Справа №486/397/24 Доповідач апеляційного суду Кушнірова Т.Б.
Провадження №22-ц/812/1141/24
Постанова

Іменем України

05 серпня 2024 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Кушнірової Т.Б.,

суддів: Лівінського І.В., Шаманської Н.О.,

із секретарем Андрієнко Л.Д.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області, вступна та резолютивна частини якого ухвалені 04 червня 2024 року, повний текст складений судом 07 червня 2024 року, під головуванням судді Долматової Г.А., в приміщенні суду першої інстанції, по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,

в с т а н о в и л а:

У березні 2024 року представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 звернувся в суд з позовною заявою до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, обґрунтовуючи її наступним.

17 вересня 2023 року близько 18:00 год належний йому автомобіль Ford Escort, державний номер НОМЕР_1 , був припаркований біля першого під`їзду будинку АДРЕСА_1 .

Приблизно о 23:00 год. відбувся сильний вибух у будинку, потім в під`їзді будинку почалася пожежа. Пізніше з`ясувалося, що відповідач в тамбурі суміжних квартир АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 встановив акумулятор генеруючого електроенергію для побутових потреб своєї квартири, який внаслідок необережного поводження вибухнув.

Після евакуації сім`ї позивача з будинку, на припаркованому автомобілі було виявлено купа скла і уламків, які впали на автомобіль в результаті вибуху.

В результаті чого, на транспортному засобі було пошкоджено лакофарбове покриття, а саме, на кришці бензобаку, передній лівій та правій стійці, передньому лівому крилі, передньому бампері, передній лівій двері, капоті, багажнику, всі вищевказані деталі потребують фарбування.

ОСОБА_5 звернувся до відповідача з вимогою компенсувати завдану шкоду, на що він відповів, що в результаті вибуху зазнав значних збитків, має робити ремонт в квартирі і не має фінансової можливості компенсувати заподіяні збитки.

Пошкодженням автомобіля йому завдано майнову шкоду в розмірі 47 275 грн, яку просив стягнути з ОСОБА_1 .

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 04 червня 2024 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 відшкодування завданої майнової шкоди внаслідок пошкодження автомобілю в розмірі 47275 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем доведено факт завдання шкоди, протиправність дій відповідача та причинний зв`язок між ними. У свою чергу, відповідач не спростував і не довів відсутність своєї вини, оскільки встановлення акумулятора для власних потреб з метою безперебійного живлення квартири було зроблено на власний розсуд, а тому завдана позивачу майнова шкода повинна бути відшкодована у повному обсязі за рахунок особи, яка її завдала.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення районним судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення міського суду, ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції залишив поза увагою припущення відповідача, що причиною короткого замикання, і як наслідок вибуху акумулятора, міг бути перепад напруги в електромережі через підвищений режим навантаження, на який відповідач вплинути не міг. Тому, за матеріалами справи прямої вини ОСОБА_1 не доведено, на нього не може бути покладено обов`язок відшкодування шкоди.

Доводи апеляційної скарги містять посилання на те, що в матеріалах справи відсутні належні докази дійсної вартості ремонту транспортного засобу, а наданий позивачем звіт про оцінку майна від 07 грудня 2023 року, не відповідає вимогам Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092. На думку відповідача де - які пошкодження автомобіля виникли до події, яка відбулася 17 вересня 2023 року і не мають відношення до зазначеної пригоди. Вважає, що розмір завданої шкоди власнику транспортного засобу має бути значно нижчий розміру шкоди, заявленої позивачем у позові.

Суд першої інстанції не надав належної оцінки рецензії на звіт, якою встановлено, що звіт про оцінку майна, складений 07 грудня 2023 року не відповідає вимогам нормативно - правових актів з оцінки майна і має значні недоліки, що вплинули на достовірність оцінки.

Зазначає про помилковість висновку суду, що з клопотанням про призначення судової експертизи для визначення дійсної вартості завданої шкоди, мав звернутися саме відповідач, оскільки він вважав, що для спростування висновків, наведених у звіті від 07 грудня 2023 року, вистачає рецензії. Крім того, якщо висновки оцінювача у суду викликали сумнів, то суд мав можливість з власної ініціативи призначити у справі експертизу відповідно до п.2 ч.1 ст. 103 ЦПК України.

