Житомирський апеляційний суд
Справа №296/7561/23 Головуючий у 1-й інст. Шкиря В. М.
Категорія 44 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Трояновської Г.С., Борисюка Р.М.,

за участю секретаря судового засідання Журавської Д.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 296/7561/23 позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 30 серпня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Шкирі В.М. в м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди в сумі 317957,14 грн завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 09.03.2023 в АДРЕСА_1 . Позов обґрунтовано тим, що 09.03.2023 в м. Житомирі по вул.Бердичівській,48 сталась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів: «Peugeot307», з номерним знаком НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 та «Mitsubishi Outlander», з номерним знаком НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 . Постановою Корольовського районного суду м. Житомира від 18 квітня 2023 року у справі № 296/2382/23 ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні цієї ДТП (рішення набрало законної сили 04.05.2023). Згідно висновків експертного дослідження від 01.05.2023 № УД-19/106-23/5424-АВ вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «Mitsubishi Outlander», з номерним знаком НОМЕР_2 станом на 09.03.2023 складає 477957,14 грн. Враховуючи, що цивільно правова відповідальність ОСОБА_2 застрахована, та наразі максимальне відшкодування складає 160000,00 гривень позивач вважає, що відповідач повинен йому сплатити 317957,14 грн ( 477957,14 грн - 160000,00 грн) матеріальної шкоди завданої внаслідок ДТП у якій відповідача визнано винним.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 30 серпня 2024 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позову. На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що на підтвердження викладених у позові обставин ОСОБА_1 надав суду експертний висновок від 01.05.2023 № УД-19/106-23/5424-АВ, який є письмовим доказом на підтвердження розміру заподіяних збитків. Вищевказаний висновок є експертним дослідженням, а не експертизою, а тому його виконавці не попереджаються про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку та за відмову без поважних причин від виконання покладених на них обов`язків. Ставлячи під сумнів експертне дослідження надане позивачем, сторона відповідача заявила клопотання про призначення відповідної судової експертизи та ухвалою судді від 20.05.2024 року призначено судову транспортно-товарознавчу експертизу. Проте, експертиза не була проведена у зв`язку з тим, що на вимогу експерта не було надано рахунок про оплату вартості робіт за проведення експертизи. Отже, відповідач заперечуючи щодо розміру заподіянні шкоди не надав належних та допустимих доказів на спростування цих обставин. У статті 105 ЦПК України визначено випадки, за яких призначення судової експертизи є обов`язковим. Так призначення експертизи судом є обов`язковим у разі заявлення клопотання про призначення експертизи обома сторонами. Призначення експертизи судом є обов`язковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити: характер і ступінь ушкодження здоров`я; психічний стан особи; вік особи, якщо про це немає відповідних документів і неможливо їх одержати. Відповідно до статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Експертний висновок від 01.05.2023 № УД-19/106-23/5424-АВ є належним саме письмовим доказом з тих підстав, що він стороною відповідача жодним чином не спростований і у ньому містяться конкретні, чіткі дані щодо предмета доказування в частині, що стосується визначення вартості майнової шкоди, завданої позивачу у результаті пошкодження автомобіля. Судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги експертний висновок від 01.05.2023 № УД-19/106-23/5424-АВ як єдиного належного та допустимого письмового доказу, що підтверджує розмір завданих збитків. Місцевим судом не враховано, що відповідач не надав інших доказів щодо розміру спричиненої майнової шкоди, що є його процесуальним обов`язком. Оскільки відповідач належних та допустимих доказів на спростування своєї вини у заподіянні шкоди майну та її розміру не надав, суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 317 957,14 грн. Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 23 лютого 2022 року у справі № 158/1981/20 (провадження № 61-12503св21).

У відзиві на апеляційну скаргу, представник ОСОБА_2 ОСОБА_4 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін. Вказує, що в апеляційній скарзі представник, на підтвердження викладених у позові обставин надав суду експертний висновок від 01.05.2023 № УД-19/106-23/5424- АВ, який є письмовим доказом на підтвердження розміру заподіяних збитків. Вищевказаний висновок є експертним дослідженням, а не експертизою, а тому його виконавці не попереджаються про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку та за відмову без поважних причин від виконання покладених на них обов`язків. Зазначає, що за клопотанням представника відповідача суд першої інстанції ухвалою від 28.02.2024 призначив у цивільній справі судову транспортно-товарознавчу експертизу, проведення якої доручити судовим експертам Вінницького Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України. На вирішення судової транспортно-товарознавчої експертизи поставив питання: яка вартість матеріального збитку заподіяно власнику автомобіля «Mitsubishi Outlander» д.р.н. НОМЕР_2 станом на 09.03.2023 року? Однак, судовий експерт повернув матеріали справи у зв`язку з неможливістю провести дослідження за відсутності ТЗ. За клопотанням представника відповідача, суд першої інстанції ухвалою від 28.02.2024 призначив у цивільній справі судову транспортно-товарознавчу експертизу за матеріалами справи. Однак, сторона відповідача, з`ясувавши, що експерт не в змозі встановити фізичний стан, експлуатаційний стан, експлуатаційні пошкодження ТЗ за матеріалами справи, відмовилася від проведення експертизи. Таким чином, за обставин фізичної відсутності ТЗ спростувати висновок експертного дослідження неможливо. Слід звернути увагу, що висновок експертного дослідження № УД-19/106-23/5424-АВ від 01.05.2023 складено судовим експертом Арефіним Михайлом за зверненням учасника справи. Експерт Арефін М. має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду. Оцінюючи наданий письмовий документ «висновок експертного дослідження» сторона позивача допустила помилку в визначенні поняття «висновок експерта», про яке йдеться в ст. 102 ЦПК України та ототожнила з визначенням «судова експертиза», «експертне дослідження». Так, висновок експерта складається й у випадку проведення судової експертизи й у випадку проведення експертного дослідження, про що зазначено в Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року № 53/5 (далі Інструкція Мінюсту). Судова експертиза це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду (ст. 1 ЗУ «Про судову експертизу») Експертне дослідження це дослідження, яке проводиться експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини події, за зверненням юридичних або фізичних осіб. (Інструкція з організації проведення та оформлення експертних проваджень у підрозділах Експертної служби Міністерства внутрішніх справ України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 17.07.2017 № 591 (далі Інструкція МВС). За висновком Великої Палати Верховного Суду по справі № 522/1029/18 від 18.12.2019 - не попередження експерта про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку тягне за собою неналежність експертного висновку. Крім того, слід наголосити, що у вказаному рішенні Великої Палати Верховного Суду йдеться саме про висновок експертного дослідження.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що 09.03.2023 в м. Житомирі по вул.Бердичівській,48 сталась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів: «Peugeot307», з номерним знаком НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 та «Mitsubishi Outlander», з номерним знаком НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 .

Постановою Корольовського районного суду м. Житомира від 18 квітня 2023 року у справі № 296/2382/23 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні 09.03.2023 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 850, 00 грн.

Автомобіль «Mitsubishi Outlander», з номерним знаком НОМЕР_2 на момент ДТП належав ОСОБА_1 на праві власності, про що свідчить свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 .

25 жовтня 2023 року Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в Житомирській області (філія ГСЦ МВС) повідомив представника відповідача, що автомобіль «Mitsubishi Outlander», з номерним знаком НОМЕР_2 , який належав ОСОБА_1 перереєстровано на нового власника.

Згідно договору добровільного страхування наземного транспортного засобу №06-TR/ER-211043157 від 14.09.2022 цивільно правова відповідальність ОСОБА_2 застрахована на суму 100 000,00 гривень в Страховій компанії "Альфа-Гарант".

04 липня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до СК "Альфа-Гарант" з заявою про страхове відшкодування за договором №06-TR/ER-211043157 від 14.09.2022 року.

Згідно висновку експертного дослідження від 01.05.2023 № УД-19/106-23/5424-АВ вартість матеріального збитку заподіяного власнику автомобіля «Mitsubishi Outlander», з номерним знаком НОМЕР_2 станом на 09.03.2023 складає 477957,14 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що експертний висновок від 01.05.2023 № УД-19/106-23/5424-АВ є неналежним та недопустимим доказом у справі. Клопотань про виклик експерта до суду для надання пояснень, як передбачено ст.74 ЦПК України, не надходило, інших доказів, які б свідчили про розмір завданої шкоди ДТП за участі сторін у суду не має.

Перевіряючи законність оскаржуваного рішення, колегія суддів враховує наступне.

Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (ч. 1 ст. 22 ЦК України). Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (пункт 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України).

Відповідно до частин 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Стаття 1187 ЦК України регулює питання завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки. Згідно з ч. 1 цієї ж статті джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана, зокрема з використанням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

За змістом ч. 1 ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником/страхування відповідальності (пункт 3 ч. 1 ст. 980 ЦК України).

Спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон).

Відповідно до ст. 3 Закону обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

За положеннями ст. 5 цього Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Водночас у ст. 1 даного Закону визначено терміни та їх значення, які вживаються у ньому, зокрема, пункт 1.3.потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу; пункт 1.6. власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (ст. 6 Закону).

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 цього Закону в разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Приписами ст. 28 зазначеного Закону передбачено, що до шкоди, заподіяної в результаті ДТП майну потерпілого, належить, зокрема шкода, пов`язана з пошкодженням транспортного засобу.

Як передбачено ст. 29 вказаного Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Велика Палата Верховного Суду в постановах від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц (провадження №14-316цс18), від 14 грудня 2021 року у справі №147/66/17 (провадження №14-95цс20) виснувала, що відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом №1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону №1961-IV).

Позивач ціну позову визначив в розмірі 317957,14 грн, оскільки 160000,00 грн має сплатити страхова компанія ( 477957,14 грн -160000,00 грн=317957,14 грн).

Статтею 1192 ЦК України визначено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (ст. 129 Конституції України).

У частинах першій, третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статями 76, 77, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують, і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

У даній справі, позивач на обґрунтування розміру матеріальної шкоди надав суду висновок експертного дослідження від 01.05.2023 № УД-19/106-23/5424-АВ, складений судовим експертом МВС Житомирського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру М. Арефіним.

Згідно висновку експертного дослідження від 01.05.2023 № ЕД-19/106-23/5424-АВ, складеного судовим експертом М. Арефіним, вартість матеріального збитку заподіяного власнику автомобіля «Mitsubishi Outlander», з номерним знаком НОМЕР_2 станом на 09.03.2023 складає 477957,14 грн.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності. У разі необхідності суд може призначити декілька експертиз, додаткову чи повторну експертизу.

Статтею 106 ЦПК України, передбачено можливість проведення експертизи на замовлення учасників справи.

Частиною 6 ст. 106 ЦПК України зазначено, що експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду.

Згідно з ч. 5 ст. 106 ЦПК України у висновку експерта повинно бути зазначено, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Відповідно до абз. 10 ч.2 п. 4.12 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 №53/5, у вступній частині висновку експерта зазначаються: зокрема, попередження (обізнаність) про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку за ст.384 Кримінального кодексу України (далі - КК України) або за відмову від надання висновку за ст.385 цього Кодексу.

Таким чином, обов`язковою вимогою до висновку експерта є вказівка на те, що останній обізнаний про відповідальність.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 (провадження № 14-270цс19), зазначено, що «суд першої інстанції правильно зазначив, що висновок будівельно-технічного експертного дослідження 18 серпня 2014 року не може бути визнаний належним та допустимий доказом з огляду на наступне. Так, ст. 106 ЦПК України, передбачено можливість проведення експертизи на замовлення учасників справи. Частиною 6 ст. 106 ЦПК України зазначено, що експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду. Згідно з ч. 5 ст. 106 ЦПК України у висновку експерта повинно бути зазначено, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Разом з тим, у висновку будівельно-технічного експертного дослідження 18 серпня 2014 року не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та те, що висновок підготовлено для подання до суду. Крім того, можливість складання висновку за зверненням учасника справи на момент складання вказаного висновку будівельно-технічного експертного дослідження передбачено ще не було, оскільки така можливість була передбачена з 15 грудня 2017 року - дати набрання чинності такими змінами до ЦПК України, в тому числі, в частині викладення ст. 106 цього Кодексу у вищевказаній редакції».

З висновку експертного дослідження від 01.05.2023 № УД-19/106-23/5424-АВ, складеного судовим експертом М.Арефіним вбачається, що він виготовлений на замовлення позивача ОСОБА_1 , проте в порушення ч.5 ст.106 ЦПК України в ньому не вказано, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Згідно зі ст. 78 ЦПК України допустимість доказів полягає у тому, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

З огляду на викладене, якщо у висновку експерта відсутні відомості про попередження (обізнаність) його про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку за ст. 384 КК України або за відмову від надання висновку за ст.385цього Кодексу, то такий висновок є недопустимим доказом.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04 листопада 2020 року по справі № 904/684/18, 04.10.2023 по справі № 504/3314/15-ц, 20.12.2023 по справі №369/3138/19.

Відповідно до положень статті 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішення.

Суд першої інстанції, відхиляючи висновок експертного дослідження, складеного експертом М. Арефіним, за результатами проведення експертного дослідження № УД-19/106-23/5424-АВ від 01.05.2023, обґрунтовано зазначив мотиви його неприйняття.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для неврахування висновку експертного дослідження від 01.05.2023 № УД-19/106-23/5424-АВ, складеного судовим експертом М. Арефіним, оскільки у висновку відсутні відомості про попередження (обізнаність) експерта про кримінальну відповідальність.

На виконання вимог п.3, п.4 ч.5 ст.12 ЦПК України, суд апеляційної інстанції сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, роз`яснив представникам позивача - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 права та обов`язки. Зокрема, право надати докази на підтвердження своїх позовних вимог щодо розміру заподіяної матеріальної шкоди, шляхом проведення відповідної експертизи. При цьому, представники ОСОБА_1 - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 були попереджені про наслідки вчинення або не вчинення таких процесуальних дій.

Однак представники позивача - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 після виконання апеляційним судом вимог ч.5 ст.12 ЦПК України будь-яких клопотань з цього приводу не заявляли, а переклали тягар доказування підстав заявлених у справі позовних вимог на відповідача.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та дійшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального та процесуального права є безпідставними.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 30 серпня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення 01 листопада 2024 року.

Головуючий

Судді