Провадження №2-с/359/69/2024
УХВАЛА

25 вересня 2024 року суддя Бориспільського міськрайонного суду Київської області Борець Є.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 , який діє від імені ОСОБА_2 , про скасування судового наказу судді Бориспільського міськрайонного суду про стягнення з ОСОБА_2 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Київоблгаз Збут» заборгованості за спожитий природний газ,

встановив:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 , діючи від імені ОСОБА_2 , звернувся до суду з вказаною заявою та обґрунтовує її тим, що судовим наказом судді Бориспільського міськрайонного суду від 10 січня 2024 року, з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Київоблгаз Збут» стягнута заборгованість за спожитий природний газ в розмірі 15000 гривень 00 копійок, інфляційні втрати в розмірі 240 гривень 99 копійок, 3% річних в розмірі 37 гривень 51 копійки та судовий збір в розмірі 268 гривень 40 копійок. Однак ОСОБА_2 категорично заперечує проти існування в нього заборгованості за вказані послуги, оскільки він не є власником житлового будинку по АДРЕСА_1 , до якого постачались вказані комунальні послуги. Тому ОСОБА_1 , діючи від імені ОСОБА_2 ,просить суд скасувати судовий наказ судді Бориспільського міськрайонного суду від 10 січня 2024 року, а також стягнути з ТОВ «Київоблгаз Збут» судовий збір в розмірі 151 гривні 40 копійок та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 гривень 00 копійок.

За змістом ч.3 ст.171 ЦПК України у разі відсутності підстав для повернення заяви про скасування судового наказу, суддя не пізніше двох днів після її подання постановляє ухвалу про скасування судового наказу, в якій роз`яснює заявнику (стягувачу) його право звернутися до суду із тими самими вимогами в порядку спрощеного позовного провад-ження.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суддею не встановлено підстав для повернення заяви про скасування судового наказу.

Зі змісту заяви про видачу судового наказу вбачається, що ТОВ «Київоблгаз Збут» постачав природний газ до житлового будинку по АДРЕСА_1 . За період з 1 листопада 2021 року по 30 квітня 2022 року виникла заборгованість за спожитий природний газ, яку має сплатити власник вказаного об`єкту нерухомого майна.

Встановлено, що 17 серпня 2006 року ОСОБА_2 уклав з ОСОБА_3 договір купівлі-продажу, за яким ОСОБА_2 відчужив у власність ОСОБА_3 житловий будинок по АДРЕСА_1 . Ці обставини свідчать про те, що між ТОВ «Київоблгаз Збут» та ОСОБА_2 існує спір щодо отримання ОСОБА_2 вказаних комунальних послуг.

З огляду на викладене суддя вважає, що судовий наказ судді Бориспільського міськрайонного суду від 10 січня 2024 року належить скасувати.

Відповідно до ч.1 та п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Встановлено, що до заяви про скасування судового наказу приєднано квитанцію про сплату ОСОБА_2 судового збору в розмірі 151 гривні 40 копійок, копію квитанції до прибуткового касового ордера про оплату ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу в розмірі 5000 гривень 00 копійок, а також ордер на надання правничої допомоги, витяг з договору про надання правничої допомоги, акт виконаних робіт та наданих послуг.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Суддя звертає увагу на той факт, що відповідно до ч.1 ст.42 ЦПК України, сторони є учасниками справи у справах позовного провадження, тоді як заява про скасування судового наказу розглядається в порядку наказного провадження.

ТОВ «Київоблгаз Збут» звернулось до суду в порядку наказного провадження, в якому передбачено спрощене судове провадження. Заява про скасування судового наказу також подана у порядку наказного провадження.

Відповідно до ч.2 ст.42 ЦПК України у справах наказного провадження учасниками справи є заявник та боржник.

Порядок розгляду справ наказного провадження визначений розділом II ЦПК України «Наказне провадження». Вказаний розділ ЦПК України окремо не встановлює порядок відшкодування витрат, пов`язаних з розглядом справи, які понесені боржником.

