Cправа №539/2556/24
Провадження№2/549/149/24
РІШЕННЯ

Іменем України

19 листопада 2024 року Чорнухинський районний суд Полтавської області

у складі: головуючого - судді Крєпкого С.І.

за участю: секретаря судового засідання - Кривчун Я.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду селища Чорнухи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія Саламандра» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи,

установив:

Представник позивачів - адвокат Ієговська А.О. звернулася до Лубенського міськрайонного суду Полтавської області з вказаним позовом, який обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_4, близько 12 год 30 хв по вул.Сумській у м.Пирятин Полтавської області відбулася дорожньо-транспортна пригода (далі -ДТП), в якій ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи автомобілем марки «DAF XF 105.450», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Внаслідок ДТП пішохід ОСОБА_7 від отриманих травм загинув.

В результаті вищевказаного ДТП та наслідків від нього дітям загиблого ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та дружині ОСОБА_1 було завдано значну непоправну шкоду, яка проявилася у моральній шкоді, у понесених витратах на поховання та у втраті позивачем годувальника.

Станом на дату настання ДТП, відповідальність водія за спричинену шкоду майну, здоров`ю та/або життю третіх осіб була застрахована у відповідача за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №217455969, який діяв на момент настання ДТП ІНФОРМАЦІЯ_4.

01 січня 2024 року відомості за фактом настання даної ДТП були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000002 з кваліфікацією по статті 286-1 КК України та розпочато досудове розслідування.

На момент подачі позовної заяви досудове розслідування кримінального провадження №0000002 не завершено та розслідується ГУНП в Полтавській області.

Станом на дату ДТП цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки «DAF XF 105.450», реєстраційний номер НОМЕР_1 , була застрахована у відповідача відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АТ1156632 чинного на дату ДТП.

Керуючись положеннями Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-ІV від 01.07.2004 (далі - Закон №1961), 15.01.2024 представник позивачів надіслав на адресу відповідача повідомлення про настання страхового випадку та звернувся в порядку, визначеному вказаним Законом, з заявами на виплату страхового відшкодування.

Серед заявлених позивачами до відшкодування вимог містилися відшкодування заподіяної моральної шкоди на суму 85200,00 грн, відшкодування понесених витрат на поховання - 15970,00 грн, відшкодування пов`язаного зі смертю фізичної особи - 255600,00 грн ( межах ліміту).

Станом на дату подачі позовної заяви жодного листа про прийняте рішення страховиком надіслано не було ні позивачам, ні їх представнику.

Відповідно до ч.36.2 ст.36 Закону №1961 не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування відповідач був зобов`язаний прийняти рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування.

Оскільки така безвідповідальність страховика порушує норми Закону позивачами прийнято рішення звернутися до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів.

Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу марки «DAF XF 105.450», реєстраційний номер НОМЕР_1 , настає незалежно від його вини.

Особливість правил відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, полягає в наявності лише трьох підстав для відповідальності, а саме: наявність шкоди; протиправна дія заподіювача шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини).

Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили. Тому її називають підвищеною. До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 03.12.2014 у справі №6-183цс14.

На відповідача покладено обов`язок довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, спричинена внаслідок дії непереборної сили або умислу потерпілого, тобто не з вини відповідача. Разом із тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.

Отже, з вищенаведеного випливає, що саме володільці джерела підвищеної небезпеки можуть бути відповідальними за шкоду завдану ними в розумінні ст.1166,1187 ЦК України, а не пішоходи чи пасажири, які несуть відповідальність виключно у разі завдання ними умисної шкоди.

Верховний Суд у постановах від 16.02.2022 у справі №242/1930/21, провадження №61-17923св21, від 21.04.2022 у справі №447/2222/20, провадження №61-19906св21, від 05.10.2022 у справі №208/4598/21, провадження №61-6997св22, вказав, що наявність чи відсутність у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування завдавача шкоди не є предметом розгляду в кримінальному провадженні. Тому відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Враховуючи вищевказане, страховик вправі визнати позовні вимоги відповідно до ст.36 Закону №1961 та не позбавлений можливості, у разі відсутності заперечень проти позову, його визнати та сплатити страхове відшкодування позивачам, оскільки цивільно-правова відповідальність власника джерела підвищеної небезпеки настає незалежно від наявності кримінальної відповідальності.

Пунктом 27.3 ст.27 Закону №1961 передбачено - страховик (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 ст.41 Закону) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленими).

Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

На момент ДТП до складу сім`ї загиблого ОСОБА_7 входили дружина ОСОБА_1 , сини ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , дочка ОСОБА_5 ..

Мати загиблого ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , батько ОСОБА_7 - невідомий, що підтверджується витягом з ДРАЦС №1, якого він ніколи не бачив та не знав.

Отже, особами, які мають право на отримання страхового відшкодування моральної шкоди у зв`язку зі смертю ОСОБА_7 є дружина, три сини та дочка.

На день настання страхового випадку ст.8 Закону України «Про Державний бюджетна 2024 рік» встановлено з 1 січня мінімальну заробітну плату - 7100 грн.

З урахуванням викладеного розмір страхового відшкодування моральної шкоди. заподіяної смертю фізичної особи, становить 85200 грн.

Отже, загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди, що належить близьким родичам загиблого становить 85 200 грн (по 17 040,00 грн для кожного позивача), який визначається шляхом поділу загального розміру страхового відшкодування моральної шкоди на п`ятьох осіб (85200/5=17040,00).

Позивач ОСОБА_1 понесла витрати на поховання чоловіка у розмірі 15970,00 грн що підтверджується товарним чеком від 05.01.2024.

Отже, загальний розмір відшкодування витрат позивача на поховання становить 15970,00 грн, що не перевищує 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

В розумінні ч.1 ст.1200 ЦК України позивач ОСОБА_1 є особою, яка за життя свого чоловіка, була на його утриманні та мала право на утримання, оскільки досягла пенсійного віку встановленого законом у 2016 році та відносилася до непрацездатних осіб, а тому підпадає під дію пункту 2 частини 1 статті 1200 ЦК України.

Діючою правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 13.03.2019 у справі №643/207/16-ц, провадження №61-33638св18, передбачено, що підпунктом «є» пункту 35.2 ст.35 Закону не становлено чіткого переліку документів на підтвердження факту перебування особи на утриманні потерпілого, а тому необхідно дійти висновку, що такими документами можуть бути, в тому числі, надана довідка житлово-експлуатаційної організації з місця проживання (реєстрації) або довідка органу місцевого самоврядування про перебування на утриманні чи про спільне проживання із заявником.

До позовної заяви долучено довідку №5 від 05.01.2024, відповідно до якої зазначено, що ОСОБА_1 проживала разом з чоловіком ОСОБА_7 до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 і була на його утриманні.

В розумінні вище наведеної норми ЦК України, позивач є особою, яка була на утриманні чоловіка та мала право на утримання, оскільки відносилась до непрацездатних осіб (за віком) та отримує пенсію, що підтверджується довідкою виданою Пенсійним фондом України від 05.01.2024, а тому підпадає під дію пункту 2 частини1 статті 1200 ЦК України.

Отже, з наведеного слідує те, що позивач являється непрацездатною особою та отримує пенсію за віком, призначеної Пенсійним фондом України.

Таким чином, позивач є особою, яка має право на відшкодування шкоди у зв`язку з загибеллю чоловіка, оскільки на день його смерті була на його утриманні та мала право на одержання від нього утримання.

Загальний розмір страхового відшкодування на умовах п.27.2 ст.27 Закону становить 255 600 грн.

Відповідач зобов`язаний здійснити виплату позивачу страхового відшкодування на умовах п.27.2 ст.27 Закону у розмірі 255 600 грн.

З огляду на викладене прохали суд стягнути з ПАТ «Страхова компанія Саламандра» на користь:

- дружини ОСОБА_1 17 040,00 - гривень страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого; 15 970,00 гривень - страхового відшкодування понесених витрат на поховання; 255 600,00 гривень страхового відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, а всього 288 610 гривень;

-синів ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 і дочки ОСОБА_5 по 17 040,00 гривень кожному страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого.

Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 27.06.2024 позовну заяву передано за підсудністю на розгляд до Чорнухинського районного суду Полтавської області.

15 липня 2024 року ухвалою Чорнухинського районного суду Полтавської області відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Чорнухинського районного суду Полтавської області від 10.10.2024 підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду.

Позивачі та їх представник в судове засідання не з`явилися, повідомлялися про розгляд справи, представник позивачів при подачі позову клопотав про розгляд справи за їх відсутності, заявлені позовні вимоги підтримують в повному обсязі з підстав, викладених у позові (а.с.51,52,54,65,73,74,78,79,80).

Представник відповідача у судове засідання не з`являвся, повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи, відзив на позов не подавано (а.с.50,53,55,72,75,77).

