ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«30» липня 2024 року

м. Харків

справа № 641/561/22

провадження № 22ц/818/2411/24

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Мальованого Ю.М., Яцини В. Б.,

за участю секретаря Волобуєва О.О.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2

відповідачі Товариство з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія», ОСОБА_3 , представник відповідачки ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15 квітня 2024 року в складі судді Курганникової О.А.

в с т а н о в и в:

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія», ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Сватово Луганської області відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «HONDA», реєстраційний № НОМЕР_1 , під керуванням відповідачки ОСОБА_3 , та транспортного засобу «VOLKSWAGEN», реєстраційний № НОМЕР_2 , під його керуванням. Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди його транспортний засіб отримав значні механічні пошкодження.

Вказав, що на місці дорожньо-транспортної пригоди складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол), в якому відповідачка зазначила про свою вину. Крім того, 20 березня 2021 року ОСОБА_3 надала розписку про те, що зобов`язується компенсувати спричинену його автомобілю шкоду згідно розрахунків вартості ремонту в повному обсязі.

Зазначив, що на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «HONDA», реєстраційний № НОМЕР_1 , була застрахована в Товаристві з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія» за полісом № 202697443. Полісом передбачено франшизу 2 500,00 грн. Він повідомив про страховий випадок та надав заяву про страхове відшкодування.

Вказав, що висновком експертного автотоварознавчого дослідження № 01/21 від 05 липня 2021 року про оцінку транспортного засобу встановлено, що вартість відновлювального ремонту його транспортного засобу становить 60 153,31 грн. Вартість матеріального збитку, завданого йому як власнику транспортного засобу «VOLKSWAGEN», складає 23 987,31грн без урахування ПДВ, і цю суму з вирахуванням франшизи (2 500,00 грн) слід стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія». Різниця між сумою страхового відшкодування та завданою шкодою в розмірі 38 666,00 грн підлягає стягненню з ОСОБА_3 .

Просив стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія» на його користь суму страхового відшкодування в розмірі 21 487,31 грн; стягнути з ОСОБА_3 на його користь завдану матеріальну шкоду в розмірі 38 666,00 грн; судові витрати покласти на відповідачів пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме: 992,40 грн витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви, 7 000,00 грн витрати на професійну правничу допомогу адвоката та 2 500,00 грн - витрати на замовлення та проведення експертної майнової оцінки, разом на загальну суму 10 492,40 грн.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15 квітня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено у повному обсязі, стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія» на користь ОСОБА_1 суму страхового відшкодування у розмірі: 21 487, 31 грн та судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у розмірі 3 497,46 грн; стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 завдану матеріальну шкоду в розмірі 38 666, 00 грн та судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у розмірі 6 994.94 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3 через представника подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду в частині стягнення з неї завданої матеріальної шкоди та судових витрат - скасувати та в цій частині ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалено з порушенням норм процессуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Доказуванню підлягає факт дорожньо-транспортної пригоди, порушення нею Правил дорожнього руху, вина, розмір шкоди саме на час дорожньо-транспортної пригоди. Вона не погоджується з висновком експертного автотоварознавчого дослідження № 01/21 від 05 липня 2021 року та вважає його недопустимим доказом, який суперечить обставинам справи. Вона не була повідомлена про час та місце проведення експертного дослідження. Оцінка транспортного засобу здійснювалась на час експертного дослідження, а не на дату дорожньо-транспортної пригоди, що впливає на ринкову вартість, знос автомобіля і ціни. За період з 20 березня 2021 року по 05 липня 2021 року транспортний засіб міг експлуатуватися, потрапляти в інші дорожньо-транспортні пригоди. Експертом у висновку вказано більше пошкоджень, ніж у повідомленні про дорожньо-транспортну пригоду, не зазначено, чи включає «А-стояк зовнішній лівий (деформація)» до складу пошкоджених інших стояків. Експертом неправомірно враховано розмір зносу автомобіля 60% замість 70% при наявності експлуатаційних пошкоджень, помилково визначено коефіцієнт фізичного зносу Ез. При розрахунку ринкової вартості автомобіля експерт, описуючи наявні пошкоджені деталі, вказує більше трьох, однак у висновку зазначає не більше трьох та знімає 4% замість 10%, що передбачено Методикою оцінки. До вартості транспортного засобу та ремонту необґрунтовано включено вартість диску колеса, який не є складовою частиною автомобіля, що нерозривно пов`язана з ним. При дорожньо-транспортній пригоді не була пошкоджена рульова тяга, зображена на фото деталь взагалі демонтована з транспортного засобу. Експерт не врахував, що автомобіль привезений зі США та ремонтувався в Україні. Дата складання висновку також викликає сумніви. Позивачем не надано розрахунку страхового відшкодування, виконаного страховою компанією, та доказів виплати йому страхового відшкодування, що має бути передумовою звернення з вимогами до неї. Доказів відновлення автомобіля на станції технічного обслуговування позивач не надав, відтак стягнення витрат на ремонт є передчасним.

