Справа № 278/542/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2024 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді Дубовік О. М., за участю секретаря судового засідання Ковалишиної Н., розглянувши за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Департамент реєстрації Житомирської міської ради про визнання права власності та скасування державної реєстрації, -

ВСТАНОВИВ:

І. Короткий зміст позовних вимог.

Позивач звернулась до суду з вище вказаною позовною заявою, у якій просить:

- скасувати державну реєстрацію речових прав за ОСОБА_5 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 040, за номером запису про право власності 48828845 від 22.12.2022 року, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 65922482 від 26.12.2022 року;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/6 частку та на 1/24 частку у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько сторін ОСОБА_6 , який за життя склав заповіт, яким заповів в рівних частках ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 спірний житловий будинок; спадщину за померлим прийняли всі спадкоємці. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати сторін ОСОБА_5 , після смерті якої спадщину прийняли ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ; від прийняття спадщини на користь ОСОБА_2 відмовились: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ; за життя померла ОСОБА_5 склала заповіт, яким спірний житловий будинок заповіла своєму синові ОСОБА_2 . Вказує, що спірне майно набуте їх померлими батьками ще за часів існування колгоспного двору, відтак і правовідносини в порядку спадкування сторонами мають регулюватися в тому числі і з урахуванням чинного на той момент законодавства.

Позивач зазначає, що з інформаційної довідки № 319960779 від 11.01.2023 року вона довідалась про порушення моїх майнових прав, оскільки 22.12.2022 року за власником ОСОБА_5 , померлою особою, зареєстровано право приватної власності на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 - житловий будинок, загальною площею 81,1 кв. м., житлова площа 45,2 кв. м. До житлового будинку належить літня кухня літ. «Б», сарай літ. «В», уборна літ. «В»; реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 040.

Таким чином, враховуючи, що позивач є однією із спадкоємців після смерті ОСОБА_6 , вчасно прийняла спадщину за заповітом, та відповідно до чинного законодавства оформлення її спадкових прав ніяким строком не обмежено, дізнавшись наприкінці 2022 року про порушення своїх прав через реєстрацією права власності на спірний будинок за померлою на час реєстрації ОСОБА_5 - за ініціативою одного із спадкоємців після смерті матері відбулось оформлення права власності на спірний будинок з метою позбавити інших спадкоємців можливості успадкувати спадкове майно, звернулась за захистом до суду.

ІІ. Процедура та позиції сторін.

Провадження у справі було відкрито за правилами загального позовного провадження (а.с. 33).

29.05.2023 року на виконання ухвали суду від 29.03.2023 року до суду подано належним чином завірені копії спадкової справи №82/2022, заведеної до майна померлої ОСОБА_5 (а.с. 85-122) та спадкової справи №76/2016, заведеної до майна померлого ОСОБА_6 (а.с. 123-153).

У відзиві на позовну заяву відповідач ОСОБА_2 , посилаючись на практику Верховного Суду, просить відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки замість скасування неналежного запису про державну реєстрацію до Державного реєстру прав має бути внесений належний запис про державну реєстрацію права власності позивача. Такий запис вноситься на підставі судового рішення про задоволення віндикаційного позову.

Разом з тим, вважає, що звертаючись до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування нерухомого майна, позивач не врахувала, що указана функція перебуває в компетенції нотаріальних органів, а суд, у силу своїх повноважень, може розглядати такий спір у разі відмови нотаріальних органів у видачі спадкоємцю свідоцтва про право власності на майно в порядку спадкування (а.с. 39-44).

Відповідачем ОСОБА_4 також подано відзив на позовну заяву (а.с. 74-75), у якому зазначає, що він позовні вимоги ОСОБА_1 не визнає та просить відмовити у їх задоволенні.

Зауважив, що позивач не заявляє до нього жодної позовної вимоги, тому абсолютно не зрозумілим є зазначення його відповідачем у даній справі, адже він не є спадкоємцем майна ОСОБА_5 ; щодо належності житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , їх батьку ОСОБА_6 , зазначив, що їх батьки були розлучені ще з 1983 року та не проживали спільно з того ж часу; через постійні конфлікти та чвари, ОСОБА_6 з 1983 року постійно проживав за іншою адресою, а саме: АДРЕСА_2 , з цього моменту господарство вела їх матір самостійно, а у 1993 році завершила будівництвом спірний будинок.