Суддя зазначає, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування у справі, при цьому, в силу принципу змагальності сторін, обов`язок доведення обставин, що мають значення для справи і на які сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України, покладається саме на сторони по справі. Отже стягувач за правилами наказного провадження буде позбавлений можливості довести неспівмірність заявлених вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу або погодитися з розміром цих витрат.

Зі змісту вказаних норм матеріального права та процесуальних норм встановлено, що судові витрати підлягають розподілу між позивачем та відповідачем (сторонами у позовному провадженні) у разі вирішення спору по суті, тобто при ухваленні судом остаточного рішення, оскільки саме тоді на суд покладається обов`язок вирішення питання щодо розподілу судових витрат з урахуванням приписів ч.3 та ч.8 ст.141 ЦПК України та застосування пропорційності, що передбачено вимогами ч.1 та ч.2 ст.141 ЦПК України.

Разом з тим, ЦПК України не містить визначеного порядку розподілу судових витрат між учасниками наказного провадження, зокрема, не містить норми, відповідно до якої у випадку скасування судового наказу на заявника, за судовим наказом, покладався б обов`язок відшкодування боржнику судових витрат. Отже, судові витрати підлягають розподілу тільки за результатами розгляду справи. У справі наказного провадження спір між стягувачем та боржником суд не вирішує, а тому підстави для розподілу судових витрат відсутні. Отже саме по собі звернення кредитора (стягувача) з такою заявою до суду про видачу судового наказу не свідчить про необґрунтованість дій останнього (зловживання своїми правами), що могло б бути підставою для стягнення судових витрат, оскільки зазначене є його диспозитивним правом, передбаченим процесуальним законодавством.

З огляду на викладене, суддя приходить до висновку, що вимога про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу задоволенню не підлягає, оскільки зі змісту норм ЦПК України заявник позбавлений можливості заперечувати проти вимог боржника, що стосуються відшкодування витрат на правничу допомогу.

У стягненні судового збору, сплаченого при подачі заяви про скасування судового наказу, слід також відмовити, з огляду на те, що відшкодування суми судового збору, сплаченого у наказному провадженні, підлягає відшкодуванню лише на користь заявника шляхом його зарахування до судового збору, сплаченого у разі пред`явлення ним позову до боржника.

При цьому, з огляду на приписи ч.2 ст.164 ЦПК України, можна дійти висновку, що законодавець розподіл судових витрат, що понесені у наказному провадженні, пропонує вирішувати при пред`явленні стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження.

Відповідно до ч.3 ст. 171 ЦПК України, в ухвалі про скасування судового наказу суд за клопотанням боржника вирішує питання про поворот виконання судового наказу в порядку, встановленому статтею 444 цього Кодексу.

Отже, законодавцем визначені процесуальні дії суду, які можуть мати місце разом зі скасуванням судового наказу поворот виконання судового наказу. Питання стягнення судових витрат судом не вирішується.

При цьому слід зауважити, що скасуванням судового наказу спір по суті не вирішується. Тому підстав для стягнення судового збору на користь заявника та інших витрат не має.

Отже боржник не позбавлений права стягнути відповідні витрати з стягувача (заявника) в порядку позовного провадження.

Керуючись п.1 ч.1, ч.2 ст.258, ст.260 ЦПК України, суддя

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 , який діє від імені ОСОБА_2 ,про скасування судового наказу задовольнити частково.

Скасувати судовий наказ судді Бориспільського міськрайонного суду від 10 січня 2024 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Київоблгаз Збут» заборгованості за спожитий природний газ в розмірі 15000 гривень 00 копійок, інфляційні втрати в розмірі 240 гривень 99 копійок, 3% річних в розмірі 37 гривень 51 копійки та судовий збір в розмірі 268 гривень 40 копійок.

У задоволенні заяви в частині стягнення витрат на оплату судового збору та витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

Роз`яснити, що вимоги, заявлені товариством з обмеженою відповідальністю «Київоблгаз Збут», можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження з додержанням загальних правил щодо пред`явлення позову.

Ухвала суду є остаточною та не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Суддя

Бориспільського міськрайонного суду Є.О. Борець