Справа № 172/1135/23
Провадження № 2/172/280/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.11.2024 року Васильківський районний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Битяка І.Г. за участі секретаря судового засідання Лук`яненко О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в сел. Васильківка у відсутність сторін, без фіксування судового засідання технічними засобами цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В

До суду надійшов вищевказаний позов. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що з відповідачкою перебував у зареєстрованому шлюбі з 14.02.2014 року. Від шлюбу у них народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У шлюбі вони прожили 6 років і весь цей час він як чоловік піклувався та забезпечував усім необхідним свою сім`ю. Навесні 2022 року через впровадження воєнного стану на території України дружина разом з донькою виїхали до Туреччини, де дружина знайшла нового чоловіка, тому він вимушений був подати на розлучення. Рішенням Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 08.08.2022 року шлюб між ним та відповідачкою розірваний. За час спільного проживання, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі, за спільні кошти вони придбали транспортний засіб автомобіль марки «BMW» модель 328 ХІ, державний номер НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 2012 року випуску, який зареєстровано за відповідачкою 13.11.2019 року. 28.12.2022 року автомобіль було перереєстровано за договором укладеним в ТСЦ 1249 та змінено державний номер на НОМЕР_3 . Ринкова вартість вищезазначеного автомобіля складає 616479,12 грн. Таким чином автомобіль «BMW» модель 328 ХІ, державний номер НОМЕР_1 2012 року випуску був набутий ним та ОСОБА_2 за час зареєстрованого шлюбу за спільні кошти подружжя, тому належить їм на праві спільної сумісної власності. Однак відповідачка після розірвання шлюбу продовжила користуватися спірним автомобілем одноособово. Враховуючи, що спільне сумісне майно ділиться в порядку ст. 71 СК України порівну між подружжям, автомобіль знаходиться у користуванні відповідачки та є неподільною річчю, він вважає за доцільне залишити за нею право власності на автомобіль та стягнути з ОСОБА_2 на його користь половину ринкової вартості автомобіля у розмірі 308239,56 грн. Норми ЦК передбачають, що співвласник, частку якого у майні не можна виділити в натурі, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки. Просить суд визнати спільним майном подружжя автомобіль марки «BMW» модель 328 ХІ, VIN НОМЕР_2 2012 року випуску; припинити право спільної сумісної власності на автомобіль марки «BMW» модель 328 ХІ, VIN НОМЕР_2 , 2012 року випуску і виділити його у власність ОСОБА_2 ; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію у розмірі 1/2 ринкової вартості автомобіля марки «BMW» модель 328 ХІ, VIN НОМЕР_4 випуску в сумі 308239,56 грн.; стягнути з відповідачки судові витрати.

Ухвалою від 29.06.2023 року провадження у справі відкрито та постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження.

Представник позивача ОСОБА_4 надала суду заяву про розгляд справи у відсутність позивача та його представника, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити, вказує, що сторона відповідача навмисно затягує розгляд справи, чим порушуються процесуальні права позивача на розгляд справи у розумні строки. Також сторона позивача надала відповідь на відзив, де зазначила, що представник відповідача не надав доказів на підтвердження «особистих коштів» відповідачки, враховуючи той факт, що вона ніде не працювала, а зареєструвала ФОП лише 30.08.2022 року. Крім цього, в законодавчих актах та усталеній практиці Верховного Суду не вказується на необхідність надання подробиць придбання автомобіля, а також на присутності позивача під час перереєстрації спірного автомобіля в ТСЦ на відповідачку.

Представник відповідачки ОСОБА_5 надав суду клопотання про повторне відкладення розгляду справи у зв`язку з його зайнятістю у невідкладних слідчих діях у кримінальному провадженні, також просив долучити до матеріалів справи клопотання відповідачки про відкладення розгляду справи з тих же підстав.

Суд, ознайомившись із клопотаннями сторони відповідача зазначає таке.

