Справа № 128/4644/24
УХВАЛА

Іменем України

29 листопада 2024 року м. Вінниця

Суддя Вінницького районного суду Вінницької області Карпінська Ю.Ф., отримавши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Військова частина НОМЕР_1 , про встановлення факту перебування неповнолітніх дітей на утриманні,

УСТАНОВИВ:

25.11.2024 до Вінницького районного суду Вінницької області подано вищевказану позовну заяву.

Згідно з ч. 1 ст. 187 ЦПК України, за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 185 цього Кодексу.

Вирішуючи питання про можливість відкриття провадження у справі, доходжу такого висновку.

Стаття 5 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» декларує, що правосуддя в Україні здійснюється виключно судами та відповідно до визначених законом процедур судочинства.

Нормами Цивільного процесуального кодексу України передбачена загальна підсудність справ за місцезнаходженням відповідача (стаття 27 ЦПК України), альтернативна підсудність за вибором позивача (стаття 28 ЦПК України) та виключна підсудність (стаття 30 ЦПК України). Підсудність визначає коло цивільних справ у спорах, вирішення яких належить до повноважень конкретного суду першої інстанції. У ЦПК України також визначена підсудність справ за вибором позивача. Усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються судами за встановленими законом правилами підсудності, а їх порушення є ознакою незаконності рішення.

У позовній заяві сторона позивача просить встановити факт перебування на утриманні ОСОБА_1 неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦПК України, заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.

Варто зазначити, що вказана норма застосовується для розгляду справ лише в окремому провадженні.

За загальним правилом відповідно до ст. 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом. Позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Водночас статтею 28 ЦПК України передбачено випадки, коли підсудність справи визначається за вибором позивача, а у статті 30 ЦПК України визначені випадки, коли застосовується виключна підсудність.

Проаналізувавши матеріали поданої позовної заяви, установлено, що позовна заява підлягає розгляду за зареєстрованим місцем проживання відповідачів, оскільки відсутні підстави для застосування виключної підсудності та визначення підсудності за вибором позивача.

Згідно з позовною заявою, зареєстрованим місцем проживання відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є АДРЕСА_1 , що не належить до територіальної підсудності Вінницького районного суду Вінницької області.

Крім того, з матеріалів позовної заяви убачається, що відповідач ОСОБА_3 є внутрішньо переміщеною особою та її фактичним місцем проживання є АДРЕСА_2 .

Місце перебування та місце проживання фізичної особи є різними поняттями у розумінні статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Згідно з вказаною нормою права, місцем перебування є житло або спеціалізована соціальна установа для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, у якому особа, яка отримала довідку про звернення за захистом в Україні, проживає строком менше шести місяців на рік або отримує соціальні послуги, а місцем проживання житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також апартаменти (крім апартаментів у готелях), кімнати та інші придатні для проживання об`єкти нерухомого майна, заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), в яких особа отримує соціальні послуги.

Тобто адреса, за якою на даний час проживає ОСОБА_3 , а саме: АДРЕСА_2 , у розумінні статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є її місцем перебування, оскільки докази того, що ОСОБА_3 отримувала довідку про звернення за захистом в Україні відсутні, та вона проживає за адресою: АДРЕСА_2 більше шести місяців.

Щодо місця проживання ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 , то в розумінні частини першої статті 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд саме за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання.

Постановою Кабінету Міністрів України від 09.08.2017 №579 довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи було виключено з переліку документів, до яких вносяться відомості про реєстрацію місця перебування особи.

В частині першій статті 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» визначено, що довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Порядок оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 №509 (зі змінами).

Враховуючи форму довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, визначеної у додатку 2 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 №509, то в ній зазначаються прізвище, ім`я, по батькові особи; дата і місце народження; стать; серія, номер (у разі наявності), дата видачі паспорта громадянина України, ким і коли виданий/дані про документ, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус, або свідоцтво про народження дитини; відомості про законного представника, що супроводжує малолітню дитину, недієздатну особу або особу, дієздатність якої обмежена; зареєстроване місце проживання; фактичне місце проживання/перебування.

Таким чином, у довідці про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи йде розмежування зареєстрованого місця проживання та фактичного місця проживання.

У роз`ясненні від 02.09.2022 Верховний Суд зазначив, що особи, які залишили або покинули своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації та стали на облік як внутрішньо переміщені особи можуть звертатися з позовами до судів за місцем фактичного проживання/перебування. Таким чином, якщо особа-переселенець зареєструвалася на новому місці як ВПО (внутрішньо переміщена особа), то, маючи відповідну довідку про взяття на облік, переселенець може звертатись з позовом до суду у місці свого тимчасового перебування.

Зі змісту роз`яснення убачається, що, маючи довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, особа-переселенець може звернути з позовом до суду за місцем свого тимчасового перебування, тобто бути позивачем (заявником) у справі.

Однак у даному випадку позивач не є внутрішньо переміщеною особою, а наявність у відповідача ОСОБА_3 довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та її фактичне місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 не є підставою для визначення підсудності даної справи за фактичним місцем проживання відповідача, як внутрішньо переміщеної особи.

З огляду на вищезазначені обставини, оскільки місце проживання відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстроване за межами територіальної юрисдикції (підсудності) Вінницького районного суду Вінницької області, а саме: АДРЕСА_1 , дана справа не підсудна Вінницькому районному суду Вінницької області.

З положень частини дев`ятої статті 187 ЦПК України убачається, якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Таким чином, дана справа підлягає передачі на розгляд до Зміївського районного суду Харківської області, що розташований за адресою: м. Зміїв, вул. Адміністративна, 6, Харківської області.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ЦПК України, спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Керуючись ст.ст. 27, 30-32, 187, 261, 354 ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Військова частина НОМЕР_1 , про встановлення факту перебування неповнолітніх дітей на утриманні передати за підсудністю на розгляд до Зміївського районного суду Харківської області, що розташований за адресою: м. Зміїв, вул. Адміністративна, 6, Харківської області.

Роз`яснити позивачу, що передача справи, з підстав зазначених в даній ухвалі, здійснюється не пізніше п`яти днів після закінчення строку на оскарження ухвали суду, а в разі подання скарги не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення шляхом подачі апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду.

СУДДЯ