05 червня 2024 року за допомогою системи «Електронний суд» від ОСОБА_1 через представника надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_3 , в якому він просив залишити її без задоволення. Вказав, що він звернувся до страховика відповідачки, проте страховик не оглянув автомобіль, тому він самостійно обрав експерта для визначення розміру завданої шкоди. На місці дорожньо-транспортної пригоди він з відповідачкою склали європротокол, та відповідачка написала розписку про зобов`язання відшкодувати шкоду. Посилання ОСОБА_3 на те, що висновок експертного автотоварознавчого дослідження є неналежним доказом щодо розміру матеріальних збитків, є неспроможними. Дата замовлення звіту, враховуючи те, що предметом оцінки стали пошкодження автомобіля саме внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини відповідачки, що вбачається з даних висновку, на об`єктивність проведеного дослідження не впливає. Чинне законодавство не передбачає обов`язкового виклику на огляд пошкодженого транспортного засобу особи, що завдала шкоди. Міркування ОСОБА_3 щодо того, що автомобіль мав ушкодження, які виникли ще до дорожньо-транспортної пригоди, та міг отримати додаткові пошкодження, доказами не підтверджуються і є домислами. В європротоколі зафіксовано пошкодження диску колеса, а тому посилання скаржника на, нібито, необґрунтоване включення його вартості до вартості відновлювального ремонту, є абсурдним. Щодо інших пошкоджень, які зафіксовані у висновку експерта, і яких, на думку відповідачки, не було внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, то по-перше, такі доводи нічим не підтверджуються, по-друге, скаржник не є експертом і не може належним чином оцінити пошкодження тих чи інших деталей, а по-третє, є приховані пошкодження, які неможливо візуально побачити без демонтажу відповідних частин транспортного засобу. Окрім того, іншої оцінки матеріальних збитків відповідачем суду не надано, клопотання про призначення відповідної судової експертизи не заявлялися, отже даний доказ належним чином підтверджує розмір заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди збитків. Наведена ОСОБА_3 судова практика лише підтверджує правомірність, обгрунтованість та законність рішення суду першої інстанції.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_3 необхідно залишити без задоволення, рішення суду в оскаржуваній частині залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині мотивовано тим, що відповідачка як винна у дорожньо-транспортній пригоді особа має відшкодувати позивачу різницю між вартістю відновлювального ремонту автомобіля та страховим відшкодуванням.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 20 березня 2021 року в м. Сватово Луганської області відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «HONDA», реєстраційний № НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 , та транспортного засобу «VOLKSWAGEN», реєстраційний № НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , внаслідок якої автомобіль «VOLKSWAGEN» отримав механічні пошкодження.

Власником автомобіля «VOLKSWAGEN», реєстраційний № НОМЕР_2 , є ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 (а. с. 11).

На місці дорожньо-транспортної пригоди складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол), з якого вбачається, що ОСОБА_3 пояснила, що виїхала на зустрічну смугу руху на перехресті вулиці Макарова та провулку Промислового та здійснила зіткнення з власної необачності. Видимі пошкодження транспортного засобу «VOLKSWAGEN», реєстраційний № НОМЕР_2 зігнуте переднє ліве колесо, ліві передні двері, ліве переднє крило та поріг (а. с. 12).

Крім того, 20 березня 2021 року ОСОБА_3 склала розписку про те, що скоїла наїзд на автомобіль «VOLKSWAGEN», реєстраційний № НОМЕР_2 , та зобов`язується компенсувати спричинену автомобілю шкоду згідно розрахунків вартості ремонту в повному обсязі (а. с. 13).

На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «HONDA», реєстраційний № НОМЕР_1 , була застрахована в Товаристві з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія» за полісом № 202697443 (а. с. 16). Полісом передбачено франшизу 2 500,00 грн, що підтверджується відповіддю МТСБУ (а. с. 48).

На виконання вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ОСОБА_1 надав страховику Товариству з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія» повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та заяву про страхове відшкодування, яку отримано 24 березня 2021 року (а.с.14).

Як вбачається з висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 01/21 від 05 липня 2021 року про оцінку транспортного засобу, виконаного судовим експертом ОСОБА_5 на замовлення ОСОБА_1 , вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «VOLKSWAGEN», реєстраційний № НОМЕР_2 , складає: 23 987,31грн без урахування ПДВ, а вартість відновлювального ремонту вищевказаного транспортного засобу 60 153,31 грн (а.с.17-41).

