К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2024 року місто Київ

справа № 404/8507/18

апеляційне провадження № 22-ц/824/1169/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Головачова Я.В.,

суддів: Невідомої Т.О., Нежури В.А.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Святошинського районного суду міста Києва у складі судді П`ятничук І.В. від 26 липня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Кропивницької міської ради, Служба у справах дітей Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини; зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, Орган опіки та піклування Міської ради міста Кропивницького, про визначення місця проживання дитини з батьком,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Кропивницької міської ради, Служба у справах дітей Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини.

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2 третя особа: Служба у справах дітей Подільської районної в м. Києві державної адміністрації, Орган опіки та піклування Міської ради міста Кропивницького, про визначення місця проживання дитини з батьком.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 7 червня 2023 року основний позов ОСОБА_2 задоволено, визначено місце проживання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю - ОСОБА_2 . В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

15 червня 2023 року представником позивача ОСОБА_2 - адвокатом Курлейко О.С. подано заяву про стягнення судових витрат, в якій вона просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу в розмірі 15 000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Додатковим рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 26 липня 2023 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати за надання професійної правничої допомоги в розмірі 15 000 грн.

Додаткове рішення мотивоване тим, що питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу понесених ОСОБА_2 не було вирішено при ухваленні судового рішення. Оскільки позов ОСОБА_2 задоволено, то з відповідача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000 грн, які є доведеними і обґрунтованими.

Короткий зміст вимог апеляційної скарг та їх узагальнені доводи

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неправильне з`ясування фактичних обставин справи, просить змінити рішення суду, зменшивши суму витрат до 1 000 грн, стягнувши водночас з ОСОБА_2 понесені ним судові витрати в апеляційному суді в сумі 6 500 грн.

Скаржник зазначає, що суд проігнорував його клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу. Заявлена сума витрат на професійну правничу допомогу є завищеною, не співмірною зі складністю справи та обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, не відповідає критерію необхідності і неминучості, розумності їх розміру та реальності.

Вказує, що зазначена сума є для нього непосильним тягарем, оскільки фактично отриманий ним середньомісячний дохід відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків станом на 14 серпня 2023 року становить 3653 грн 70 коп.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 зазначає, що витрати на правничу допомогу є обґрунтованими, пов`язаними саме з цією справою, є співрозмірними зі складністю справи, часом витраченим адвокатом на їх надання.

Також адвокат Курлейко О.С. просила стягнути зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати, понесені позивачем у суді апеляційної інстанції в розмірі 5 000 грн, що є фіксованою сумою гонорару. Також просить зменшити ОСОБА_1 розмір заявлених ним витрат на правову допомогу до 0 грн, відмовивши у їх стягненні.

Відповідач ОСОБА_1 подав клопотання про зменшення витрат ОСОБА_2 на оплату правничої допомоги в суді апеляційної інстанції до 500 грн, посилаючись на ті ж підстави, що зазначені ним в апеляційній скарзі на додаткове рішення.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що 11 липня 2019 року між адвокатом Курлейко О.С. та ОСОБА_2 було укладено договір про надання правничої допомоги та додаткову угоду від 5 листопада 2020 року до нього.

Відповідно до детального опису, акту від 7 червня 2023 року здачі-приймання виконаних робіт до договору про надання правничої допомоги від 11 липня 2019 року та додаткової угоди до нього від 5 листопада 2020 року загальні витрати за надану правничу допомогу становлять 15 000 грн.

На підтвердження сплати вищевказаних витрат на правову допомогу представником позивача було надано квитанції до прибуткового касового ордера № 322 від 17 грудня 2021 року, № 15 від 12 січня 2022 року, № 51 від 16 травня 2022 року, № 302 від 16 листопада 2022 року, № 340 від 8 грудня 2022 року.

Позиція суду апеляційної інстанції

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

За змістом частини 3 статті 237 ЦК України однією з підстав виникнення представництва є договір.

Частиною 1 статті 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Так, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Закон "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.

Частинами 1, 2 статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі № 910/12876/19).

Відповідно до частин 1, 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з положеннями частин 1-4 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Як убачається з матеріалів справи, додатковою угодою від 5 листопада 2020 року до договору про надання правової допомоги від 11 липня 2019 року, ОСОБА_2 та адвокат Курлейко О.С. погодили фіксований розмір винагороди адвоката за ознайомлення з матеріалами справи, складання процесуальних документів, зібрання та подання доказів під час розгляду справи № 404/8507/18 у суді першої інстанції, яка становить 5 000 грн, а також 1000 грн за участь у кожному судовому засіданні у суді першої інстанції, незалежно від того чи відбулося судове засідання з причин, що не залежать від адвоката.

Отже, сторони вищевказаного договору погодили, що розмір гонорару не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, та є визначеним.

Встановивши, що позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені в повному обсязі, суд дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, понесених ОСОБА_2 .

Перелік виконаних робіт адвокатом, зазначений у акті від 7 червня 2023 року здачі-приймання виконаних робіт, підтверджується відповідними наявними у матеріалах справи документами.

Тобто, зазначені в акті послуги були фактично здійснені адвокатом Курлейко О.С.

Враховуючи категорію справи, яка пов`язана з інтересами малолітньої дитини, вказані дії адвоката були необхідними та обґрунтованими, з огляду на те, що розгляд справи тривав більше 4 років, розмір гонорару за надані послуги, на переконання суду апеляційної інстанції, є пропорційним та не є надмірним.

Доводи апеляційної скарги про те, що заявлена сума витрат на професійну правничу допомогу є необґрунтованою, завищеною, неспівмірною зі складністю виконаних робіт та непропорційною до предмету спору, на увагу колегії суддів не заслуговують.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18).

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis

mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268).

Доводи апеляційної про те, що розмір гонорару адвоката у цій справі є завищеним, необґрунтованим, направлення тих чи інших процесуальних документів суду та іншим учасникам справи не потребують спеціальних професійних навичок, деякі судові засідання тривали незначний час, на увагу не заслуговують з огляду на фіксований розмір гонорару адвоката позивача, який як вже зазналось вище нє є неспівмірним зі складністю виконаних робіт та непропорційним до предмету спору.

Крім того, колегія суддів, дослідивши матеріали справи, доходить висновку, що розмір судових витрат, які підлягають стягненню з відповідача, не становитиме для нього надмірний тягар.

Наявність у відповідача інвалідності, яка йому встановлена 29 березня 2023 року з терміном до 28 лютого 2024 року, не є тією безумовною обставиною, яка може бути врахована при оцінці такої обставини як надмірний тягар.

Висновку МСЕК по те, що у зв`язку з захворюванням відповідач визнаний непрацездатним та/або потребує стороннього догляду, матеріали справи не містять.

До того ж, колегія суддів враховує фінансовий стан і позивача, на утриманні якої знаходиться малолітня дитина, а отже не повернення їй усієї суми понесених нею витрат, які були необхідним з огляду на категорію цієї справи, суперечитиме інтересам дитини. Наведене у своїй сукупності виключає підстави для зменшення розміру витрат на правничу допомогу.

Ураховуючи встановлені судом обставини, додаткове рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судове рішення без змін.

Зважаючи на те, що представником позивача заявлено про стягнення з відповідача судових витрат у розмірі 5 000 грн, які позивач поніс у зв`язку з розглядом цієї справи в суді апеляційної інстанції, колегія суддів доходить висновку про задоволення заяви.

Так, 13 вересня 2023 року між ОСОБА_2 та адвокатом Курлейко О.С. укладено договір про надання правничої допомоги щодо оскарження ОСОБА_1 додаткового рішення у цій справі.

Відповідно до акту наданих послуг від 14 вересня 2023 року за надання правничої допомоги, яка становить: складання та направлення до суду і сторонам, третім особам відзиву на апеляційну скаргу; складання та направлення до суду заяви про зменшення ОСОБА_1 судових витрат, вартість послуг за домовленістю сторін складає фіксовану суму 5 000 грн.

Ураховуючи те, що дії адвоката в цій справі були необхідними та обґрунтованими, оскільки предметом розгляду є стягнення фактично понесених позивачем витрат, колегія суддів вважає, що розмір гонорару за надані послуги не є завищеним щодо обсягу наданих

адвокатом послуг та значенням результату розгляду вказаного питання для позивача, у зв`язку з чим зменшенню, як про це просить відповідач, не підлягає.

Водночас колегія суддів враховує, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 3 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 2 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 3 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18, від 15 червня 2021 року у справі № 159/5837/19.

Отже, лише часткова сплата позивачем адвокату розміру витрат на правову допомогу, не є підставою для їх стягнення в меншому розмірі ніж вони заявлені.

Підстав для їх зменшення також не встановлено з мотивів наведених вище.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Додаткове рішення Святошинського районного суду міста Києва від 26 липня 2023 року залишити без змін.

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: