Справа № 953/9226/24
29 листопада 2024 року м. Харків
Київський районний суд м. Харкова в складі: головуючого судді Кіндера В.А., за участю секретаря судового засідання Сергієнко К.В., представника позивача Осадчука Р.М. , розглянувши в порядку спрощеного провадження, з викликом сторін, у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 09.10.2024 відкрито провадження у цивільній справі за позовною заявою Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій позивач просить солідарно стягнути з відповідачів прострочену заборгованість на загальну суму 150096,04 грн., з яких: 141884,00 грн. - заборгованість з погашення кредиту за період з 01.07.2021 по 30.06.2024; 6172,04 грн. - сума боргу за нарахованою, але несплаченою компенсацією витрат кредитора за період з 01.10.2021 по 30.06.2024; сума боргу за штрафними санкціями - 2040,0 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12.11.2018 між Харківським регіональним управлінням Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 77-АТО щодо надання кредиту на придбання житла відповідно до Порядку використання коштів, передбачених у міському бюджеті міста Харкова на надання пільгових кредитів на будівництво (придбання) доступного житла для учасників бойових дій, які брали участь у антитерористичній операції, затвердженого рішеннями виконавчого комітету Харківської міської ради від 07.10.2015 №612.
Відповідно до Договору ОСОБА_2 надано кредит в сумі 714394,00 грн на придбання житла, трьох кімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 75,9 кв. м.
Позичальником зобов`язання за кредитним договором № 77-АТО від 12.11.2018 щодо погашення кредиту не виконані, що призвело до виникнення простроченої заборгованості з погашення кредиту за період з 01.07.2021 по 30.06.2024 в розмірі 141884,00 грн.
В порушення п.1.6 зазначеного договору позичальником несплачена компенсація витрат кредитора за період з 01.10.2021 по 30.06.2024 в розмірі 6172,04 грн. Окрім того, на підставі п.5.4. договору позивачем нарахований штраф в розмірі 2040,0 грн.
Зважаючи на те, що позичальник на момент укладення кредитного договору перебував у шлюбі з ОСОБА_3 , а сам договір укладено в інтересах сім`ї Корнілових з метою придбання квартири, то цивільні права та обов`язки за кредитним договором виникають у обох з подружжя: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а, відтак, вони несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями за кредитним договором № 77-АТО від 12.11.2018.
Представник позивача в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав в повному обсязі з підстав викладених у позові. Не заперечував проти розгляду справи за відсутності відповідачів та винесення заочного рішення.
Відповідачі, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, відповідно до вимог ч.8 ст.128 ЦПК України, в судове засідання повторно не з`явилися, в порушення ч.3 ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомили, відзив на позовну заяву не подали.
Враховуючи вимоги ч.1 ст.280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.
Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши подані докази, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з таких підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, 12.11.2018 між Харківським регіональним управлінням Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №77-АТО, за яким позичальник отримав кредит в розмірі 714394,00 грн строком на 15 років для придбання квартири (п. 1.1 Договору).
Відповідно до копії платіжного доручення №2399 від 13.12.2018 кредитні кошти у сумі 714394,00 грн перераховані позивачем на рахунок ОСОБА_2 .
Згідно із п.1.3.3 кредитного договору позичальник здійснює погашення кредиту щоквартально, не пізніше останнього дня поточного кварталу, відповідно до розрахунку погашення кредиту, на умовах визначених договором.
З заяви ОСОБА_3 , яка міститься на 12 аркуші кредитного договору, вбачається, що на дату укладення кредитного договору ОСОБА_3 перебувала із позичальником у зареєстрованому шлюбі та надала згоду на укладання кредитного договору.
21 листопада 2018 року між Харківським регіональним управлінням Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» та ОСОБА_2 , від імені якого на підставі довіреності діяла ОСОБА_3 , укладено іпотечний договір, що зареєстрований в реєстрі за №5347.
Іпотечний договір укладено з метою забезпечення виконання зобов`язань іпотекодавця за кредитним договором № 77-АТО від 12.11.2018 щодо повернення отриманої суми кредиту в розмірі 714394,00 грн.
З п.7.1 іпотечного договору вбачається, що цей договір укладено за згодою дружини іпотекодавця - ОСОБА_3 , яка викладена в заяві, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу 20.11.2018 за реєстровим №5346.
