Провадження № 2/761/8620/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

11 листопада 2024 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: Саадулаєва А.І.,

за участю секретаря: Лишняк А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

В липні 2024 року позивачі звернулись до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_3 , про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Позивач просить суд:

1. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в якості відшкодування завданої матеріальної шкоди суму в розмірі 42519 гривень;

1. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , в якості відшкодування завданої матеріальної шкоди суму в розмірі 21259 гривень, та в якості відшкодування завданої моральної шкоди суму в розмірі 9444 гривень.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 26.08.2024 року відкрито провадження у справі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачі є співвласниками квартири за адресою АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 з квартири за адресою АДРЕСА_2 , яка розташована вище поверхом над квартирою позивачів та власником якої є відповідачка сталося залиття квартири АДРЕСА_1 . Відносно вказаного залиття позивачі звернулись до ТОВ «Імпульс-газ» з приводу обстеження квартири позивачів після залиття та квартири відповідачки для встановлення причини залиття. 05 червня 2024 року комісією ТОВ «ІМПУЛЬС-ГАЗ» був складений акт обстеження квартири АДРЕСА_1 , у зв`язку з її залиттям, де зазначено, що в ході обстеження квартири було встановлено затоплення. Причиною залиття є прорив шланга від біде в туалеті в квартирі № 34 за вищезазначеною адресою. За результатами оцінки, розмір матеріальних збитків, який завдано в результаті залиття квартири станом на момент складання звіту становить 63779 гривень. Крім того, в результаті залиття квартири з вини відповідачки, позивачу-2 спричинено і моральну шкоду, яка полягає в порушенні права власності позивача-2, неможливості нормального користування ним, зокрема негативних емоціях та переживання з приводу пошкодження квартири водою, порушення звичайного способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для його нормалізації. Хвилювання та думки про те, як відновити свою квартиру тримають позивача-2 у постійній нервовій та психологічній напрузі. Крім того, залиття квартири позивача-2 з квартири відповідача ставалося неодноразово, в квартирі відчувається сирість та запах плісені. Заподіяну моральну шкоду позивач-2 оцінює в грошовому вимірі у розмірі 9444 гривень.

У зв`язку із вищевикладеним позивачі вимушені звернутись до суду з даним позовом до відповідача.

Відповідач правом на подання відзиву не скористалась.

В судове засідання, яке відбулось 11.11.2024 року, позивачі та їх представник не з`явились, представник подав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав викладених у позові. Проти заочного рішення суду не заперечив.

В судовому засіданні, яке відбулось 11.11.2024 року, відповідач не з`явилась, про місце, дату та час розгляду справи повідомлялась належним чином.

Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів.

Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів для розгляду справи по суті, а також те, що позивач щодо заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1, 2 ст. 280 та відповідно до ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом не здійснювалося.

З`ясувавши предмет та підстави позову, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що ОСОБА_1 належить 2/3 частки, а ОСОБА_2 належить 1/3 частики на праві власності квартири за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджуються Свідоцтвом про право власності на житло від 11 грудня 1997 року та Свідоцтвом про право на спадщину від ІНФОРМАЦІЯ_2 (частка померлого батька успадкована ОСОБА_1 ).

ІНФОРМАЦІЯ_1 з квартири за адресою АДРЕСА_2 , яка розташована вище поверхом над квартирою позивачів та власником якої є відповідачка сталося залиття квартири АДРЕСА_1 .

Відносно вказаного залиття позивачі звернулись до ТОВ «Імпульс-газ» з приводу обстеження квартири позивачів після залиття та квартири відповідачки для встановлення причини залиття.

05 червня 2024 року комісією ТОВ «ІМПУЛЬС-ГАЗ» був складений акт обстеження квартири АДРЕСА_1 , у зв`язку з її залиттям, де зазначено, що в ході обстеження квартири було встановлено затоплення.

Відповідно до акта обстеження квартири, причиною залиття, є прорив шланга від біде в туалеті в квартирі АДРЕСА_4 .

Таким чином, вказаним вище актом про залиття квартири позивачів встановлено, що заподіювачем шкоди виявлено власника квартира АДРЕСА_4 , оскільки джерело протікання води до квартири позивачів мало початок саме з квартири відповідачки.