Щодо поданого клопотання суд зазначає, що цивільна справа № 172/1135/23 розглядається судом за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у справі матеріалів - позовної заяви, відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечень на відповідь. За час розгляду справи судом у відповідачки було два представники, один з яких подав відзив на позовну заяву, інший вступив у справу з 16.10.2024 року (дати укладення договору між адвокатом Ковальовим О.О. та відповідачкою ОСОБА_2 ). При цьому, представник відповідачки ОСОБА_5 двічі надавав суду клопотання про відкладення розгляду справи, перше було задоволено з метою необхідності надання адвокатом процесуальних документів у справі, за час з 16.10.2024 року по 28.11.2024 року день розгляду справи, представник відповідачки не надав суду жодних процесуальних документів, окрім двох клопотань про відкладення та клопотання про проведення розгляду справи у режимі відеоконференцзв`язку.

Крім того, відповідно до ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд повинен відкласти розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з підстав серед іншого у випадку першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Таким чином, з урахуванням розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, достатності часу для подання суду процесуальних документів, дотримання судом встановлених процесуальним законодавством строків розгляду справи, повторної неявки сторони, суд відмовляє у задоволенні клопотання представника відповідача і вирішує справу на підставі наявних у ній матеріалів.

Крім того, в матеріалах справи є відзив на позовну заяву, в якому представник відповідачки ОСОБА_6 просить суд відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 у повному обсязі. Вказує, що твердження позивача про те, що спірний автомобіль був придбаний подружжям Донець за спільні кошти, є неправдивими, оскільки ОСОБА_1 не зазначив навіть обставин придбання автомобіля. Згідно з відкритих джерел інформації ОСОБА_1 є директором ТОВ «ВЕСТ-ГРУП» тільки з 23.08.2019 року, згідно з відповіді ГУ ДПС у Дніпропетровській області доходи позивач не отримував за період з 01.01.2014 по 01.12.2019 року, за винятком отримання у 3 кварталі 2019 року державної та соціальної допомоги від УСЗН Васильківської РДА. Зазначає, що вказаний автомобіль був придбаний за власні кошти, які належали їй особисто, у тому числі і за кошти, які надав їй батько ОСОБА_7 , для придбання спірного автомобіля. Таким чином, позивач не довів належними, допустимими та достовірними доказами придбання автомобіля за спільні кошти подружжя.

На підставі ч. 3 ст. 211, ч. 2 ст. 247 ЦПК України справа слухається у відсутність сторін без фіксування судового процесу технічними засобами.

Дослідивши матеріали справи суд приходить до такого.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Сторони перебували у шлюбі зареєстрованому з 14.02.2014 року, який було розірвано рішенням Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 08.08.2022 року. Рішення набрало законної сили 08.09.2022 року.

Згідно з відповіддю на адвокатський запит, наданою 01.06.2023 року Регіональним сервісним центром ГСЦ МВС в Дніпропетровській області автомобіль марки «BMW» модель 328 ХІ, державний номер НОМЕР_1 , 2012 року випуску, зареєстровано на підставі купівлі-продажу укладеному в ТСЦ № 1249 № 2019/1771235 від 13.11.2019 року за ОСОБА_2 . Станом на 31.05.2023 року вищевказаний автомобіль зареєстровано за ОСОБА_2 .

Згідно зі звітом про оцінку транспортного засобу № М1/06/568, складеного 21.06.2023 року оцінювачем ОСОБА_8 ринкова вартість автомобіля марки «BMW» модель 328 ХІ 2012 року випуску на дату оцінки складає 616479,12 грн.

28.12.2022 року автомобіль було перереєстровано на нового власника за договором укладеним в ТСЦ 1249 та змінено державний номер на НОМЕР_3 .

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина 1 ст. 61 СК України визначає, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно з частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч.ч. 1, 2 ст. 71 СК України).

Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (ст. 68 СК України).

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» видно, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

За приписами ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Випадки, коли співвласник майна бажає позбутися належної йому частки в спільному майні шляхом отримання від інших співвласників компенсації вартості належної йому частки та визнання за останніми права власності на все майно регулюються ст. 364 ЦК України.

Відповідно до частин першої та другої статті 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Статтею 369 ЦК України визначено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

У своїй постанові від 08.02.2022 року у справі № 209/3085/20 Велика Палата Верховного Суду з метою дотримання балансу прав та інтересів сторін спірних правовідносин відступила від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 30 березня 2016 року у справі № 6-2811цс15 щодо застосування приписів частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України про обов`язковість надання одним із подружжя згоди на отримання компенсації вартості частки у праві спільної сумісної власності на майно, та обов`язковість внесення іншим із подружжя на депозитний рахунок суду відповідної суми у справах, у яких позивач заявляє про стягнення з відповідача компенсації за належну позивачеві у праві спільної сумісної власності частку та зазначає, що якщо позивач просить припинити не право власності відповідача на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації, а своє право на частку у цьому майні та стягнути компенсацію з відповідача, то на ці правовідносини поширюються, зокрема, положення частини другої статті 364 ЦК України. Відповідний припис передбачає, що співвласник, частку якого у майні не можна виділити в натурі, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки.

Правовідносини, в яких позивач просить припинити не право власності відповідача у спільному майні з виплатою компенсації, а своє право на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь, є відмінними за своєю природою і регулюються статтею 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки. Отже, у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач, не вимагається обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації (аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду: від 03 лютого 2020 року у справі № 235/5146/16-ц (провадження № 61-37616 св 18); від 03 червня 2020 року у справі № 487/6195/16-ц (провадження № 61-46326св18); від 30 вересня 2020 року у справі № 552/1514/19 (провадження № 61-21084 св 19; від 24 березня 2021 року у справі № 501/2211/18 (провадження № 61-19084 св 20)).

Таким чином, позивач довів достатніми, належними та достовірними письмовими доказами, що спірне майно, а саме: автомобіль марки «BMW» модель 328 ХІ, державний номер НОМЕР_1 , 2012 року випуску, був придбаний під час зареєстрованого, у встановленому порядку, шлюбу сторін. Тому транспортний засіб є об`єктом спільної сумісної власності подружжя і відповідно до чинного законодавства підлягає поділу між подружжям у рівних частинах, однак, враховуючи, що транспортний засіб є неподільною річчю, а позивач просить припинити його право спільної сумісної власності на цей автомобіль і стягнути з відповідачки грошову компенсацію у розмірі половини ринкової вартості майна, суд приходить до висновку про задоволення позову ОСОБА_1 у повному обсязі, що відповідає останнім правовим позиціям Верховного Суду з вказаних правовідносин.

Щодо твердження відповідачки про те, що автомобіль був придбаний за її особисті кошти, у тому числі кошти, надані її батьком на придбання автомобіля, не доведені відповідачкою жодними доказами. Окрім цього, суд зазначає, що якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, у період укладення договору купівлі-продажу спірного автомобіля, вона перебувала у шлюбі з позивачем, тобто мала реальний намір придбати автомобіль на потреби сім?ї та в інтересах сім?ї. Зворотного відповідачка не довела.

За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.

Питання про розподіл судових витрат слід вирішити відповідно до ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 358, 364, 368-369, 372 ЦК України, ст.ст. 60, 61, 68, 69, 70, 71 СК України, ст.ст. 12, 13, 81, 141, 211, 247, 259, 263, 279 ЦПК України,

У Х В А Л И В

1. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити.

2. Визнати спільним майном подружжя автомобіль марки «BMW» модель 328 ХІ, VIN НОМЕР_2 , 2012 року випуску.

3. Припинити право спільної сумісної власності на автомобіль марки «BMW» модель 328 ХІ, VIN НОМЕР_2 , 2012 року випуску і виділити його у власність ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_5 ).

4. Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 ) грошову компенсацію у розмірі 1/2 ринкової вартості автомобіля марки «BMW» модель 328 ХІ, VIN НОМЕР_2 , 2012 року випуску в сумі 308239 (триста вісім тисяч двісті тридцять дев`ять) гривень 56 копійок.

7. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви до суду в сумі 3082,41 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Васильківський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя І.Г. Битяк