Таким чином, не зважаючи на те, що протягом кількох років батько дійсно проживав разом із матір`ю в колгоспному будинку, який розташовувався за адресою: АДРЕСА_1 , проте до існуючого будинку, побудованого 1993 року він не мав жодного відношення, його власником за життя не був.

У додаткових поясненнях представник позивача зазначає, що порушенням прав позивача на спадкування майна після померлого пов`язується з незаконним використанням ОСОБА_2 підстави для державної реєстрації, а саме: довідки № 1100, виданої 07.12.2022 року виконавчим комітетом Тетерівської сільської ради Житомирського району Житомирської області, відповідно до якої, 22.12.2022 року за власником ОСОБА_5 , померлою особою, було зареєстровано право приватної власності на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 житловий будинок, загальною площею 81,1 кв.м., житлова площа 45,2 кв.м., разом з літньою кухнею літ. «Б», сараєм літ. «В», уборною літ. «В».

Відтак, є достатньо правових підстав для задоволення позовних вимог (а.с. 193-195).

У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просили задовольнити з підстав викладених у позовній заяві та додаткових поясненнях.

Позивач зазначала, що вона здійснювала догляд за мамою, яка залишила сестрі 2000,00 доларів США на її похорон, відтак, він здійснювався саме за гроші, що залишила мама.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_7 позовні вимоги не визнали та просили відмовити у їх задоволенні з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Адвокатом Могильницькою І. М. було наголошено про неналежний спосіб захисту та зазначила, що спірні правовідносини не регулються законодавством про колгоспний двір. Вважала, що при належному способу захисту позивачем мало бути подано віндикаційний позов про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння.

Відповідач ОСОБА_2 вказав, що батько з ними не проживав; виховувала їх мама, яку він доглядав до смерті. Зазначив, що наявний заповіт, відтак, вважає, що все має бути так, як розпорядився заповідач. Повідомив, що ОСОБА_1 проживала у домогосподарстві, лише коли ходила до школи. Зазначив, що батько з матір`ю не жили однією сім`єю фактично з 1991 року; про виключення батька з домоволодіння колгоспного двору йому нічого не відомо.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про розгляд справи були повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

У попередніх судових засіданнях відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги не визнала та просила відмовити у їх задоволенні. Зазначила, що їх батько не жив у будинку з мамою після народження ОСОБА_8 через 8 місяців; мама хотіла, щоб будинок залишився ОСОБА_8 .

Відповідач ОСОБА_4 у попередніх судових засіданнях позовні вимоги не визнавав та просив відмовити з підстав, викладених у його відзиві на позовну заяву.

ІІІ. Фактичні обставини справи, які встановлені судом.

Встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_5 є батьками сторін (а.с. 89, 106, 110, 141), що останніми також не оспорено.

Рішенням Житомирського районного народного суду від 19 жовтня 1983 року був розірваний шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 . Згідно зазначеного рішення, сторони перебували в шлюбі починаючи з 1966 року (а.с. 52-54).

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_6 (а.с. 9), який за життя 07.08.2014 року склав заповіт, яким житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходяться під АДРЕСА_1 заповів рівних частках: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_9 ; житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться під АДРЕСА_2 заповів ОСОБА_4 (а.с. 10).

З довідки приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Демецької С. Л. № 733/02-14 від 11.11.2022 року вбачається, що ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_9 подали заяви про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_6 , останнє місце проживання якого було: АДРЕСА_2 ; інших осіб, які б звернулись із заявами, немає (а.с. 11).

Зазначене також вбачається із копії спадкової справи № 76/2016 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 (а.с. 123-153).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 (а.с. 90), яка за життя 26.09.2016 року склала заповіт, за умовами якого житловий будинок з усіма надвірними будівлями за адресою АДРЕСА_1 , заповіла ОСОБА_2 (а.с. 13).

Із довідки приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Демецької С. Л. № 30/02-14 від 18.01.2023 року вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 подали заяви про прийняття спадщини, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 подали заяви про відмову від прийняття спадщини на користь ОСОБА_2 після померлої ОСОБА_5 , останнє місце проживання якої було: АДРЕСА_1 ; інших осіб, які б звернулись із заявами, немає (а.с. 12).