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення позову зважаючи на таке.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000002 були внесені відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України, за фактом того, що ІНФОРМАЦІЯ_4, близько 12 год 30 хв водій ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи сідловим тягачем DAF XF105 410, реєстраційний номер НОМЕР_1 , із напівпричепом цистерною Everlast, реєстраційний номер НОМЕР_2 , перебував на території Пирятинського сирзаводу, розташованого по вул.Сумській,1 у м.Пирятин Полтавської області, де здійснюючи виїзд із прийомно-апаратної ділянки, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_7 (працівника цього підприємства), який попередньо знаходився на виїзді із приміщення прийомно-апаратної ділянки у положенні, яке з`ясовується.

Внаслідок ДТП пішохід ОСОБА_7 від отриманих травм помер на місці події (а.с.9,10).

Згідно з довідкою про причину смерті № 002 ОСОБА_7 помер у віці 59 років, причина смерті - ДТП, пішохід травмований при зіткненням з важким транспортним засобом (а.с.11).

Відповідно до свідоцтва про одруження ОСОБА_7 його дружиною є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка перебуває на обліку в Головному управління Пенсійного фонду України в Полтавській області як пенсіонер по віку з 11.01.2016 та одержує пенсію у розмірі 2 930, 20 грн (а.с.16, 13).

ОСОБА_7 є батьком позивачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , працював у ТОВ «Пирятинського сирзаводу» (а.с.18,21,23,26).

З довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб виданою виконавчим комітетом Куріньківського старостинського округу Пирятинської міської ради Полтавської області №11691 від 05.01.2024, вбачається, що до складу сім`ї зареєстрованих у АДРЕСА_1 входять ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 (а.с.17).

Мати ОСОБА_7 - ОСОБА_8 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , батько невідомий (а.с.11-12).

Відповідно до довідки виконавчого комітету Куріньківського старостинського округу Пирятинської міської ради Полтавської області №5 від 05.01.2024, ОСОБА_1 проживала разом з чоловіком ОСОБА_7 до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 і була на його утриманні (а.с.17, зворотній бік).

З товарного чека від 05.01.2024 вбачається, що на поховання було витрачено 15 970 грн (а.с.18).

На момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність транспортного засобу «DAF XF 105.450», реєстраційний номер НОМЕР_1 , була застрахована в ПрАТ «СК «Саламандра» згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №217455969.

Листом від 15.01.2024 представник позивача ОСОБА_1 повідомила відповідача про ДТП, а листами від 15.01.2024 в інтересах позивачів на адресу відповідача подано заяву про виплату їм страхового відшкодування моральної шкоди в розмірі по 17 040 грн кожному, а також 15 970,00 гривень страхового відшкодування понесених витрат на поховання, 255 600,00 гривень страхового відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, - ОСОБА_1 ..

Між сторонами виник спір щодо відшкодування моральної шкоди, шкоди, завданої загибеллю в ДТП чоловіка та батька позивачів, понесених витрат на поховання, в порядку страхового відшкодування.

Ці правовідносини урегульовано нормами ЦК Українита Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

У частинах першій та другій статті 1166 ЦК Українивизначено, що майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, що її заподіяла. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки(пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

За статтею 1187 ЦК Україниджерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Разом із тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК Українизаконом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно із спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Зокрема статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

За статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого (пункт 23.1 статті 23 Закону).

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.

Порядок відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого, визначено у статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Вказаною нормою встановлено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок ДТП настала протягом одного року після ДТП та є її прямим наслідком.

Страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

Подібні за змістом правові висновки викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду від 17 липня 2019 року у справі №556/1514/16-ц (провадження №61-26405св18) та від 21 квітня 2022 року у справі № 447/2222/20 (провадження № 61-19906св21).

Таким чином обов`язок з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування покладається на страховика.

Згідно з ст.8 Закону України «Про Державний бюджетна 2024 рік» з 1 січня мінімальну заробітну плату встановлено у розмірі 7100 грн.

Частиною 1 статті 1200 ЦК Українивизначено, що у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Шкода відшкодовується:

1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років);

2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно;

3) особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності;

4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років;

5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті.

У пункті 35.1 статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»зазначено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 вказаного Законустраховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Абзацами першим-третім пункту 36.2 статті 36 Закону передбачено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про ДТП, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32та/або 37цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.

Згідно з частиною п`ятою статті 1187 ЦК Україниособа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Таким чином закон містить вказівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Разом із тим, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.

Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 22 квітня 2020 року у справі № 280/1222/17 (провадження № 61-42888св18).

З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди, передбаченої частиною другою статті 1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

Порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено ЦК України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди, наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними.

При цьому слід враховувати, що особливі правила статті 1187 ЦК Українидіють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Разом із тим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Такі правові висновки зроблені у постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 345/3335/17 (провадження № 61-22598св18), від 07 жовтня 2020 року у справі № 742/637/19 (провадження № 61-320св20), від 26 квітня 2022 року у справі № 184/1461/20-ц (провадження № 61-14226св21).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15 (провадження № 14-406цс19), зазначено, що у Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду.

