у спосіб, передбачений законом, буде позбавлений права власності.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду, виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 14 листопада 2023 року, виданого державним нотаріусом Лозівської державної нотаріальної контори Харківської області Звадою В.В., ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є спадкоємцями майна після смерті батька ОСОБА_4 , а саме 1/4 частки у праві власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Свідоцтво про право на спадщину на 1/8 частку у праві власності на квартиру видано ОСОБА_1 Свідоцтво про право на спадщину на 1/8 частку у праві власності на квартиру ОСОБА_2 ще не видано (а.с.6).

Частиною 3 статті 1296 ЦК України передбачено, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Отже, відповідач наразі є співвласником вказаної квартири.

Як вбачається з Витягу про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №933 від 26 лютого 2024 року та відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру від 03 квітня 2024 року, у зазначеній квартирі зареєстровані позивач та його брат відповідач ОСОБА_2 .

У позовній заяві ОСОБА_1 , як на підставу позову посилається на те, що відповідач понад два роки не проживає у спірній квартирі, не цікавиться нею, комунальні послуги не сплачує, не приймає участі в її утримання. Факт реєстрації відповідача у спірній квартирі порушує його права як власника, а саме він не може отримати субсидію. Більш того, він сплачує комунальні послуги за відповідача.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Отже, під час розгляду спору суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Згідно зі статтею 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно із частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до статті 405 ЦК України, на яку посилається позивач, члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Разом з тим, як свідчать матеріали справи відповідач зареєстрований у спірній квартирі не як член сім?ї позивача, а як співвласник цієї квартири.

Відповідачу, як співвласнику, належить право володіти, користуватися та розпоряджатися майном, а тому у даному випадку за жодних обставин він не може бути позбавлений права користуватися належною йому на праві спільної часткової власності спірною квартирою, оскільки у протилежному разі він не у спосіб, передбачений законом, буде позбавлений права власності.

Оскільки доказів припинення за відповідачем права власності на 1/8 частку у вказаній квартирі позивачем не надано та матеріали справи не містять, тому відповідач має право користуватися нею на рівні із позивачем.

Не проживання відповідача у спірній квартирі, як і не оплата останнім комунальних послуг не є підставою для визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_1 не позбавлений можливості звернутися до ОСОБА_2 про відшкодування понесених витрат на оплату комунальних послуг.

За таких обставин, колегія суддів не вбачається правових підстав для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Оскільки позовна вимога про зняття відповідача з реєстрації є похідною, тому вона також не підлягає задоволенню

Згідно положень ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.374 ч.1п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Заочне рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 09 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.В. Маміна

О.Ю. Тичкова