Окрім того, 23.12.2019 між Харківським регіональним управлінням Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» та ОСОБА_2 укладено Договір про внесення змін до іпотечного договору від 21.11.2028.
Відповідно до п.1.2. цього договору предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме квартира АДРЕСА_2 , загальною площею 75,9 кв.м.
ОСОБА_3 надала згоду на укладання її чоловіком договору про внесення змін від 23.12.2019 до іпотечного договору від 21.11.2028. Згода викладена в заяві, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу 23.12.209 за реєстровим №6150.
З наказу Міністерства розвитку громад та території України Про деякі питання Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» від 10.11.2022 № 207 та Витягу з єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 19.06.2024 вбачається, що правонаступником майна, прав та обов`язків Харківського регіонального Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» (кредитодавця) є Державна спеціалізована фінансова установа «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву», а, відтак, є належним позивачем у цій справі.
Щодо солідарного обов`язку відповідачів за кредитним договором № 77-АТО від 12.11.2018 суд зазначає наступне.
Положеннями ч.4 ст. 65 СК України встановлено, що договір, який укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.
Тлумачення частини четвертої статті 65 СК України дає підстави для висновку, що той з подружжя, хто не брав безпосередньої участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника).
Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування та не потребує встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує поки не спростована (ст. 60 СК України).
Судом встановлено, що укладення кредитного договору позичальником здійснено за згоди його дружини ОСОБА_3 , яка була обізнана з умовами договору та немала жодних заперечень щодо його положень (арк.12 кредитного договору). Отримані позичальником кредитні кошти використані для придбання квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 75,9 кв.м., на яку у подружжя виникло право спільної сумісної власності. В матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б спростовували презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя. З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку, що позичальник діяв в інтересах сім`ї.
Зважаючи на те, що у подружжя, окрім права спільної сумісної власності на отримані грошові кошти та одержане за рахунок них майно, внаслідок укладення кредитного договору, також виникає зобов`язання в інтересах сім`ї у вигляді повернення кредитних коштів, виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники, суд дійшов висновку, що ОСОБА_3 є солідарним боржником по кредитному договору № 77-АТО від 12.11.2018.
Частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 ЦК України).
Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Частиною 1 статті 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, в тому числі у виді штрафу (ч.2 ст. 549 ЦК України).
Як вбачається з розрахунку заборгованості позичальник кредит вчасно не сплачував та у зв`язку з чим по кредитному договору наявна заборгованість на загальну суму 150096,04 грн., з яких: 141884,00 грн. - заборгованість з погашення кредиту за період з 01.07.2021 по 30.06.2024; 6172,04 грн. - сума боргу за нарахованою, але несплаченою компенсацією витрат кредитора за період з 01.10.2021 по 30.06.2024; сума боргу за штрафними санкціями - 2040,0 грн.
Суд зауважує, що згідно наданого розрахунку сума боргу за штрафними санкціями розрахована за період до введення воєнного стану, а відтак відсутні підстави для застосування п.18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України.
Суд зауважує, що зважаючи на вимоги статей 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
В матеріалах справи відсутні докази, які б спростовували поданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором, а тому суд не має підстав піддавати його сумніву.
В частині вимог щодо стягнення компенсації витрат кредитора суд зазначає наступне.
10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
З п.1.6 кредитного договору в редакції від 17.102019 вбачається, що позичальник зобов`язується сплачувати часткову компенсацію витрат кредитора, пов`язаних з управлінням кредитних коштів, у тому числі по здійсненню заходів з метою повернення кредиту до бюджету.
Зважаючи на те, що при укладанні договору сторонами досягнуто згоди щодо часткового відшкодування позичальником витрат кредитодавця зі здійснення заходів щодо повернення кредитних коштів до бюджету, суд дійшов висновку, що сума боргу за нарахованою, але несплаченою компенсацією витрат кредитора за період з 01.10.2021 по 30.06.2024 підлягає стягненню з відповідачів.
Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача про стягнення заборгованості з відповідачів в повному обсязі.
Отже з відповідачів слід стягнути на користь позивача витрати по сплаті ним судового збору у розмірі 2422,40 грн.
Керуючись ст. ст. 141, 265 ЦПК України, ст. ст. 526, 1049-1054 ЦК України, суд, -
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення відповідно до вимог ст.ст.284-285 ЦПК України.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя Кіндер В.А.