Зазначене також вбачається із копії спадкової справи № 82/2022 після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 (а.с. 85-122).

З інформаційної довідки № 319960779 від 11.01.2023 року вбачається, що 22.12.2022 року за ОСОБА_5 зареєстровано право приватної власності на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 - житловий будинок, загальною площею 81,1 кв. м., житлова площа 45,2 кв. м. До житлового будинку належить літня кухня літ. «Б», сарай літ. «В», уборна літ. «У»; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 040 (а.с. 14).

Зазначена інформаційна довідка містить підставу внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 65922482 від 26.12.2022 року, проведеного державним реєстратором Гербедою Віталієм Юрійовичем, Виконавчий комітет Житомирської міської ради Житомирської області. Підстава для державної реєстрації: довідка №1100 видана 07.12.2022 року Виконавчим комітетом Тетерівської сільської ради Житомирського району Житомирської області.

Відповідно до зазначеної довідки № 1100 від 07.12.2022 року, житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , згідно погосподарської книги № 9 на 2016-2023 роки Тетерівської сільської ради рахується за померлою ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно актового запису № 79 від 28.06.2022 року, побудований 1987 року та має тип об`єкту - господарство з реєстрацією місця проживання на території населеного пункту, № об`єкту 03-0009-1, призначення: житловий будинок. Також на даній земельній ділянці біля будинку розміщені господарські будівлі, 1970 року побудови. Земельна ділянка площею 0,8900 га - цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), знаходилась в користуванні ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 55, 159).

У відповідь на адвокатський запит (а.с. 15) Департамент державної реєстрації Житомирської міської ради листом № 10 від 20.01.2023 року повідомив з посиланням на ч. 6 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» про те, що з реєстраційної справи можуть бути витребувані документи, лише на підставі рішення суду (а.с. 16).

Відповідно до двох довідок виконавчого комітету Тетерівської сільської ради Житомирського району Житомирської області № 1003 від 01.11.2022 року та № 1053 від 21.11.2022 року, згідно погосподарського обліку за 1971 - 1973 роки погосподарської книги № 10 власником земельної ділянки розміром 0,8900, в тому числі: для обслуговування житлового будинку - 0,2500 га, особистого сільського господарства - 0,6400 га та житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , був ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 17, 18).

У судовому засіданні були дослідженні оригінали погосподарських книг села Рудня Пошта № 8 за період 1991-1995 роки (включно), № 10 за період 1971-1973 роки (включно) та № 9 за період 2016-2023 роки (включно) із записами про домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 253-255), з яких встановлено, що в колективному господарстві за адресою АДРЕСА_1 , головою колгоспного двору значиться ОСОБА_6 .

З даних книг також вбачається, що суспільна група господарства за 1971-1973 років за вказаною адресою відносилась до колгоспних дворів, особовий рахунок № НОМЕР_1 . В даному домогосподарстві були зареєстровані та проживали члени сім?ї, серед яких ОСОБА_6 вказаний, як голова двору, а ОСОБА_5 дружина; у продовж 1971-1973 років було сплачено членські внески. Деякі члени тимчасово вибували з колгоспного двору у 1972 році (тимчасова праця, навчання), а у 1973 році повернулись до господаства і надалі вважаються як зареєстровані у ньому. При цьому ОСОБА_6 не втратив право члена колгоспного двору. Із дослідженої погосподарської книги №8 за 1991-1995 роки, особовий рахунок НОМЕР_2 , вбачається, що лише з 1989 року ОСОБА_6 не проживає у вказаному домоволодінні, однак він рахується головою колгоспного двору; вже став робітничий двір, оскільки у цей період вони не працювали у колгоспі, але стасус колгоспного двору не змінився. Після смерті ОСОБА_6 перереєстрація домогосподарства відбулась на ОСОБА_5 (погосподарська книга №9 за 2016-2023 роки).

Відомості про реєстрацію права власності чи користування на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 відсутні в реєстрі прав власності на нерухоме майно, що підтверджується також інформаційною довідкою № 311530928 від 04.10.2022 року (а.с. 21).

У 2006 році на замовлення ОСОБА_5 було виготовлено робочий проект газифікації житлового будинку по АДРЕСА_1 (а.с. 56-60).

Судом також досліджено реєстраційну справу: № 040 на об`єкт нерухомого майна житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 155-172).

Так, із зазначеної реєстраційної справи вбачається, що заява про державну реєстрацію права власності подана ОСОБА_2 та зареєстрована у базі даних про реєстрацію заяв 22.12.2022 року (а.с. 157, 158).

Технічний паспорт було виготовлено також на його ім`я. З технічного паспорта вбачається, що будинок завершений будівництвом у 1987 році; приналежні до нього речі - літня кухня, веранда, сарай, уборна, криниця - завершені будівництвом у 1970 року.

Рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №65922482 від 26.12.2022 року (а.с. 171) державним реєстратором проведено державну реєстрацію спірного будинку АДРЕСА_1 ., що також знайшло своє відображення у витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 172).

IV. Мотиви, з яких виходить суд, застосовані норми права та висновок.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваний прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

При вирішенні даного спору застосовується законодавство, згідно з яким передбачено існування таких суспільних груп господарств як колгоспні двори і встановлено особливий порядок спадкування частки майна колишнього колгоспного двору.

Колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і сімейних потреб.

Його створення і діяльність врегульовувалось положеннями ст. ст. 120-127 ЦК Української РСР 1963 року.

Зокрема, згідно з ч. 2 ст. 120 ЦК Української РСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності, а частина друга статті 123 цього Кодексу визначала, що розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Закон Української РСР "Про власність", який набув чинності 15 квітня 1991 року, не містив поняття "колгоспний двір" і закріпив загальні положення щодо права власності на майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім?ї.

Так, згідно ст. 17 цього Закону майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

06 січня 1994 року набрав чинності Закон України від 16 грудня 1993 року № 3718-XII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", яким виключено з ЦК Української РСР статті 120-127, які врегульовували створення та діяльність колгоспного двору, і статтю 563 щодо спадкування майна колгоспного двору.

При вирішенні спорів щодо майна колишнього колгоспного двору, яке придбане до 15 квітня 1991 року, судам належить застосовувати норми, що регулювали власність цього двору до вказаної дати, зокрема, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір таких часток визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Відповідно до абзацу третього частини другої статті 331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Частиною третьою статті 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до частини четвертої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, яке не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

На час проживання родини Данилко у колгоспному дворі державна реєстрація права власності на житлові будинки регулювалась підзаконними нормативними актами, зокрема, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56.

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України в редакції 2004 року та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення будівель та внесення записів про право власності громадян на будинки до погосподарських книг місцевих Рад.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснювалось в Україні (УРСР) з 1979 року.

На виконання вказаної постанови Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР» у 1985-1988 роках сільські, селищні, районні Ради народних депутатів ухвалювали рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.

У постанові Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року у справі № 6-350цс15 зазначено, що «спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року № 112/5 (далі - Вказівки № 112/5), а згодом - аналогічними Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року за № 5-24/26, та Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69 (далі - Вказівки № 69). Згідно зі змістом Вказівок № 112/5 і № 69 суспільна група господарства визначалася залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Відповідно до абзацу 2 пункту 20 Вказівок № 112/5 виключенням із загального порядку були лише господарства, в яких проживали працюючі члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять голови господарства, відносилися до господарств колгоспників. Отже, застосування судами норм статей 120, 123 ЦК Української РСР без належного з`ясування питання про правильність віднесення будинку до суспільної групи господарств - колгоспний двір є помилковим».

У відповідності до статті 563 ЦК Української РСР у разі смерті члена колгоспного двору спадщина на майно двору не відкривається. Якщо після смерті члена колгоспного двору інших членів двору не залишається, до майна двору застосовувались правила цього розділу.

Під час розгляду справи встановлено, що вказаний будинок з господарськими будівлями та спорудами, має статус колишнього колгоспного двору і станом на 1991 рік його головою був ОСОБА_6 , що підтверджено записами з погосподарських книг, оригінали яких були досліджені судом.

Такі записи в погосподарських книгах не визнані недійсними і не скасовані.

Згідно зі статтями 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов?язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин (статті 1233, 1235 ЦК України).

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (стаття 1223 ЦК України).

