ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/4090/19 Номер провадження 22-ц/814/2298/24Головуючий у 1-й інстанції Турченко Т. В. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Чумак О.В.,

суддів Дряниці Ю.В., Пилипчук Л.І.,

за участю секретаря Галушко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника Володимира Леонідовича в інтересах товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» на рішення Київського районного суду м. Полтави від 29 липня 2019 року, ухвалене суддею Турченко Т.В., по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що 25 квітня 2018 року між нею та ОСОБА_2 , який згідно довіреності №77/761-ц/77-2018-5-771 від 20 квітня 2018 року, будучи уповноваженою особою на розпорядження (відчуження), було досягнуто домовленість про придбання нею у власність нерухомого майна, а саме земельну ділянку пл. 0,1246 га в АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:001:0299. Вони дійшли згоди щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу та уклали усний договір. Згідно досягнутої домовленості вона зобов`язалася в повному обсязі здійснити розрахунок за придбання нерухомого майна, а відповідач, в свою чергу, з моменту розрахунку в повному обсязі за придбання майна, передати у власність земельну ділянку та житловий будинок. Також сторони домовилися, що після належного оформлення відповідачем, або його довіреними особами правовстановлюючих документів на земельну ділянку, вони оформлять договір купівлі-продажу нерухомого майна в установленому законом порядку. 25 квітня 2018 року в рахунок виконання взятих зобов`язань нею було передано готівкою відповідачу - гроші в розмірі 52 000,00 грн., що є повною вартістю придбання нерухомого майна (земельної ділянки), а відповідач, відповідно передав ключі від фіртки та правовстановлюючі документи на нерухоме майно, що підтверджується розпискою про отримання коштів в рахунок купівлі- продажу земельної ділянки. З вказаного часу вона володіє та користуюся земельною ділянкою пл. 0,1246 га в АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:001:0299. Однак, не дивлячись на те, що відповідач, від імені власника ОСОБА_3 , зобов`язувався укласти договір купівлі-продажу земельної ділянки, та незважаючи на неодноразові звернення з проханням укласти правочин, ухиляється від вирішення питання про укладення у нотаріальному порядку договору купівлі-продажу через відсутність коштів, тому зазначена обставина перешкоджає їй в повному обсязі розпоряджатися цим майном.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 29 липня 2019 року позов задоволено.

Визнано дійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,1246 га, кадастровий номер: :01:001:0299, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , укладеного між продавцем ОСОБА_3 та покупцем ОСОБА_4 .

Визнано за ОСОБА_4 право власності на земельну ділянку площею 0,1246 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер: :01:001:0299, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Не погодившись з зазначеним рішенням його в апеляційному порядку оскаржив приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Скрипник В.Л. в інтересах товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» (далі ТОВ «Порше Лізинг Україна».

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на порушення норм матеріального та недотримання норм процесуального права, неповне з`ясування всіх необхідних обставин справи та ухвалення рішення без належних та достовірних доказів, які підтверджували факт ухилення відповідачів від укладення договору. Звертає увагу, що позивач неодноразово звертався до Київського районного суду м. Полтави з позовною заявою тотожного змісту. Одна справа була направлена за підсудністю до Полтавського районного суду Полтавської області, а ще дві повернуті позивачу за її заявами. Зазначає, що на момент досягнення домовленості про продаж земельної ділянки та винесення рішення був накладений арешт на все нерухоме майно ОСОБА_3 у виконавчих провадженнях про стягнення з останнього заборгованості. У зв`язку з значеним земельна ділянка не могла бути відчужена шляхом укладення нотаріального посвідченого договору купівлі-продажу. Тобто є підстави вважати, що сторони у справі діяли недобросовісно та зловживали правами реалізувавши фраудаторну конструкцію, направлену на виведення майна з власності боржника.

Учасники справи будучи належним чином повідомлені про час і місце її розгляду до суду не з`явилися.

Судові повістки направлені на адреси сторін повернуті за відсутності адресатів, що відповідно статті 128 ЦПК України свідчить про їх належне повідомлення.

Крім того, судом вживалися дії щодо повідомлення та виклику сторін шляхом опублікування оголошення про виклик на веб-порталі судової влади України.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.

Досліджуючи наявність у приватного виконавця права на оскарження рішення суду колегія суддів звертає увагу, що з облікової картки на зведене виконавче провадження №72660871 вбачається, що на виконанні у приватного виконавця Скрипника В.Л. знаходиться дев`ять виконавчих листів виданих Київським районним судом м. Полтави від 07 липня 2014 року, про стягнення з боржника ОСОБА_3 , на користь ТОВ «Порше Лізинг Україна» грошових коштів на загальну суму364309, 42 грн.

Частиною 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Практика ЄСПЛ свідчить, що за наявності спору про право цивільне держава повинна забезпечити учасникам судового провадження дієву, реальну можливість надання суду своїх доказів та аргументів.

На досягнення цієї мети спрямовані правила процесуального закону, що регламентують позовне провадження.

В аспекті гарантування на конституційному рівні права кожного на судовий захист та забезпечення державою виконання судового рішення відсутність у виконавця окремо визначеного повноваження звертатися до суду із позовною заявою про оспорення фраудаторного правочину, вчиненого боржником на шкоду кредитору, не повинна перешкоджати реалізації права цього кредитора на виконання судового рішення.

Покладення тягаря щодо повернення майна боржника (спонукання до оспорення фраудаторного правочину, тобто ініціювання наступних судових процесів) на кредитора, який уже виграв попередній судовий процес щодо стягнення суми боргу і правомірно очікує від Держави вчинення усіх можливих дій на забезпечення виконання судового рішення компетентними органами, нівелює сутність конституційного права кредитора на судовий захист та суперечить положенням статей 3, 8, частин першої, другої статті 55, частин першої, другої статті 129-1 Конституції України.

Обов`язок ініціювання будь-якого наступного судового процесу з метою виконання попереднього судового рішення Законом України «Про виконавче провадження» покладено на компетентні органи, уповноважені Державою на забезпечення виконання судових рішень, а не на кредитора, який правомірно очікує від Держави належного виконання остаточного судового рішення про стягнення боргу.

Аналогічні висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 червня 2022 року у справі № 2-591/11.

Враховуючи, що відчуження нерухомого майна боржника, яке перебуває під арештом може вплинути на права стягувача щодо виконання судового рішення, приватний виконавець правомірно звернувся до суду з апеляційною скаргою на рішення Київського районного суду м. Полтави від 29 липня 2019 року.

Крім того, частиною 3 статті 367 ЦПК України встановлено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Враховуючи, що ні приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Скрипник В.Л. ні ТОВ «Порше Лізинг Україна» не брали участі при розгляді справи судом першої інстанції колегія суддів приходить до висновку про необхідність дослідити додані до апеляційної скарги докази.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 є власником земельної ділянки пл. 0,1246 га в АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:001:0299, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15 квітня 2019 року.

Як вбачається з розписки, ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_4 кошти в сумі 52000 грн. за земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:001 та зобов`язується протягом двох місяців оформити договір купівлі-продажу.

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зареєстрували шлюб 11 жовтня 1980 року.

Станом на 29 липня 2019 року відповідачі не виконали свого зобов`язання та не уклали договір купівлі-продажу.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 372809824 від 04 квітня 2024 року наявні такі записи про обтяження:

01 липня 2013 року зроблено запис про обтяження 1473740 на підставі постанови, про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження відносно всього нерухомого майна ОСОБА_3 ;

23 лютого 2017 року зроблено запис про обтяження 19159783 на підставі постанови, про арешт майна боржника відносно всього нерухомого майна ОСОБА_3 ;

18 грудня 2018 року зроблено запис про обтяження 29522969, а саме арешт нерухомого майна ОСОБА_3 незавершене будівництво за адресою: АДРЕСА_1 .

На момент розгляду справи судом першої інстанції дані арешти були чинними.

У подальшому, 20 вересня 2021 року та 01 вересня 2023 року, також було зроблено записи про обтяження 44050873 та 51575864 відповідно, на підставі постанов, про арешт майна боржника відносно всього нерухомого майна ОСОБА_3 .

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина 1 статті 16 ЦК України).

Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Згідно із статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Положеннями статті 657 ЦК України, передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Відповідно до статті 220 ЦК України уразі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Пленум Верховного Суду України у пункті 13 постанови від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснив судам, що при розгляді подібних спорів суди повинні з`ясувати, чи підлягає правочин обов`язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину.

За правилами частини першої статті 638ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення (ч.ч.2,3 ст. 640 ЦК України).

Відповідно до вимог частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частина 1 та 2 статі 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно частини 6 та 7 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Частинами 1 та 2 статті 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Аналізуючи матеріали справи колегія суддів звертає увагу, що позивачем не надано письмової форми договору, або інших доказів, які б свідчили, що сторони погодили істотні умови договору, а також доказів на підтвердження факту передачі відповідачем нерухомого майна.

Тоді як розписка не є договором купівлі-продажу, не містить зазначеної інформації, а лише вказує на передачу ОСОБА_4 . ОСОБА_3 коштів у розмірі 52000 грн за земельну ділянку в с. Нікопольське Полтавського району з кадастровим номером :01:001 площею 0,1246 га. Також зазначено, що ОСОБА_3 бере на себе зобов`язання протягом 2 місяців нотаріально оформити договір купівлі продажу.

Тобто дана розписка не свідчить про факт укладення договору, а лише вказує на намір укласти договір купівлі-продажу. Крім того, кадастровий номер зазначений не повністю, що не дозволяє унікально ідентифікувати земельну ділянку, також відсутні будь-які дані щодо нерухомих об`єктів, які знаходяться на даній земельній ділянці та вартість земельної ділянки.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону (ч.4 ст. 334 ЦК України).

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обтяження це заборона або обмеження розпорядження та/або користування нерухомим майном, встановлені законом, актами уповноважених на це органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, або такі, що виникли з правочину.

Однак, з матеріалів справи вбачається, що на все нерухоме майно ОСОБА_3 з липня 2013 року по січень 2019 року, в різних виконавчих провадженнях, було накладено арешт та зроблено відповідні записи про обтяження, що унеможливлює його відчуження та відповідно укладення та посвідчення договору купівлі-продажу даного майна.

Враховуючи вищевикладене, те що сторонами не погоджено істотних умов договору купівлі-продажу нерухомого майна, в тому числі не визначено предмет договору та його вартість, не надано доказів передачі зазначеної позивачем земельної ділянки, а також беручи до уваги накладення арешту на все нерухоме майно відповідача та наявність відповідних записів про обтяження, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Згідно пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до пунктів 1, 2, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника В.Л. в інтересах ТОВ «Порше Лізинг Україна» та скасування рішення Київського районного суду м. Полтави від 29 липня 2019 року.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визання права власності слід відмовити.

За правилами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Зважаючи на задоволення вимог апеляційної скарги з ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь ОСОБА_7 судовий збір сплачений останнім при подачі апеляційної скарги у розмірі 2305 грн. 20 коп.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника Володимира Леонідовича в інтересах товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» - задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 29 липня 2019 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визання права власності відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_7 судовий збір сплачений останнім при подачі апеляційної скарги у розмірі 2305 грн. 20 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 25 листопада 2024 року.

Головуючий суддя О.В.Чумак

Судді Ю.В.Дряниця

Л.І. Пилипчук