Справа № 359/2911/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2024 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Павлової В.В.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 червня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Аптека.194», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - сімейний лікар товариства з обмеженою відповідальністю «Аптека.194» ОСОБА_2 , про визнання протиправними дій, що полягають у внесенні недостовірної інформації в електронну медичну карту пацієнта, анулювання відповідного запису та зобов`язання внести достовірну інформацію в електронну медичну карту пацієнта,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом.

Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 04 грудня 2023 року вона перебувала на прийомі у сімейного лікаря ТОВ «Аптека.194» ОСОБА_2 , яка внесла такі відомості в електронну медичну карту позивача:

дані взаємодії епізод: L12/кисть/палець-симптоми/скарги;

причина L12-кисть/палець-симптоми/скарги;

діагноз (ICPC2/ МКХ10 ) L12-кисть/палець-симптоми/ скарги;

рекомендації: консультація травматолога.

Крім того, сімейний лікар ТОВ «Аптека.194» ОСОБА_2 виписала позивачу рецепт на антибіотик «Левофлоксацин» 500 мг. ОСОБА_1 посилалася на те, що інформація, внесена в її електронну медичну карту, не є достовірною. У такий спосіб сімейний лікар ТОВ «Аптека.194» ОСОБА_3 допустила лікарську помилку.

На підставі викладеного, просила суд:

визнати протиправними дії сімейного лікаря ТОВ «Аптека.194» ОСОБА_2 , що полягають у внесенні недостовірної інформації в електронну медичну карту позивача;

анулювати запис з таким змістом: дані взаємодії епізод: L12/кисть/палець-симптоми/скарги; причина L12-кисть/палець-симптоми/скарги; діагноз (ICPC2/ МКХ10) L12-кисть/палець-симптоми/ скарги; рекомендації: консультація травматолога;

зобов`язати ТОВ «Аптека.194» внести достовірні відомості в електронну медичну картку ОСОБА_1 .

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 червня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, 07 серпня 2024 року позивач подала апеляційну скаргу, в якій зазначила, що оскаржуване рішення вважає незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права. У зв`язку з цим апелянт просила апеляційний суд оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги позивача задовольнити в повному обсязі.

Станом на день розгляду справи відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У судове засідання, призначене на 10.10.2024 року, з`явилася позивач.

Згідно з вимогами ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Судом встановлено, що на підставі декларації №0001-6АТ0-РТА0 від 10 серпня 2023 року ОСОБА_1 отримує первинну медичну допомогу у лікаря-терапевта ТОВ «Аптека.194» ОСОБА_4

04 грудня 2023 року приблизно о 13 годині 28 хвилин ОСОБА_1 перебувала на прийомі сімейного лікаря ТОВ «Аптека.194» ОСОБА_2 . За результатом проведеного прийому до електронної медичної картки позивача були внесені такі відомості:

дані взаємодії епізод: L12/кисть/палець-симптоми/скарги;

причина L12-кисть/палець-симптоми/скарги;

діагноз (ICPC2/МКХ10) L12-кисть/палець-симптоми/ скарги;

рекомендації: консультація травматолога.

Це підтверджується копією огляду лікаря загальної практики сімейної медицини.

Крім того, сімейний лікар ТОВ «Аптека.194» ОСОБА_2 склала електронний рецепт №0000-ЕНР1-7ХЕН-4Е66, яким вона виписала ОСОБА_1 лікарський засіб «Левофлоксацин» 500 мг.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, зазначив про відсутність підстав для визнання протиправними дій сімейного лікаря ТОВ «Аптека.194» ОСОБА_2 , анулювання запису в електронній картці ОСОБА_1 , та для зобов`язання відповідача внести в електронну медичну картку позивача відомості зі змістом, на якому наполягала позивач, а саме: ГРВІ/синусит-симптоми/скарги; причина ГРВІ/синусит-симптоми/скарги; діагноз (ICPC2/ МКХ10) ГРВІ/синусит-симптоми/скарги; рекомендації: консультація лікаря-лора.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Як убачається з апеляційної скарги, більшість її доводів фактично повторюють позицію позивача, заявлену в його позові. Така позиція вже була належним чином досліджена судом першої інстанції в ході розгляду справи, за результатами чого їй була дана належна правова оцінка, з якою в повній мірі погоджується й колегія суддів апеляційного суду.

Як неодноразово вказував ЄСПЛ, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 29-30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року в справі «Руїз Торія проти Іспанії», заява № 18390/91).

Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії», заява № 49684/99).

Таким чином, апеляційний суд вважає відсутніми підстави для наведення тих доводів і аргументів, якими керувався суд першої інстанції при вирішенні даної справи і з якими в повній мірі погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Верховний Суд у постанові від 24 квітня 2020 року у справі № 554/2491/17 зазначив наступне:

«Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували.

Із урахуванням того, що доводи касаційної скарги є майже ідентичними доводам апеляційної скарги заявника, яким судом апеляційної інстанції надана належна оцінка, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.»

Таким чином, апеляційний суд вважає відсутніми підстави для повторного наведення тих доводів і аргументів, якими керувався суд першої інстанції при вирішенні даної справи і з якими в повній мірі погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Окремо суд звертає увагу на те, що позивач вимагає виключити з її медичної карти відомості, які вона вважає недостовірними, натомість внести інші дані стосовно її діагнозу та причин захворювання.

Ст. 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.

Незважаючи на вищевикладені положення процесуального закону, в ході розгляду справи позивачем не було належним чином доведено, що до медичної карти мали бути внесені саме ті відомості, які вона зазначила в позові, і які фактично не були повідомлені нею лікарю (що фактично підтвердила сама позивач), як і не довела достовірність таких даних в ході розгляду справи. Фактично твердження позивача в цій частині залишились голослівними, відтак не можуть бути прийняті судом. В свою чергу це обумовлює відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

На підставі наведеного, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, відтак дійшов законної та обґрунтованої позиції при вирішенні справи. Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи апеляційним судом, відтак підстави для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції при апеляційному розгляді відсутні.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько