ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8285/24 Справа № 207/6190/23 Головуючий у першій інстанції: Юрченко І. М. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2024 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.,

за участю секретаря Сахарова Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області на рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 квітня 2024 року по справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, про встановлення факту постійного проживання на території України,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, посилаючись на те, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Дніпродзержинську Дніпропетровської області. Станом на сьогодні він втратив свій паспорт громадянина України зразка 1974 року. У березні 2023 року від Південного відділу у місті Кам`янському Головного Управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області він отримав відповідь на своє звернення з питання оформлення паспорта громадянина України, у зв`язку з втратою паспорта зразка 1974 року. У цій відповіді зазначено, що з урахуванням п. 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства та виконання прийнятих рішень затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215 йому необхідно звернутися до суду для встановлення юридичного факту постійного проживання за станом на 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво» або на інших територіях, що входили на момент його народження чи під час його постійного проживання до складу Української Народної Республіки, західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки для оформлення набуття громадянства України для отримання відповідного рішення суду. В обґрунтування підтвердження факту постійного проживання на території України, зазначає, що в період з 13.01.1984 року по 12.05.1987 він проживав у квартирі АДРЕСА_1 , що підтверджується Довідкою про реєстрацію місця проживання особи за відомостями відділу формування та ведення реєстру територіальної громади м. Кам`янське від 14.03.2023 року №23/2887. У 1994 році Баглійським районним судом міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області у справі №1-1-49/94 він визнаний винним у скоєнні злочину за ч.1 ст.229-6 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців, що підтверджується вироком суду від 17 січня 1994 року. Вироком суду йому був зарахований в строк призначеного покарання час тримання під вартою у період з 12.01.1994 року по 17.01.1994 року, з 18.08.1993 року по 19.08.1993 року включно. Також, у 1997 році його було визнано винним за ст. 229-6 КК України і за вироком суду від 09 вересня 1997 року призначено покарання у виді штрафу у сумі 150 грн. у дохід держави. Довідкою про звільнення № 26240 від 06 лютого 2014 року підтверджено, що з 30 серпня 2009 року по 06 лютого 2014 року він відбував покарання в установі Державної кримінально-виконавчої служби, був засуджений 30.06.2009 року Дніпровським районним судом міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ст. 115 ч. 1 КК України до 8 років позбавлення волі. Факт того, що у нього був паспорт підтверджує карткою прописки, що виписана на його ім`я, де вказано дані про нього та дані з його паспорта, а саме: НОМЕР_1 (ГОМ ОВД Дніпровського РІК м. Дніпродзержинська). Після втрати паспорту зразка 1974 року заявник повідомив про це органи поліції, що підтверджує довідкою за матеріалами ЖЄО №2457 від 28.02.2023 року. Зараз він не може отримати новий паспорт громадянина Україна у зв`язку із втратою попереднього, оскільки у нього був паспорт колишнього СРСР. Отже, він не має паспорта громадянина України і таким чином не може скористатись своїми правами, які надаються громадянам України згідно чинного законодавства України зокрема, офіційно влаштуватись на роботу, отримувати пенсію, придбати або успадкувати майно, звертатись до медичних закладів, укласти шлюб, проймати участь у виборах і так далі. Зазначив, що він не є громадянином іншої держава і ніколи не був. Відтак вважає, що за рішенням суду може отримати паспорт громадянина Україні і в повній мірі реалізувати свої конституційні права. Тому заявник просить встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області, на час проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року), і на час набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) до теперішнього часу.

Рішенням Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 квітня 2024 року заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в особі Відділу №14 у місті Кам`янському Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про встановлення факту постійного проживання на території України, задоволено у повному обсязі. Встановлено факт постійного проживання на території України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області, на час проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року), і на час набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) до теперішнього часу.

В апеляційній скарзі ГУ Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні вимог заяви.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, часткового скасування оскаржуваного рішення з ухваленням у скасованій частині нового судового рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи за відомостями відділу формування та ведення реєстру територіальної громади міста Кам`янське КМР №23/2887 від 14.03.2023, ОСОБА_1 був зареєстрований за адресою по АДРЕСА_2 з 13 січня 1984 року по 12 травня 1987 року (а.с. 9).

Відповідно до довідки №541/24 від 28.02.2024, виданої Виконавчим комітетом Нікопольської міської ради, за відомостями реєстру територіальної громади м. Нікополя ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Кам`янське Дніпропетровської області зареєстрований у будинку АДРЕСА_3 (а.с. 51).

Згідно довідки, виданої КНП КМР «Міська лікарня №1» від 06.03.2024, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який мешкає у м. Кам`янське знаходиться в реєстрі у лікаря нарколога з 1999 року (а.с. 48).

Відповідно до копії заяви для отримання паспорта (форма Ф-1) та картки прописки за формою А, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який мешкає у квартирі АДРЕСА_1 , було видано паспорт серії НОМЕР_1 від 13.01.1984 року (ГОМ ОВД Дніпровського РІК м. Дніпродзержинська) (а.с. 19-20, 55-56)

З копії довідки за матеріалами ЖЄО №2457 від 28.02.2023 року вбачається, що ОСОБА_1 , який мешкає по АДРЕСА_4 , звертався до органів поліції з заявою про втрату паспорта зразка 1974 року (а.с. 23).

Разом з тим, в обґрунтування підтвердження факту постійного проживання на території України ОСОБА_1 надано до суду:

- копію витягу з вироку Баглійського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 січня 1994 року у справі №1-1-49/94, згідно з яким ОСОБА_1 визнаний винним у скоєнні злочину за ч.1 ст.229-6 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців. Вироком суду йому був зарахований в строк призначеного покарання час тримання під вартою у період з 12.01.1994 року по 17.01.1994 року, з 18.08.1993 року по 19.08.1993 року включно (а.с. 10).

- копію вироку Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська від 09 вересня 1997 року, відповідно до якого у 1997 році ОСОБА_1 було визнано винним за ч.1 ст. 229-6 КК України і за вироком суду від 09 вересня 1997 року призначено покарання у виді штрафу у сумі 150 грн у дохід держави (а.с. 11-14).

- довідку про звільнення серії ДНП №26240 від 06 лютого 2014 року, виданою Солонянською ВК-21 Дніпропетровської області, якою підтверджено, що з 30 серпня 2009 року по 06 лютого 2014 року ОСОБА_1 відбував покарання в установі Державної кримінально-виконавчої служби, був засуджений 30.06.2009 року Дніпровським районним судом міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ст. 115 ч. 1 КК України до 8 років позбавлення волі (а.с. 21-22).

Листом Південного відділу у місті Кам`янське Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області, з питання оформлення паспорта громадянина України, у зв`язку з втратою паспорта зразка 1974 року ОСОБА_1 було роз`яснено, що частина перша статті 3 Закону України «Про громадянство України» стосується визначення належності до громадянства України зокрема осіб, які мають паспорти колишнього СРСР, їх належність до українського громадянства було визначено під час загального обміну паспортів громадянина колишнього СРСР на паспорти громадянина України зразка 1994 року у період з травня 1995 року по вересень 2002 року. Відповідно до п. 8 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215, для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає наступні документи: заяву про встановлення належності до громадянства України; фотокартки (розміром 35 х 45 мм); копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджую зазначений факт); судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року (а.с. 6-8).

В суді першої інстанції були допитані у якості свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

Так, свідок ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснила, що вона проживає у квартирі АДРЕСА_5 та є сусідкою заявника. Спочатку за цією адресою вона проживала з батьками, потім її мати поїхала жити в село, а вона залишилась жити в місті. Знає ОСОБА_1 , так як він з 1990 року та по теперішній час проживає у квартирі АДРЕСА_6 . У нього є донька, троє онуків та дружина. Вона знайома з донькою і з дружиною ОСОБА_1 . Доньку знає з дитинства. Підтверджує, що ОСОБА_1 з 1990 року і на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) проживав в Україні, на по теперішній час також проживає.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що вона проживає у квартирі АДРЕСА_7 та є сусідкою заявника. Її батьки проживали в цій квартирі з 1973 року, а вона з моменту народження з 1981 року. ОСОБА_1 проживає в її будинку. Вона знає доньку ОСОБА_1 , яка народилась в 1994 році. У них дружні сусіди і вони знають один одного. ОСОБА_1 проживав з батьками його дружини у квартирі АДРЕСА_6 приблизно з 1990 року. Підтверджує, що ОСОБА_1 з 1990 року і на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) проживав в Україні в АДРЕСА_8 .

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що в період з 1975 по 2000 роки він проживав у квартирі АДРЕСА_9 . Він знає ОСОБА_1 , так як він чоловік його сусідки ОСОБА_6 . З ОСОБА_1 ОСОБА_7 почала мешкати з 1990 року у квартирі АДРЕСА_6 . Спочатку вони мешкали з батьками ОСОБА_7 , потім батьки померли. У ОСОБА_1 та ОСОБА_7 є донька ОСОБА_8 1994 року народження. Підтверджує, що ОСОБА_1 з 1990 року і на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) проживав в Україні в АДРЕСА_8 . В іншу країну не виїжджав.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_9 є її молодшим братом. Народився він у АДРЕСА_10 . Потім батькам дали квартиру у АДРЕСА_2 , де ОСОБА_9 мешкав з батьками. В 1987 році ОСОБА_1 познайомився з ОСОБА_10 з м.Нікополь та у них народилась донька. Він переїхав в м.Нікополь, де і був зареєстрований у бабусі дружини. Потім він пішов служити в армію. Після армії в 1989 році він повернувся до м.Кам`янське та почав зустрічатися з ОСОБА_7 , а в 1990 році вони почали жити разом з ОСОБА_7 у квартирі АДРЕСА_6 . Пізніше у них народилась донька ОСОБА_8 . Підтверджує, що ОСОБА_1 з 1990 року і на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) проживав в Україні в АДРЕСА_8 .

Також суд приймає до уваги покази заявника у суді апеляційної інстанції, який пояснив, що у зареєстрованому шлюбі не перебуває, його цивільна дружина, спільна повнолітня дочка на початку повномасштабної війни виїхали за межі України.

Згідно з частиною першою статті 3, статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи чи інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачено, що кожна особа має право за захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частиною другою статті 315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на підтвердження належності до громадянства України, зокрема постійного проживання на території України.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, з 13 листопада 1991 року (частина друга статті 3 Закону України «Про громадянство України»).

Встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України.

Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом України від 08 жовтня 1991 року №1636-ХІІ «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року).

Відповідно до частин першої, другої статті 8 Закону України «Про громадянство України» особа (іноземець або особа без громадянства), яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), а також її неповнолітні діти мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням.

Дитина, яка народилася чи постійно проживала на території УРСР (або хоча б один з її батьків, дід чи баба народилися чи постійно проживали на територіях, зазначених у частині першій цієї статті) і є особою без громадянства або іноземцем, щодо якого подано зобов`язання припинити іноземне громадянство, реєструється громадянином України за заявою одного з батьків або опікуна чи піклувальника.

Для встановлення факту набуття громадянства України предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання дитини на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого законного представника, з яким дитина постійно проживала станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року; постійного проживання особи на території України чи Української РСР на момент набрання законної сили вироку суду; наявності родинних зв`язків заявника з його батьками (усиновителями, з дідом, бабою); постійного проживання на території України діда та баби заявника; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо.

Статтею 8 Закону України «Про громадянство України» встановлюються підстави набуття громадянства України.

Відповідно до підпунктів «а», «б» пункту 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215/2001, (далі Порядок), встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні станом на 13 листопада 1991 року; дітей осіб, зазначених у підпункті «а» цього пункту.

