ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4488/24 Справа № 201/6537/22 Суддя у 1-й інстанції - Черков В.Г. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста О. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

за участю секретаря Юрченко Г.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №201/6537/22 за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Гайтан Катерина Олександрівна, до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання права власності на спадкове майно,

за апеляційною скаргою Головного Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області,

на рішення Селидівського міського суду Донецької області 08 лютого 2024 року,

встановив:

У вересні 2022 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Гайтан К.О., звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі за текстом ГУ ПФУ в Донецькій області) про визнання права власності на спадкове майно.

Позовні вимоги обґрунтувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її бабуся ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду 28 лютого 2019 року було зобов`язано Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області сплатити ОСОБА_2 заборгованість за період 01 липня 2016 року по 28 лютого 2019 року в сумі 155 636,16 гривень. Проте, рішення суду виконано не було. Після смерті бабусі позивача, відкрилась спадщина за законом, до складу якої входить не сплачена заборгованість по виплаті пенсії в сумі 155 636, 16 гривень.

04 листопада 2021 року позивач звернулась до приватного нотаріуса в м.Маріуполь Донецької області з заявою про прийняття спадщини за законом. Того ж дня, приватним нотаріусом заведено спадкову справу за № 68590646, проте свідоцтво про право на спадщину у вказаного нотаріуса не отримувала, оскільки ним було спрямовано запити до Пенсійного фонду.

З 24 лютого 2022 року м. Маріуполь Донецької області було тимчасово окуповано, нотаріальна контора не реєструвалась за іншою адресою. Позивач звернулась до приватної нотаріальної контори Обухівського районного нотаріального округу Київської області, яка запропонувала звернутись до суду.

У зв`язку з викладеним, просить визнати право власності в порядку спадкування на несплачені грошові кошти пенсії, яка належала ОСОБА_2 в сумі 155 636,16 гривень за ОСОБА_1 .

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 08 лютого 2024 року позов ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Гайтан К.О., до ГУ ПФУ в Донецькій області про визнання права власності на спадкове майно задоволений. Визнано право власності в порядку спадкування на несплачені грошові кошти пенсії, які належали ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 155 636, 16 гривень за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В апеляційній скарзі Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення Селидівського міського суду Донецької області скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що за матеріалами електронної пенсійної справи ОСОБА_2 перебувала на обліку в ГУ ПФУ в Донецькій області з дислокацією в м. Маріуполі (Лівобережне) як внутрішньо переміщена особа та отримувала пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 №889-VІІІ. Виплата пенсії проведена по 30 червня 2016 року. З 01 липня 2016 року виплата пенсії ОСОБА_2 припинена на підставі обміну інформацією з органами соціального захисту населення. У грудні 2018 року ГУ ПФУ в Донецькій області з дислокацією в м. Маріуполі (Центральне) на підставі заяви № 9745 від 26 грудня 2018 року пенсійну справу ОСОБА_2 взято на облік за новим місцем перебування на обліку як внутрішньо переміщеної особи. Починаючи з 01 березня 2019 року по 31 жовтня 2021 року виплата пенсії проводилась шляхом включення нарахованого місячного розміру пенсії до сформованої відомості на виплату пенсій з подальшим зарахуванням на поточний рахунок, відкритий в банківській установі АТ «Ощадбанк». Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 28 лютого 2019 року по справі № 200/1240/19-а ГУ ПФУ в Донецькій області зобов`язано відновити ОСОБА_2 нарахування та виплату пенсії та сплатити заборгованість за весь період, починаючи з 01 липня 2016 року. Доплата за період з 01 липня 2016 року по 28 лютого 2019 року в розмірі 155 636,16 гривень обліковується в Головному управлінні як заборгованість за рішенням суду. Пенсійна справа знята з обліку з 01 листопада 2021 року у зв`язку зі смертю пенсіонера ІНФОРМАЦІЯ_1 . Для надання відповіді на лист приватного нотаріуса Маріупольського районного нотаріального округу Бедненко С.В. Головним управлінням проведено розрахунок сум недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 з урахуванням вимог частини першої статті 46 Закону №1058 та в грудні 2021 року надіслана довідка нотаріусу про суму недоотриманої пенсії в розмірі 15887,86 гривень за період з 23 листопада 2018 року по 28 лютого 2019 року. Звернення спадкоємців із заявою про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 , що передбачено ст. 52 Закону № 1058, станом на теперішній час відсутні.