27 липня 2024 року ОСОБА_3 подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просив відхилити апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

29 липня 2024 року від представника ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу, доводи якого зводяться до того, що оскаржуване судове рішення ухвалене без повного і всебічного з`ясування обставин справи з порушенням норм як матеріального, так і процесуального права.

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 є власником автомобіля «FORD ESCORT», 1993 року випуску, д.н. НОМЕР_1 .

19 вересня 2023 року ОСОБА_5 звернувся до Відділення поліції №3 Вознесенського районного управління поліції ГУНП в Миколаївській області, в якій просив зафіксувати факт пошкодження автомобіля «FORD ESCORT» державний номер НОМЕР_1 .

Перевіркою, проведеною Відділенням поліції №3 Вознесенського районного управління поліції ГУПН в Миколаївській області встановлено, що 17 вересня 2023 року за адресою м. Южноукраїнськ, вул. Енергобудівників, 13, після необережного поводження ОСОБА_6 вибухнув акумулятор в квартирі та пошкодило авто марки «FORD ESCORT» д.н. НОМЕР_1 , який був припаркований на тротуарній дорожці біля першого під`їзду будинку АДРЕСА_4 . При візуальному огляді виявлені пошкодження у вигляді подряпин на передньому бампері, на кришці бензобаку, багажнику, капоті, передній водійській дверці.

Наведене підтверджується копією рапорту ВП №3 Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області від 19 вересня 2023 року (а.с.9,10).

Вказана подія не була внесена до ЄДРДР, оскільки заявником не надано доказів, які б підтверджували розмір шкоди.

Згідно звіту Вознесенського районного управління з надзвичайних ситуацій у Миколаївській області, ймовірною причиною виникнення пожежі, яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , в тамбурі суміжних квартир АДРЕСА_3 та АДРЕСА_2 , є коротке замикання. При огляді місця пожежі встановлено, що літієвий акумулятор в складі системи безперебійного живлення квартири АДРЕСА_2 , який був стаціонарно підключений мідним проводом до електрощитка у місці виникнення пожежі знищений, внаслідок зовнішнього теплового впливу. Разом з тим, виявлено утворення крихкості, які характерні для впливу струмів перевантаження та короткого замикання (а.с. 52-54).

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової шкоди.

Відповідно до частин першої, другої статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

За змістом ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини (частина друга статті 1166 ЦК України).

Статтею 1192 ЦК України передбачено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Таким чином, відшкодуванню підлягає вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу марки «FORD ESCORT» д.н. НОМЕР_1 .

Згідно з пунктом 2.3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092 (далі - Методика) вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу (далі - КТЗ) визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого колісного транспортного засобу.

Звертаючись до суду із даним позовом, ОСОБА_3 посилався на те, що внаслідок вибуху, який стався з вини відповідача, його автомобіль зазнав пошкоджень лакофарбного покриття та потребує ремонту, витрати на відновлення пошкодженого транспортного засобу складають 47 275 грн, які просив стягнути з відповідача.

На підтвердження завдання шкоди майну ОСОБА_3 надав звіт про незалежну оцінку майна від 15 грудня 2023 року, складений суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_7 , згідно якого, ринкова вартість матеріального збитку, нанесеного автомобілю «FORD ESCORT» д.н. НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_3 , на дату оцінки 07 грудня 2023 року становить 47275 грн (а.с. 13-28).

Зі змісту вказаного звіту видно, що оцінювач ФОП ОСОБА_7 особисто оглянув об`єкт оцінки, провів фотофіксацію та визначив вартість завданого матеріального збитку за витратно-порівняльним підходом. Під час огляду оцінювачем транспортного засобу було виявлено дрібні сколи фарби на тих самих ділянках кузова автомобіля, що вказані у копіях довідки про розгляд повідомлення ОСОБА_5 від 20 вересня 2023 року, рапорту та письмових пояснень ОСОБА_5 від 19 вересня 2024 року (на кришці бензобаку, передньої лівої та правої стійках (задні крила), передньому лівому крилі, передньому бампері, передній лівій двері, капоті, багажнику).

Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач зазначав, що реальна вартість відновлювальних робіт пошкодженого транспортного засобу, є значно нижчою, а наданий позивачем звіт про оцінку майна від 07 грудня 2023 року, не відповідає вимогам законодавства.

Відповідачем надано Рецензію на копію Звіту ФОП ОСОБА_7 про незалежну оцінку майна, а саме, автомобіля «FORD ESCORT» д.н. НОМЕР_1 , згідно з якою за результатами рецензування звіт від 15 грудня 2023 року визнано таким, що не повною мірою відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна і має значні недоліки, що вплинули на достовірність оцінки, але може використовуватись з метою, визначеною у звіті, після виправлення зазначених у рецензії недоліків (а.с. 68-72).

Даних про виправлення недоліків звіту, який надано позивачем на обґрунтування позовних вимог та які зазначені в рецензії, матеріали справи не містять.

Інших належних та допустимих доказів на спростування розміру шкоди, завданої позивачу, матеріали справи теж не містять.

Дослідивши звіт оцінювача від 07 грудня 2023 року в сукупності з іншими доказами, суд першої інстанції вважав, що такий звіт є належним доказом на підтвердження ринкової вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу позивача, та дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги щодо невідповідності звіту про визначення майнової шкоди, завданої власнику колісного транспортного засобу, дійсному розміру, завданої позивачу у зв`язку із пошкодженням автомобіля, відхиляються, з огляду на таке.

Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

За змістом частини першої статті 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, суд першої інстанції врахував, що позивач надав суду докази на підтвердження розміру заподіяної йому шкоди, а відповідач, у свою чергу, не спростував заявленого розміру збитків та не надав суду доказів щодо іншого їх розміру. З клопотанням про призначення відповідної судової експертизи до суду теж не звертався.

Надана відповідачем рецензія на звіт про незалежну оцінку дійсної ринкової вартості матеріального збитку, отримана на замовлення сторони відповідача, сама по собі не є належним, допустимим доказом того, що вартість пошкодженого транспортного засобу, визначена в оспорюваному звіті, є саме завищеною порівняно з ринковою.

Судом апеляційної інстанції враховано, що відповідач був обізнаний з правом звернутися до суду першої інстанції із клопотанням про проведення судової товарознавчої експертизи, про що сам зазначає в апеляційній скарзі, проте таке право відповідачем не реалізовано, клопотання для визначення вартості майнової шкоди та механізму отримання пошкоджень транспортним засобом, відповідач не заявляв.

Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_1 на те, що клопотання про призначення судової експертизи для визначення дійсної вартості завданої шкоди, мав надати саме позивач, а у разі, якщо висновки оцінювача у суду викликали сумнів, то суд мав можливість з власної ініціативи призначити у справі експертизу відповідно до п.2 ч.1 ст. 103 ЦПК України, є помилковими.

Стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу, передбаченого ст. 12 ЦПК України. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19)).

У рішенні від 23 серпня 2016 року у справі «Дж. К. та інші проти Швеції» Європейський суд з прав людини зазначив, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом (частина друга статті 13 ЦПК України).

У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (частина сьома статті 81 ЦПК України).

Тож, що суд не втручається у процесуальну діяльність учасників процесу (реалізацію наданих їм процесуальних прав та виконання покладених на них процесуальних обов`язків), крім випадків, передбачених ЦПК України.

Відтак, обов`язок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах.

Оскільки позивач надав докази на обґрунтування своїх вимог, зокрема на підтвердження розміру заподіяних йому збитків, тому саме відповідач повинен був спростувати доводи позивача, розмір заявлених ним вимог, зокрема й можливим проведенням експертизи.

Твердження ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про те, що пошкодження автомобіля позивача, які враховувались під час визначення розміру майнової шкоди, не перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із його діями, є необґрунтованими.

Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.

Вину у завданні шкоди позивачу, внаслідок пошкодження належного позивачу транспортного засобу, відповідач належними та допустимими доказами не спростував.

Посилання апелянта на те, що пошкодження автомобіля могли утворитись як до події, так і після неї, є лише припущенням, оскільки матеріали справи не містять доказів цієї обставини, тому не можуть братися судом до уваги.

З огляду на наведене, колегія не вбачає підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381 -384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_8 залишити без задоволення, а рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 04 червня 2024 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий

Судді:

_____________________

Повний текст судового рішення виготовлено 05.08.2024 р.