Згідно з пунктом 33 Порядку для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра якої постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону), подає документи, передбачені підпунктами «а» - «в» пункту 24 цього Порядку, а також: а) документ, що підтверджує факт постійного проживання рідних (повнорідних та неповнорідних) брата чи сестри заявника на територіях, зазначених у абзаці першому цього пункту; б) документи, що засвідчують родинні стосунки заявника відповідно з рідними (повнорідними та неповнорідними) братом чи сестрою, які постійно проживали на територіях, зазначених у абзаці першому цього пункту.

Пунктом 44 Порядку передбачено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Отже, відповідно до положень Закону України «Про громадянство України» і Порядку для набуття громадянства України заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження його на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності, зокрема, показам свідків; встановивши, що надані суду докази дозволяють зробити висновок, що ОСОБА_1 постійно проживав на території України станом на 24 серпня 1991 року та на 13 листопада 1991 року; приймаючи до уваги, що встановлення вищезазначеного факту має для заявника юридичне значення, оскільки дозволить реалізувати право щодо отримання паспорту громадянина України; враховуючи, що іншим шляхом, окрім звернення до суду з даною заявою, вирішити порушене заявником питання неможливо, - колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення заяви про встановлення факту постійного проживання на території України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області, на час проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року), на час набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року).

Посилання апелянта на те, що наявні у справі докази підтверджують факт проживання заявника на території України в різні періоди, які не стосуються 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року - є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.

Факт проживання ОСОБА_1 на території України станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року підтверджується, зокрема, показами свідків - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , які в судовому засіданні суду першої інстанції були приведені до присяги і попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо не правдиві показання, також їм роз`яснено процесуальні права та обов`язки. Вказані присяги та розписки про кримінальну відповідальність підписані свідками та у письмовій формі долучені до матеріалів справи (а.с. 69-71).

Колегія звертає увагу, що покази свідків, які вони надавали під присягою, узгоджуються між собою та зібраними у справі письмовими доказами, сумнівів у їх достовірності та обєктивності у суду немає.

Відповідно до положень статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом письмових доказів, документів та показів свідків, колегія суддів вважає, що заявником, на підтвердження своїх вимог, надано достатньо належних та допустимих доказів, які у сукупності свідчать про його постійне проживання на території України станом на час проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року), на час набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року).

Твердження апелянта, що свідки можуть бути зацікавлені у результаті даної справи та на підставі цього, давати неправдиві свідчення - є припущенням апелянта, оскільки будь-яких доказів на підтвердження даних тверджень ГУ Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області не надано, а відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, заперечуючи щодо задоволення заяви, ГУ Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області не надало доказів, які б спростували висновки суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 станом на час проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року), на час набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) постійно проживав на території України.

Колегія суддів зауважує, що від встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 станом на час проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року), на час набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) на території України залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових його прав. Законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

В даному випадку єдиним способом для вирішення питання щодо встановлення факту проживання на території України для захисту прав заявника є лише судовий порядок.

Разом з тим, встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 на території України «до теперішнього часу» не має юридичного значення для мети, яка зазначена у заяві ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення.

Тому оскаржуване рішення у цій частині підлягає скасуванню з ухваленням у скасованій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа - Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, про встановлення факту постійного проживання на території України «до теперішнього часу».

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене, колегія дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, часткового скасування оскаржуваного рішення з ухваленням у скасованій частині нового судового рішення; в іншій частині рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 квітня 2024 року підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області задовольнити частково.

Рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 квітня 2024 року в частині задоволення заяви ОСОБА_1 у повному обсязі та в частині встановлення факт постійного проживання на території України ОСОБА_1 до теперішнього часу скасувати та у скасованій частині ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа - Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, про встановлення факту постійного проживання на території України «до теперішнього часу» відмовити.

В іншій частині рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді В.С. Городнича

М.Ю. Петешенкова