КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Кафідова О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 760/28141/23

28 листопада 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кафідової О.В.

суддів - Оніщука М.І.

- Шебуєвої В.А.

при секретарі - Смолко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 02 серпня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Коробенка С.В. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції у м. Києві та Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві про стягнення моральної шкоди,-

в с т а н о в и в:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції у м. Києві та Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві, в якому просив стягнути з державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України моральну шкоду в сумі 111 667,00 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначав, що постановою інспектора патрульної поліції роти № 5 батальйону № 3 УНП в м. Києві серії ЕАО № 5155059 від 16.12.2021 року його було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340,00 грн.

Також, постановою інспектора управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції серії ЕАС № 7167066 від 14.06.2023 року його було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 122 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 510,00 грн.

Не погоджуючись з притягнення його до адміністративної відповідальності він оскаржив вказані постанови в судовому порядку.

Так, постановою Шостого Апеляційного Адміністративного Суду від 07.02.2023 року у справі № 759/29011/21 задоволено його адміністративний позов до Управління патрульної поліції в м. Києві. Визнати неправомірною та скасовано постанову від 16 грудня 2021 року серія ЕОА №5155059 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі про притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 122 КУпАП, а провадження у справі про адміністративне правопорушення - закрито.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 31.07.2023 року у справі № 759/11260/23 року позов ОСОБА_1 до Головного Управління Національної поліції в місті Києві, інспектора УПП роти батальйону УНП в місті Києві старшого лейтенанта Турчина В. І. задоволено. Скасовано постанову серії ЕАС №7167066 від 14.06.2023 року винесену інспектором управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Турчина В.І. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн за частиною другою статті 122 КУпАП. Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за частиною другою статті 122 КУпАП закрито.

Позивач вважає, що внаслідок незаконного притягнення його до адміністративної відповідальності йому завдано моральної шкоди.

Враховуючи вищенаведене, просив позов задовольнити.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 02 серпня 2024 року позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції у м. Києві та Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві про стягнення моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з Держави за рахунок коштів державного бюджету України на користь ОСОБА_1 компенсацію за завдану незаконним діями співробітників Департаменту патрульної поліції компенсацію за спричинену моральну шкоду в розмірі 1 000 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що закриття справ про адміністративне правопорушення через відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно; позивачем доведено факт завдання йому моральної шкоди. Визначаючи розмір завданої позивачу моральної шкоди в 1 000,00 грн, суд керуючись засадами справедливості, добросовісності та розумності, вважав, що така компенсація є достатньою та адекватною з огляду на обставини справи.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 09 вересня 2024 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить стягнути на свою користь моральну шкоду у розмірі 101 667 грн з Державного бюджету України, шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України, через Державну казначейську службу України.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо застосування до спірних правовідносин положень частини першої статті 1173 та статті 1174 ЦК України, при цьому не застосував статтю 1176 ЦК України, яка підлягала застосуванню.

В судове засідання сторони не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, а тому колегія суддів вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності не з`явившихся сторін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, постановою інспектора патрульної поліції роти № 5 батальйону № 3 УНП в м. Києві серії ЕАО № 5155059 від 16.12.2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340,00 грн.

Також, постановою інспектора управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції серії ЕАС № 7167066 від 14.06.2023 року ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 122 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 510,00 грн.

Позивач не погоджуючись з притягнення його до адміністративної відповідальності оскаржив вказані постанови інспекторів управління патрульної поліції в судовому порядку.

Так, постановою Шостого Апеляційного Адміністративного Суду від 07.02.2023 року у справі № 759/29011/21 адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в м. Києві задоволено. Визнати неправомірною та скасовано постанову від 16 грудня 2021 року серія ЕОА №5155059 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі про притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 122 КУпАП, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито у зв`язку з не доведення в його діях складу адміністративного правопорушення.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 31.07.2023 року у справі № 759/11260/23 року позов ОСОБА_1 до Головного Управління Національної поліції в місті Києві, інспектора УПП роти батальйону УНП в місті Києві старшого лейтенанта Турчина В.І. задоволено. Скасовано постанову серії ЕАС №7167066 від 14.06.2023 року винесену інспектором управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Турчина В.І. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн за частиною другою статті 122 КУпАП. Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за частиною другою статті 122 КУпАП закрито у зв`язку з не доведення в його діях складу адміністративного правопорушення

Судові рішення набрали законної сили.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (частина перша статті 1173 ЦК України).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органами державної влади, їх посадовими та службовими особами.

Шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом (частини перша-друга статті 1176 ЦК України).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18) зазначено, що: «статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення. На підставі пункту 2 частини першої статті 1 цього Закону в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яке в подальшому закрито судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше)».

У справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок по доведенню обставин заподіяння моральної шкоди та визначення розміру компенсації на її відшкодування покладається на позивача.

Встановлюючи протиправність дій суб`єкта владних повноважень та, відповідно, наявність підстав для стягнення моральної шкоди, суди не мають своїм обов`язком присуджувати розмір вказаної шкоди виключно в тій сумі, яка зазначена позивачем у позовній заяві. Суди, визначаючи співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам, повинні виходити із засад розумності та справедливості.

У постановах від 10 квітня 2019 року у справі № 464/3789/17, від 13 березня 2024 року у справі № 712/10999/22 Верховний Суд зазначив, що, визначаючи співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам, суд повинен виходити із засад розумності та справедливості. Із огляду на те, що «розумність» і «справедливість» є оціночними поняттями, суди першої та апеляційної інстанцій, які заслуховують сторін та встановлюють фактичні обставини справи, мають широку свободу розсуду під час визначення розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди.

При визначенні розміру моральної шкоди суд оцінює ступінь моральних страждань позивача, враховує короткочасність конфліктної ситуації, наявність психологічного стресу у позивача після подій, а також наявність у позивача моральних (душевних) страждань, що були викликані вимушеними діями щодо доведення відсутності в своїх діях правопорушення з метою захисту свого порушеного права.

Частково задовольняючи позов суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали вказане провадження.

Врахувавши конкретні обставини справи, глибину завданої моральної шкоди, характер та обсяг душевних страждань, яких зазнав позивач, вимоги розумності і справедливості, тривалості моральних страждань, суд першої інстанції дійшов висновку, що розмір відшкодування в сумі 1 000,00 грн цілком відповідає завданій позивачу шкоді та є справедливою.

Колегія суддів погоджується з визначеним судом розміром моральної шкоди, оскільки такий є пропорційним і достатнім для компенсації позивачу спричинених негативних наслідків морального характеру.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права до спірних правовідносин, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що суд допустив неправильне тлумачення наведених норм або застосував закон, який не підлягав застосуванню чи не застосували закон, який підлягав застосуванню.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судового рішенні, питання вичерпності висновку суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що у справі, що розглядається, сторонам надано вмотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у апеляційні й скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 1 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до частин першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 02 серпня 2024 року - без змін, оскільки підстави для скасування судового рішення відсутні.

Керуючись статтями 268, 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 02 серпня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 29 листопада 2024 року

Головуючий: Судді: