Провадження № 2-с/161/118/24
У Х В А Л А

02 серпня 2024 року місто Луцьк

Суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області Присяжнюк Л.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу, виданого Луцьким міськрайонним судом Волинської області за заявою стягувача Луцького спеціального комунального автотранспортного підприємства «Луцькспецкомунтранс» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за послугу вивезення побутових відходів з боржників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

В С Т А Н О В И В:

18 липня 2024 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області було винесено судовий наказ, за яким стягнуто солідарно з боржників ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , на користь стягувача Луцького спеціалізованого комунального автотранспортного підприємства «Луцькспецкомунтранс», яке зареєстроване за адресою: м. Луцьк, вул. Дубнівська, 64, , заборгованість у розмірі 6 379,17 грн. за послуги з вивезення побутових відходів та понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 302,80 грн., з кожного по 75,70 грн.

01.08.2024 ОСОБА_1 подав заяву про скасування судового наказу. В обґрунтування заяви вказано, що заявник не звертався до стягувача про надання йому послуг по вивезенню побутових відходів.

Дослідивши матеріали заяви, приходжу до висновку, що подана боржником заява не відповідає вимогам щодо форми та змісту заяви про скасування судового наказу, визначених ст. 170 ЦПК України.

Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 170 ЦПК України до заяви про скасування судового наказу додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Частиною 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік», прожитковий мінімум для працездатних осіб у 2024 року з 01 січня встановлений у розмірі 3 028,00 гривні.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставки судового збору встановлюються, зокрема для заяви про скасування судового наказу - 0,05 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 151,40 грн.

Проте, до заяви про скасування судового наказу боржником не додано квитанцію про сплату судового збору.

Водночас, заявник просить звільнити його від сплати судового збору з посиланням на ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів» та п. 3 ч. 2 ст. 3 ЗУ «Про судовий збір».

У п. 3 ч. 2 ст. 3 ЗУ «Про судовий збір» вказано, що судовий збір не справляється за подання заяви про зміну чи встановлення способу, порядку і строку виконання судового рішення. Вказане не стосується заяви, з якою звернувся заявник.

Згідно з ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов`язаними з порушеннями їх прав.

Відповідно до зазначеної норми споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Тобто, законодавець не тільки надає пільги цієї категорії учасників спору, але й чітко зазначає в якому саме випадку вони звільняються від сплати судового збору - за позовами, пов`язаними з порушенням їх прав.

Отже, за змістом частини 3 статті 22 Закону «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору у разі, коли вони мають статус позивача.

Поширення правил цієї норми на боржників у спорах, які вирішуються в порядку наказного провадження, закон не містить.

У наказному провадженні, сторонами в якому є заявник та боржник, ОСОБА_1 не має статусу позивача, а тому не є особою, яка звільнена від сплати судового збору при поданні заяви про скасування судового наказу відповідно до частини 3 статті 22 Закону «Про захист прав споживачів».

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08 березня 2023 року по справі № 686/15858/22.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати. Аналогічні норми містяться і в ст. 8 Закону України «Про судовий збір».

Аналізуючи наведені норми суд зазначає, що звільнення від сплати судового збору здійснюється судом лише у тому разі, коли обов`язок по його сплаті наявний у особи, однак він його не може виконати внаслідок свого майнового стану.

Статтею 8 Закону України «Про судовий збір» передбачені умови, за яких суд може відстрочити та розстрочити сплату судового збору, зменшити його розмір або звільнити особу від сплати судового збору. Такими умовами є, якщо: 1)розмір судовогозбору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а)військовослужбовці; б)батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в)одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г)члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ)особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

З аналізу статті 8 Закону України «Про судовий збір» чітко вбачається, що законодавець, застосувавши конструкцію «суд, враховуючи майновий стан сторони, може…», тим самим визначив, що питання звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору осіб, які не зазначені в статті 5, або у справах із предметом спору, не охопленим статтею 5, є правом, а не обов`язком суду навіть за наявності однієї з умов для такого звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 січня 2021 року у справі № 0940/2276/18 (провадження № 11-336апп20).

Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно зі статтею 12 ЦПК України повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Визначення судом майнового стану сторони є оціночним і залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень її майнового стану.

Вичерпного і чіткого переліку документів про майновий стан особи закон не містить, тому суд встановлює можливість сплатити судовий збір на підставі поданих доказів за своїм внутрішнім переконанням.

Безпідставне звільнення від сплати судового збору є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливих судових процедур і рівності учасників судового процесу перед законом.

Звертаючись до суду із заявою про звільнення від сплати судового збору, боржником не надано жодного доказу на підтвердження того, що його майновий стан перешкоджає сплаті ним судового збору у встановленому законом розмірі, зокрема, довідки податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків, банківських довідок про відсутність коштів на рахунках, інформації щодо наявності чи відсутності нерухомого майна, транспортних засобів тощо.

Таким чином, заявнику слід сплатити судовий збір із врахуванням вищевказаних положень у розмірі 151,40 грн. за такими реквізитами: отримувач коштів - ГУК у Волин.обл/ м.Луцьк/22030101, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 38009371, банк отримувача- казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО) 899998, рахунок отримувача UA0003550, призначення платежу судовий збір за заявою ОСОБА_1 , Луцький міськрайонний суд Волинської області, та подати оригінал платіжного документу про сплату судового збору суду; або зазначити підстави для звільнення від сплати судового збору, визначені Законом України «Про судовий збір» чи подати заяву в порядку ст. 136 ЦПК України із долученням відповідних документів, що свідчать про майновий стан особи.

У відповідності до ч. 6 ст. 170 ЦПК України, у разі подання неналежно оформленої заяви про скасування судового наказу суддя постановляє ухвалу про її повернення без розгляду не пізніше двох днів з дня її надходження до суду.

Враховуючи, що заява про скасування судового наказу оформлена неналежним чином, відтак таку слід повернути боржнику без розгляду.

Керуючись ст.ст. 170-171, 258-261, 353 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору відмовити.

Заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу від 18 липня 2024 року по справі №161/11274/24 за заявою стягувача Луцького спеціального комунального автотранспортного підприємства «Луцькспецкомунтранс» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за послугу вивезення побутових відходів з боржників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 повернути без розгляду.

Роз`яснити боржнику, що повернення заяви про скасування судового наказу не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення такої.

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду і шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Л.М. Присяжнюк