Посилається, що ГУ ПФУ в Донецькій області діяло відповідно до чинного законодавства, тому рішення Селидівського міського суду Донецької області від 08 лютого 2024 року підлягає скасуванню.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області підлягає залишенню без задоволення за наступних підстав.

Відповідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У частині 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом частини 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції, врахувавши, що за життя ОСОБА_2 не одержала пенсію в розмірі 155 636,16 гривень, яка була нарахована останній на підставі рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 лютого 2019 року по справі № 200/1240/19а, а також, що протягом 6 місяців після смерті ОСОБА_2 , члени її сім`ї не зверталися до відповідача за цими пенсійними виплатами, дійшов висновку, що сума невиплаченої пенсії увійшла до складу спадщини, у зв`язку з чим позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 , є онукою померлої ОСОБА_2 .

Згідно рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 лютого 2019 року, визнано протиправними дії Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо припинення виплати ОСОБА_2 пенсії з 01 липня 2016 року. Зобов`язано Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області відновити ОСОБА_2 нарахування та виплату пенсії та сплатити заборгованість за весь період, починаючи з 01 липня 2016 року.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 02 листопада 2021 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно Витягу про реєстрацію у спадковому реєстрі № 67147898 від 04 листопада 2021 року, приватним нотаріусом Бедненко С.В. зареєстрована спадкова справа за №68590646, після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Листом Приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Щур Н.Р. № 65/01-16 від 24 червня 2022 року роз`яснено позивачу щодо неможливості видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки спадкова справа була відкрита у приватного нотаріуса Бедненка С.В., робоче місце якого зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 02 серпня 2023 року ІНФОРМАЦІЯ_4 помер батько позивача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Відповідно листа Головного управління пенсійного фонду України в Донецькій області від 13 липня 2023 року, доплата за період з 01 липня 2016 року по 28 лютого 2019 року в розмірі 155 636,16 гривень, яка була нарахована ОСОБА_2 за життя, обліковується в Головному управлінні як заборгованість за рішенням суду.

Таким чином, спір між сторонами виник з приводу захисту позивачем свого права на спадкування за законом, а саме права власності на спадкове майно у вигляді призначеної, нарахованої, але невиплаченої пенсії спадкодавця.

Конституцією України (ст. 41) та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Частиною 1 статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 1216, 1217, 1218, ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи.

Згідно ст. 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Зазначена стаття регулює питання спадкування сум соціальних виплат, право на одержання яких виникло у спадкодавця за життя, але не було ним реалізоване. За своєю правовою природою право на одержання заробітної плати, пенсії та інших подібних виплат є суворо особистим, оскільки виникає у чітко визначеної особи і має на меті саме її матеріальне забезпечення. Тому зі смертю одержувача цих коштів правовідносини щодо їх сплати, безумовно, припиняються. Таким чином, у даній статті визначається подальша доля тільки тих платежів, право на які виникло за життя спадкодавця.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»(надалі - Закон).

Статтею 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування передбачено, що сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.

Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну.

У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Зміст частини 3 статті 52 Закону також узгоджується зі змістом статті 1227 ЦК України, якою визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Крім того, зміст вищевказаних норм узгоджується із положеннями Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в ч. 1 ст. 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Положення ч. 2, 3 ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера.

Аналіз наведених норм матеріального права дає можливість дійти висновку про те, що суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень. Норми частини 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 06 липня 2020 року по справі № 750/8819/19, від 23 вересня 2020 року по справі № 428/6685/19, від 23 лютого 2022 року по справі № 428/10113/20.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність правових висновків суду першої інстанції, а зводяться до переоцінки доказів та на законність оскаржуваного судового рішення не впливають.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, рішення суду першої інстанції ухвалено відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Відповідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно п.п «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Головного Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишити без задоволення.

Рішення Селидівського міського суду Донецької області 08 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повний текст постанови складено 29 липня 2024 року.

Головуючий О.І. Корчиста