Згідно до вимог ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Особа, яка подала заяву про прийняття спадщини або про відмову від неї, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини. Прийняття і відмова від спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину.

Постановою Верховної Ради Української РСР N? 885-XII від 26 березня 1991 року "Про введення в дію Закону Української РСР "Про власність" визначено, що до приведення законодавства Української РСР у відповідність із Законом Української РСР "Про власність" чинні акти законодавства Української РСР застосовуються, якщо вони не суперечать цьому Законові. Також встановлено, що Закон Української РСР "Про власність" застосовується до правовідносин, які виникли після введення в дію Закону, тобто з 15 квітня 1991 року.

Закон Української РСР "Про власність", який набув чинності 15 квітня 1991 р., не передбачав такого поняття як колгоспний двір і не встановлював виключень чи обмежень щодо входження частки у праві власності на майно колишнього колгоспного двору до складу спадщини. У подальшому Законом України від 16 грудня 1993 р. N? 3718-XII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" ст. 563 виключено з ЦК Української РСР 1963 р. 01 січня 2004 року набрав чинності ЦК України, пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень якого визначено, що цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Щодо аргументу позивача про неправомірність державної реєстрації права власності спірного нерухомого майна за померлою особою на день такої реєстрації, суд зазначає наступне.

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 90), із заявою про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 звернувся 22.12.2022 року (а.с. 157-158), рішення щодо державної реєстрації спірного будинку державним реєстратором прийняте 26.12.2022 року (а.с. 171), тобто після смерті ОСОБА_5 .

Відтак, суд констатує, що оскільки державна реєстрація права власності була здійснена 26.12.2022 року за спадкодавцем ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто після її смерті, проведена з недотриманням норм Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відтак не могла створити для неї жодних правових наслідків, у тому числі виникнення права власності на нерухоме майно, оскільки цивільна правоздатність, тобто здатність мати цивільні права, припинилась в момент її смерті, що вбачається з норм ст. 25 ЦК України.

Щодо аргументу адвоката Могильницької І. М. про неналежний спосіб захисту, яка наголошувала, що належним способом захисту у даному спорі є пред`явлення віндикаційного позову про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, суд зауважує наступне.

Оскільки право власності на спірний житловий будинок був зарестрований за ОСОБА_5 , яка померла, а позивачу не належало право власності на таке майно (оскільки остання потенційно є лише спадкоємцем, який намагається набути право власності в порядку спадкування), відтак, з урахуванням вимог ст. 387 ЦК України, якою передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, відтак суд не вважає такий спосіб захисту неналежним.

Таким чином, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог в частині скасування державної реєстрації речових прав за ОСОБА_5 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 , на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , рестраційний номер о`єкта нерухомого майна 040, за номером запису про право власності 48828845 від 22.12.2022 року, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 65922482 від 26.12.2022 року.

Позовні вимоги в частині визнання права власності на майно в порядку спадкування не підлягають задоволенню у зв`язку з їх передчасністю. Крім того, суд погоджується з думкою відповідача ОСОБА_2 в тій частині, що суд не може перебирати на себе повноваження іншого органу або особи, до компетенції якого відносяться його повноваження, що визначені законом, - органів нотаріату. І оскільки позивачу не було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину як передбачено Законом України "Про нотаріат" (шляхом ухвалення постанови або письмовими роз`ясненнями нотаріуса), суд не має можливості (компетенції) вирішувати спір у цій частині.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наведених вище мотивів та підстав.

VI. Розподіл судових витрат по справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційного розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, з відповідачів на користь позивача слід стягнути по 359,53 грн судового збору.

Керуючись п. 2 ч. 1, ч. 3 ст. 258, ч. 6 ст. 259, ст. ст. 263-265, ч. 6 ст. 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Департамент реєстрації Житомирської міської ради про визнання права власності та скасування державної реєстрації - задовольнити частково.

Скасувати державну реєстрацію речових прав за ОСОБА_5 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 , на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , рестраційний номер о`єкта нерухомого майна 040, за номером запису про право власності 48828845 від 22.12.2022 року, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 65922482 від 26.12.2022 року.

У іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 по 359,53 грн судового збору з кожного.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено та підписано 02.08.2024 року.

Суддя О. М. Дубовік