З висновку вбачається, що автомобіль має аварійні пошкодження: А-стояк зовнішній лівий деформація, накладка порога зовнішня ліва подряпини, крило переднє ліве деформація, двері передні ліві деформація, підкрилок передній лівий розриви, диск колеса переднього лівого подряпини металу, поперечна рульова тяга ліва деформація, кузов перекіс отвору дверей передніх лівих; а також експлуатаційні пошкодження: оббивка салону (даху, стояків, полиць, дверей), оббивка сидінь, пофарбування кузова, транспортний засіб на ходу і його технічний стан відповідає строку експлуатації та пробігу (а. с. 20).

За складання висновку ОСОБА_1 сплачено 2 500,00 грн, що підтверджується договором № 01/21 від 05 липня 2021 року проведення незалежної оцінки, актом № 01/21 прийому-передачі виконаних послуг, рахунком-фактурою № 01 від 09 липня 2021 року до акту виконаних робіт та копією квитанції (а. с. 42-45).

Інтереси ОСОБА_1 представляв адвокат Красовський І.І. на підставі договору про надання правової допомоги № 01Б-1/232 від 19 серпня 2021 року з Адвокатським бюро «Лідії Поліщук» та ордеру, серія АІ № 1194837 від 17 січня 2022 року. Додатковою угодою до договору від 19 серпня 2021 року сторони погодили, що вартість години часу роботи адвоката складатиме 1 000,00 грн. З розрахунків №1 та № 2 суми гонорару за надану правову допомогу від 25 та 26 жовтня 2021 року, а також актів виконаних робіт № 47.10 та № 48.10 вбачається, що адвокатським бюро надано ОСОБА_1 наступні послуги: підготовка та подання позовної заяви до суду (визначення підсудності розгляду позовної заяви, розрахунок ціни позову та суми судових витрат, підготовка та написання позовної заяви та подання в суд) протягом 4 годин вартістю 4 000,00 грн, написання адвокатського запиту до МТСБУ від 09 вересня 2021 року протягом 1 години вартістю 1 000,00 грн та написання вимоги до ОСОБА_3 від 17 вересня 2021 року протягом 2 годин вартістю 2 000,00 грн, загалом 3 000,00 грн. Оплата ОСОБА_1 за надання правової допомоги в розмірі 4 000,00 грн та 3 000,00 грн підтверджується рахунками № 48.10 та № 47.10 і квитанціями від 25 та 26 жовтня 2021 року (а. с. 53-67).

Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Статтями 28, 29 Закону № 1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.

При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

Спеціальні норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обмежують розмір шкоди (збитків) (як оціненої, так і фактичної), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); відповідно до пунктів 32.4, 32.7 статті 32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП; шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

До такого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові № 911/286/20 від 21 грудня 2020 року.

Пунктом 33.2 статті 33 вказаного Закону передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.

У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов`язку інформувати відповідні підрозділи Національної поліції про її настання.

У разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників відповідних підрозділів Національної поліції розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням МТСБУ, що діяли на день настання страхового випадку.

За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці, незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

З урахуванням того, що цивільно-правова відповідальність винного водія застрахована, майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком (франшиза, втрата товарної вартості, страховий ліміт).

Верховний Суд у постанові у справі № 522/15636/16-ц зазначив, що виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом № 1961-IV покладено на страховика винної особи у межах, встановлених цим Законом і договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Подібні за змістом висновки щодо відшкодування винною особою різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою сформульовані також в постановах Верховного Суду від 14 серпня 2019 року у справі № 344/3008/17 (провадження № 61-26423св18), від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17 (провадження № 61-12032св19), від 15 жовтня 2020 року у справі № 755/7666/19 (провадження № 61-10010св20), від 16 лютого 2022 року у справі № 709/370/20 (провадження № 61-16320св20), від 12 липня 2023 року у справі № 591/1861/22 (провадження № 61-2507св23).

Визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суд, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинен виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у постанові від 20 березня 2018 року у справі № 911/482/17.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_3 як до винної у дорожньо-транспортній пригоді особи з вимогами про відшкодування шкоди, завданої йому як власнику автомобіля, яким він керував на момент дорожньо-транспортної пригоди, у вигляді різниці між вартістю відновлювального ремонту та сумою страхової виплати, що підлягає стягненню з її страхової компанії.

Факт дорожньо-транспортної пригоди та вина ОСОБА_3 підтверджуються повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду (європротоколом) та розпискою відповідачки.

Встановивши, що автомобілю позивача спричинено пошкодження, чим завдано збитків, розмір яких підтверджується висновком експертного автотоварознавчого дослідження, вина відповідачки у дорожньо-транспортній пригоді підтверджується матеріалами справи, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку щодо стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 збитків у розмірі 38 666,00 грн, що є різницею між вартістю відновлювального ремонту та страховим відшкодуванням, що підлягає стягненню зі страховика (60 153,31 грн вартість ремонту 23 987,31 грн збитки без ПДВ + 2 500,00 грн франшиза) та витрат на складання висновку і судових витрат пропорційно задоволеним вимогам до неї.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 фактично зводяться до незгоди з висновком експертного автотоварознавчого дослідження. Однак, такі доводи колегія суддів відхиляє, оскільки відповідачкою зі свого боку не надано будь-яких доказів на спростування цього висновку, а її твердження щодо ймовірності пошкоджень автомобіля позивача до та після дорожньо-транспортної пригоди ґрунтуються на припущеннях. Перелік пошкоджень автомобіля, що міститься у європротоколі, є загальним та охоплює лише видимі пошкодження, натомість у висновку експерт описав усі наявні пошкодження, тому відмінності у цих документах не є підставою для визнання висновку експерта неналежним чи недопустимим доказом. Описані пошкодження відповідають механізму їх утворення при дорожньо-транспортній пригоді, а саме при ударі у лівий бік автомобіля позивача. Аварійних пошкоджень, які явно не пов`язані з дорожньо-транспортною пригодою 20 березня 2021 року, з висновку не вбачається. Виклик заінтересованих осіб для технічного огляду транспортного засобу здійснюється лише у разі потреби (пункт 5.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів).

При цьому, в ході розгляду справи ОСОБА_3 з метою спростування результатів дослідження не скористалася своїм процесуальним правом на подання клопотання про призначення у справі судової авто товарознавчої експертизи.

Посилання ОСОБА_3 на те, що позивачем не надано розрахунку страхового відшкодування, виконаного страховою компанією, та доказів виплати йому страхового відшкодування, що має бути передумовою звернення з вимогами до неї, є безпідставними, оскільки у цій справі ОСОБА_1 звернувся з вимогами одразу до двох співвідповідачів: ОСОБА_3 та її страховика - Товариства з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія», і судом першої інстанції задоволено його вимоги про стягнення зі страхової компанії страхового відшкодування. В цій частині ОСОБА_3 рішення суду не оскаржує. Невиплата страховиком відшкодування у добровільному порядку не є підставою для відмови у задоволенні позову до ОСОБА_3 як винуватиці дорожньо-транспортної пригоди та не свідчить про його передчасність, суд не позбавлений можливості вирішити питання щодо стягнення збитків одразу з двох відповідачів.

Твердження ОСОБА_3 щодо того, що доказів відновлення автомобіля на станції технічного обслуговування позивач не надав, відтак стягнення витрат на ремонт є передчасним, судова колегія відхиляє, оскільки за правилами частин першої та другої статті 22 ЦК України реальними збитками є також витрати, які особа мусить зробити для відновлення свого порушеного права, тобто такі дії, які настануть в майбутньому. Відсутність розрахункового документа за проведене відновлення транспортного засобу (ремонт) не є підставою для звільнення відповідачки від виконання обов`язку та відшкодування реальних витрат, яких зазнав позивач відповідно до статті 22 ЦК України.

Висновки про наявність права у потерпілої сторони на відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, без підтвердження оплати проведеного відновлювального ремонту автомобіля, сформульовані також у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі №6-691цс15, а також у постановах Верховного Суду від 16 січня 2018 року №61-1836св17, від 28 лютого 2018 року № 61-134св18, від 25 квітня 2018 року у справі № 760/5618/16-ц, провадження № 61-4463св18.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення в оскаржуваній частині, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

В частині задоволення позовних вимог до Товариства з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія» рішення суду не оскаржувалось та не переглядалось.

Апеляційна скарга ОСОБА_3 не містить доводів щодо її незгоди з розподілом судових витрат, зокрема, витрат на правничу допомогу, щодо неспівмірності таких витрат тощо. З клопотанням про зменшення витрат на правничу допомогу відповідачка ані до суду першої, ані до суду апеляційної інстанції не зверталась. Позивачем в свою чергу надано докази понесених судових витрат, зокрема, на правничу допомогу в сумі 7 000,00 грн. За таких умов, колегія суддів не вбачає підстав для перегляду та скасування чи зміни рішення суду в частині розподілу судових витрат.

За правилом частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судового збору судом апеляційної інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст.367, 368, ст.374, ст.375, ст.ст.381 384, 389 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15 квітня 2024 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

В іншій частині рішення суду не оскаржувалось та не переглядалось.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді Ю.М. Мальований

В. Б. Яцина

Повний текст постанови складено 30 липня 2024 року.