Отже, цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дії джерела підвищеної небезпеки настає без вини її заподіювача. Тому страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»порядку.

При цьому наявність чи відсутність у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування замість завдавача шкоди не є предметом розгляду в кримінальному провадженні. Тому відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.

Крім того, вищенаведеним пунктом 36.2 статті 36 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»визначено лише підставу припинення здійснення страхового відшкодування у разі, якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, та не передбачено можливості відмови у стягненні страхового відшкодування у справі, яка вже розглядається судом у порядку цивільного судочинства, за наслідками такого розгляду.

Вказана норма Закону встановлює обов`язок страховика виплатити страхове відшкодування не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, та не дає право страховику на розтермінування виплати страхового відшкодування поза межами 90-денного строку з моменту отримання заяви про виплату страхового відшкодування.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 16 лютого 2022 року у справі № 242/1930/21 (провадження № 61-17923св21), від 21 квітня 2022 року у справі №447/2222/20 (провадження № 61-19906св21), від 25 листопада 2020 року у справі № 747/522/19.

З огляду на викладене відповідач повинен відповідати за завдання шкоди внаслідок ДТП, яке сталося за участю транспортного засобу «DAF XF 105.450», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_6 і призвело до загибелі батька та чоловіка позивачів.

Відповідачем не доведено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, спричинена внаслідок дії непереборної сили або умислу потерпілого, тобто не з його вини.

Постановою НБУ від 30 травня 2022 року №109 "Про розміри страхових сум за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" затверджено розміри страхових сум за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеними після набрання чинності цією постановою:

1) за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у розмірі 160000 гривень на одного потерпілого;

2) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих, у розмірі 320000 гривень на одного потерпілого.

Позивачам завдано моральної шкоди, заподіяної смертю батька та чоловіка, тому, враховуючи характер немайнових втрат, тяжкість вимушених змін у життєвих стосунках позивача, характер та обсяг страждань, яких зазнали позивачі втратою найближчого родича позивача розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди у сумі 17 040 грн кожному відповідно до пункту 27.3 статті 27 Закон №1961 підлягає до відшкодування страховиком в межах суми ліміту відповідальності (12х7100=85200/5=17040).

Крім того, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача ОСОБА_1 255 600,00 гривень страхового відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого на підставі п.27.2 ст.27 Закону №1961, оскільки остання є пенсіонером, тобто непрацездатною особою, проживала разом з померлим чоловіком ОСОБА_7 , перебувала на його утриманні померлого тамала право на одержання від нього утримання.

Такий розмір відповідає вимогам ст.27 Закону №1961 та ст.1200 ЦК України (36х7100 грн (мінімальна заробітна плата на день настання події ) = 255 600 гривень).

Також, з урахуванням положень 27.4 ст.27 Закону №1961, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача ОСОБА_1 документально підтверджених витрат на поховання у розмірі 15 970 грн, що не перевищує 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених закономна день настання страхового випадку.

Таким чином вимоги позивачів є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Виходячи з наведеного, керуючись, ст.ст.259, 263-268 ЦПК України, суд,

ухвалив:

1.Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія Саламандра» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи задовольнити повністю.

2.Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія Саламандра» (місцезнаходження: м.Полтава, вул.Колективна,10, ідентифікаційний код юридичної особи 21870998) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ):

- 17 040,00 - гривень страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого;

-15 970,00 гривень - страхового відшкодування понесених витрат на поховання;

-255 600,00 гривень страхового відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, а всього 288 610 гривень.

3.Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія Саламандра» (місцезнаходження: м.Полтава, вул.Колективна,10, ідентифікаційний код юридичної особи 21870998) на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) 17 040,00 гривень страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого.

4.Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія Саламандра» (місцезнаходження: м.Полтава, вул.Колективна,10, ідентифікаційний код юридичної особи 21870998) на користь ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) 17 040,00 гривень страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого.

5.Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія Саламандра» (місцезнаходження: м.Полтава, вул.Колективна,10, ідентифікаційний код юридичної особи 21870998) на користь ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) 17 040,00 гривень страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого.

6.Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія Саламандра» (місцезнаходження: м.Полтава, вул.Колективна,10, ідентифікаційний код юридичної особи 21870998) на користь ОСОБА_5 (ідентифікаційний номер НОМЕР_7 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) 17 040,00 гривень страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого.

Рішення суду може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного судового рішення - 28.11.2024.

Суддя С.І.Крєпкий