Позивачі звернулися до суб`єкта оціночної діяльності ФОП « ОСОБА_4 » з метою отримання Звіту про оцінку збитків, нанесених власникам кв. АДРЕСА_5 .

За результатами оцінки, розмір матеріальних збитків, який завдано в результаті залиття квартири станом на момент складання звіту становить 63779 гривень.

За змістом положень частини третьої статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди.

У частинах першій, другій статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди.

Факт залиття квартири, власниками якої є позивачі, з вини відповідача підтверджується актом про залиття квартири позивачів, яким встановлено, що заподіювачем шкоди виявлено власника квартириа АДРЕСА_4 , оскільки джерело протікання води до квартири позивачів мало початок саме з квартири відповідачки.

Відповідного до звіту №94/24 про оцінку збитків, нанесених власникам квартири АДРЕСА_5 , складеного 24.07.2024 року, розмір матеріальних збитків, який завдано власникам в результаті залиття квартири АДРЕСА_5 , які стались 05.06.2024 року, станом на момент складання даного звіту становить 63779,00 грн.

Разом з цим, вину у завданні шкоди позивачам відповідачем не спростовано.

Також судом враховано, що відповідно до частини другої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Згідно з пунктом 11 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 серпня 1992 року № 572, власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 319 ЦК України власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Отже, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Невиконання цього обов`язку, якщо результатом такого невиконання є нанесення шкоди іншим особам, тягне за собою відшкодування власником збитків.

Встановивши, що позивачі довели розмір завданої шкоди, протиправність дій відповідача, причинний зв`язок між ними, що призвело до залиття квартири позивачів, суд дійшов висновку, що завдана позивачам шкода підлягає відшкодуванню відповідачем.

Відповідач не спростувала належними та допустимими доказами своєї вини у залитті квартири позивачів, клопотання про проведення відповідних судових експертиз, зокрема на предмет визначення причин залиття квартири позивачів, не заявляла та не надали інших доказів щодо розміру спричиненої позивачам майнової шкоди, хоча це є процесуальний обов`язок відповідача, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди, а тому суд дійшов висновку, що позовна вимога про відшкодуванням матеріальної шкоди підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача-2 відшкодування моральної шкоди у розмірі 9444,00 грн., суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статі 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення.

Статтями 16 та 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення прав, а має самостійне юридичне значення.

Тобто за наявності порушення прав відшкодування моральної шкоди здійснюється в обраний спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати.

Суд вважає розмір моральної шкоди заявленої позивачем-2 співмірним з нанесеними їй моральними стражданнями та, виходячи із засад виваженості, розумності та справедливості, суд дійшов висновку, що розмір моральної шкоди, яка підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача-2, в сумі 9444,00 грн.

Згідно з частиною першою статті 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, згідно з ч.1 ст. 76, ч. 1 ст. 77 та ст. 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

При цьому, відповідно до ч. 1-3, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, зважаючи на встановлені під час розгляду справи обставини, з урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити.

Крім того, у відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачів підлягають стягненню понесені ними та документально підтверджені судові витрати, а саме, на користь позивача-1 судовий збір у розмірі 808,00 грн., витрати на оцінку матеріального збитку у розмірі 4500,00 грн.

Крім того, позивач-2 при поданні позовної заяви була звільнена від сплати судового збору у розмірі 403,60 грн., які необхідно стягнути з відповідача на користь держави.

Керуючись ст.ст. 259, 265, 268, 273, 280-289, 353-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , про стягнення матеріальної та моральної шкоди - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) 42519(сорок дві тисячі п`ятсот дев`ятнадцять)грн. 00 коп. майнової шкоди, 808 (вісімсот вісім) гривень 00 копійок судового збору, 4500 (чотири тисячі п`ятсот) гривень 00 коіпйок.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) 21259(двадцять одну тисячу двісті п`ятдесят дев`ять)грн. 00 коп. майнової шкоди.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь держави 403 (чотириста три) гривні 60 коіпйок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: