Справа № 366/3214/23
Провадження № 2/366/391/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.07.2024 смт. Іванків

Іванківський районний суд Київської області у складі головуючої судді Слободян Н.П.,

з участю секретаря судового засідання Німченко Н.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку письмового провадження в залі суду смт. Іванків цивільну справу за позовом Керівника Вишгородської окружної прокуратури Київської області, в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації до Вишгородської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , третя особа, яка не заявляє позовних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України», про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження земельними ділянками лісового фонду,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Керівник Вишгородської окружної прокуратури (далі - Позивач, Прокурор) в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації звернувся в суд з негаторним позовом (а.с. 16-17 позовної заяви), у якому просив:

1. Усунути перешкоди у здійсненні Київської обласною державною адміністрацією права користування та розпорядження земельними ділянками лісогосподарського призначення шляхом визнання недійсним розпорядження Іванківської РДА від 20.12.2007 № 1091 «Про затвердження проекту відводу земельних ділянок».

2. Усунути перешкоди у здійсненні Київською обласною державною адміністрацією права користування та розпорядження земельними ділянками лісогосподарського призначення шляхом визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки:

- серії ЯЗ № 449215, виданий 13.11.2008 ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером :02:002:0019;

- серії ЯЗ № 449216, виданий 13.11.2008 ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:0029;

- серії ЯЗ № 449217, виданий 13.11.2008 ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:0030;

- серії ЯЗ № 449218, виданий 13.11.2008 ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:0031;

- серії ЯЗ № 449236, виданий 13.11.2008 ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:0020;

- серії ЯЗ № 449237, виданий 13.11.2008 ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:0021;

- серії ЯЗ № 449238, виданий 13.11.2008 ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:0022;

- серії ЯЗ № 449239, виданий 13.11.2008 ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:0023;

- серії ЯЗ № 449240, виданий 13.11.2008 ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:0024;

- серії ЯЗ № 449241, виданий 13.11.2008 ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:0025;

- серії ЯЗ № 449242, виданий 13.11.2008 ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:0026;

- серії ЯЗ № 449243, виданий 13.11.2008 ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:0027;

- серії ЯЗ № 449244, виданий 13.11.2008 ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:0028.

3. Усунути перешкоди у здійсненні Київською обласною державною адміністрацією права користування та розпорядження земельними ділянками лісогосподарського призначення, шляхом повернення на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації земельних ділянок з кадастровими номерами :02:002:0019; :02:001:0029; :02:001:0030; :02:001:0031 від ОСОБА_1 ; :02:001:0020; :02:001:0021; :02:001:0022; :02:001:0023; :02:001:0024; :02:001:0025; :02:001:0026; :02:001:0027; :02:001:0028 від ОСОБА_2 .

4. Стягнути з відповідачів на користь Київської обласної прокуратури сплачений судовий збір.

Позовні вимоги прокурора мотивовані тим, що розпорядженням Іванківської районної державної адміністрації від 20.12.2007 № 1091 «Про затвердження проекту відводу земельних ділянок» затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передано у безоплатну власність Відповідачам земельні ділянки загальною площею 25, 0007 га на території Страхоліської сільської ради за межами населеного пункту для ведення особистого селянського господарства.

На підставі цього розпорядження, Відповідачам передані такі земельні ділянки:

ОСОБА_3 - :02:002:0019 площею 1 га.;

ОСОБА_4 - :02:002:0020 площею 2 га.;

ОСОБА_5 - :02:002:0021 площею 2 га.;

ОСОБА_6 - :02:002:0022 площею 2, 0001 га.;

ОСОБА_7 - :02:002:0023 площею 2, 0001 га.;

ОСОБА_8 - :02:002:0024 площею 2, 0001 га.;

ОСОБА_9 - :02:002:0025 площею 2, 0001 га.;

ОСОБА_10 - :02:002:0026 площею 2 га.;

ОСОБА_15 - :02:002:0027 площею 2, 0001 га.;

ОСОБА_12 - :02:002:0028 площею 2 га.;

ОСОБА_13 - :02:002:0029 площею 2 га.;

ОСОБА_1 - :02:002:0030 площею 2 га.;

ОСОБА_14 - :02:002:0031 площею 2, 0001 га.

В подальшому, ОСОБА_3 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 на підставі договорів купівлі-продажу відчужили передані їм земельні ділянки з кадастровими номерами :02:002:0019, :02:002:0029 та :02:002:0031 на користь ОСОБА_1

ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ОСОБА_11 та ОСОБА_12 на підставі договорів купівлі-продажу відчужили передні їм земельні ділянки з кадастровими номерами :02:002:0020, :02:002:0021, :02:002:0022, :02:002:0023, :02:002:0024, :02:002:0025, :02:002:0026, :02:002:0027 та :02:002:0028 на користь ОСОБА_2 .

Розпорядженням Іванківської районної державної адміністрації від 03.07.2008 № 718, ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо зміни функціонального використання земельних ділянок з кадастровими номерами :02:002:0019, :02:002:0029, :02:002:0030 та :02:002:0031, з ведення особистого селянського господарства на ведення індивідуального садівництва.

Розпорядженням Іванківської районної державної адміністрації від 03.07.2008 № 719, ОСОБА_2 надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо зміни функціонального використання земельних ділянок з кадастровими номерами :02:002:0020, :02:002:0021, :02:002:0022, :02:002:0023, :02:002:0024, :02:002:0025, :02:002:0026, :02:002:0027 та :02:002:0028, з ведення особистого селянського господарства на ведення індивідуального садівництва.

В подальшому, розпорядженням Іванківської районної державної адміністрації від 29.10.2008 № 1163 затверджено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 документацію із землеустрою щодо зміни функціонального використання земельних ділянок з ведення особистого селянського господарства на ведення садівництва.

На підставі цього розпорядження, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 видано державні акти на право власності на земельні ділянки.

Однак, за матеріалами лісовпорядкування 2003 та 2014 років, спірні земельні ділянки є земельними ділянками лісогосподарського призначення, які розташовані у 83 кварталі Оранського лісництва філії «Іванківське лісове господарство» ДСГП «Ліси України».

Право постійного користування ДСГП «Ліси України», як правонаступника ДП «Іванківське лісове господарство» на спірну земельну ділянку підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування, погодженими Державним управлінням екології та природних ресурсів Київської області та затвердженими Київським обласним управлінням лісового та мисливського господарства.

Згідно з інформацією філії «Іванківське лісове господарство» ДСГП «Ліси України», спірні земельні ділянки частково накладаються на землі лісогосподарського призначення, які перебувають у постійному користуванні згаданого лісогосподарського підприємства у 83 кварталі Оранського лісництва. ДП «Іванківське лісове господарство» погодження чи згоди на вилучення або припинення права постійного користування на земельні ділянки не давало.

Прокурор стверджує, що спірні земельні ділянка незаконно передані у приватну власність за рахунок земель, що перебувають у постійному користуванні ДСГП «Ліси України», як правонаступника ДП «Іванківське лісове господарство» без виключення їх з Державного лісового фонду, тобто спірним рішення Іванківської РДА, яким відведено спірні земельні ділянки у приватну власність без згоди землекористувача, без вилучення ділянки з постійного користування, без зміни цільового призначення, без розроблення і затвердження в установленому законом порядку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Внаслідок прийняття спірного рішення та у зв`язку з видачею державних актів на право власності на спірні земельні ділянки дійсний власник, Київська ОДА та землекористувач ДСГП «Ліси України» цих земельних ділянок позбавлені можливості розпоряджатись і користуватись ними.

Рух справи

26.10.2023 позовна заява надійшла до суду.

31.10.2023 позов залишено без руху.

28.12.2023 позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачу.

11.03.2024 Київським апеляційним судом скасовано ухвалу суду від 28.12.2023, справу направлено для продовження розгляду до Іванківського районного суду, куди вона надійшла 25.03.2024.

29.04.2024, після виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ДСГП «Ліси України». Перше судове засідання в порядку письмового провадження, призначене на 28.05.2024, відкладене на 27.06.2024 та 29.07.2024.

28.05.2024 задоволено клопотання Прокурора: провадження у справі в частині позовних вимог до ОСОБА_6 закрито у зв`язку зі смертю останнього до відкриття провадження у справі.

Позиції сторін

Представник Відповідача ОСОБА_2 , адвокат Духін О.Є. подав до суду відзив на позов, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відзив мотивований тим, що на даний час вже існує рішення суду, яке набрало законної сили, постановлене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Зокрема, представник Відповідача зазначає, що за наслідками розгляду позовних вимог у справі № 366/3616/17 постановою КЦС ВС від 26.01.2022 відмовлено прокурору у задоволенні аналогічних позовних вимог, у яких прокурор просив:

визнати недійсними та скасувати розпорядження Іванківської РДА від 20.12.2007 № 1091 «Про затвердження проекту відводу земельних ділянок» та від 29.10.2008 № 1163 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо зміни функціонального використання земельних ділянок»;

визнати недійсними зазначені вище державні акти на право власності на земельні ділянки;

витребувати з незаконного володіння ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 на користь держави в особі ДП «Іванківське лісове господарство» спірні земельні ділянки.

Тому, представник Відповідача просив закрити провадження у справі.

Крім цього, у відзиві зазначено, що прокурор, звертаючись в суд з позовом в інтересах держави в особі КОДА, не звернув уваги, що ним пред`явлено позов до Вишгородської РДА Київської області як до відповідача за вимогою про визнання недійсним розпорядження Іванківської РДА від 20.12.2007 № 1091, тому, в цій частині позовних вимог позов фактично пред`явлено державою до неї самої, що не відповідає вимогам ст. 48 ЦПК України.

Щодо віднесення спірних земельних ділянок до земель лісогосподарського призначення, представник Відповідача зазначає, що таке твердження прокурора є помилковим. Зокрема, згідно з висновком експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи від 08.12.2020 № 162/12-2020, складеного на замовлення ОСОБА_2 , спірні земельні ділянки не накладались на землі лісового фонду станом на 2007 рік.

Також представник ОСОБА_2 зазначає, що заявлені прокурором вимоги щодо визнання недійсним розпорядження Іванківської РДА та державних актів на право власності на земельні ділянки не є ефективним способом захисту порушеного права і такі висновки неодноразово наводились у рішеннях Верховного Суду.

Крім цього, представник вважає, що вимога прокурора про усунення перешкод у користуванні спірними земельними ділянками, заявлена у негаторному позові не є ефективним способом захисту, оскільки ефективним у цьому випадку є пред`явлення віндикаційного позову.

Разом з цим, представник ОСОБА_2 вважає, що прокурор звернувся в суд з пропущенням строку позовної давності.

Представник Третьої особи, директор філії «Іванківське лісове господарство» ДСГП «Ліси України» надіслав до суду пояснення щодо позову, у якому просив задовольнити позовні вимоги. Зазначив, що спірні земельні ділянки відноситься до земель лісогосподарського призначення і за матеріалами лісовпорядкування перебувають у лісовому фонді 83 кварталу Оранського лісництва, що підтверджується копією планшету лісовпорядкування, який підтверджує право постійного користуванні згідно п. 5 прикінцевих положень ЛК України.

Позивач подав до суду відповідь на відзив, у якому просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідь на відзив прокурор мотивував тим, що відсутні підстави для закриття провадження у справі, оскільки у справі № 366/3616/17 склад учасників та підстави позову не є тотожними, що виключає можливість закриття провадження у справі.

Щодо розташування спірних земельних ділянок в межах земель лісового фонду, прокурор зазначає проте, що такий факт підтверджується Інформацією ВО «Укрдержліспроект», лист якого є належним і допустимим доказом накладення спірних земельних ділянок на землі лісового фонду.

Також прокурор вважає, що обраний ним спосіб захисту порушеного права (пред`явлення негаторного позову) є ефективним способом захисту порушеного права.

Щодо строку давності, прокурор зазначає, що ним заявлено негаторний позов, тому, строк позовної давності не застосовується.

Відповідачі заперечень до суду не подали.

Встановлені судом обставини та застосовані норми права.

У зв`язку з розглядом справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалось на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої).

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом України.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Крім того, відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлені такі фактичні обставини справи.

Розпорядженням Іванківської районної державної адміністрації Київської області від 20.12.2007 № 1091 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель Страхоліської сільської ради громадянам згідно з додатком. Земельні ділянки розташовані за межами населених пунктів на території Страхоліської сільської ради. Вирішено передати у власність земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 25,0007 га, за рахунок земель запасу Страхоліської сільської ради громадянам згідно з додатком (а.с. 166 Т. 1)

Відповідно до додатку згаданого розпорядження, земельні ділянки на території Страхоліської сільської ради передано у власність таким громадянам:

ОСОБА_4 - площею 2,0 га.;

ОСОБА_5 - площею 2,0 га.;

ОСОБА_6 - площею 2,0 га.;

ОСОБА_11 - площею 2,0 га.;

ОСОБА_10 - площею 2,0 га.;

ОСОБА_9 - площею 2,0 га.;

ОСОБА_12 - площею 2,0 га.;

ОСОБА_14 - площею 2,0 га.;

ОСОБА_13 - площею 2,0 га.;

ОСОБА_1 - площею 2,0 га.;

ОСОБА_7 - площею 2,0 га.;

ОСОБА_3 - площею 1,0007 га.;

ОСОБА_8 - площею 2,0 га. (а.с. 166 Т. 1 зворот)

Розпорядженням Іванківської районної державної адміністрації Київської області від 03.07.2008 № 718 «Про надання дозволу на розробку технічної документації» вирішено дати дозвіл ОСОБА_1 на розробку технічної документації із землеустрою щодо зміни функціонального використання земельної ділянки з ведення особистого селянського господарства на ведення садівництва, яка належить йому на праві власності загальною площею 7,5007 га за межами населених пунктів на території Страхоліської сільської ради (а.с. 167 Т. 1)

Розпорядженням Іванківської районної державної адміністрації Київської області від 03.07.2008 № 719 «Про надання дозволу на розробку технічної документації» вирішено дати дозвіл ОСОБА_2 на розробку технічної документації із землеустрою щодо зміни функціонального використання земельних ділянок з ведення особистого селянського господарства на ведення садівництва, які належать їй на праві власності: загальною площею 24,0 га за межами населених пунктів на території Заруддянської сільської ради; загальною площею 17,5001 га за межами населених пунктів на території Страхоліської сільської ради (а.с. 168 Т. 1)

Розпорядженням Іванківської районної державної адміністрації Київської області від 29.10.2008 № 1163 затверджено технічні документації із землеустрою щодо зміни функціонального використання земельних ділянок з ведення особистого селянського господарства на ведення садівництва, які належать на праві власності:

ОСОБА_1 за межами населених пунктів на території Страхоліської сільської ради площею 7, 5007 га;

ОСОБА_2 за межами населених пунктів на території Заруддянської сільської ради площею 24,0 га;

ОСОБА_2 за межами населених пунктів на території Страхоліської сільської ради площею 17, 5001 га.

Цим розпорядженням змінено функціональне використання зазначених земельних ділянок ОСОБА_1 та ОСОБА_2 із земель ведення особистого селянського господарства на землі ведення садівництва (а.с. 169 Т. 1)

На підставі розпорядження Іванківської районної державної адміністрації Київської області від 29.10.2008 № 1163 видані державні акти на право власності на земельні ділянки:

ОСОБА_1 :

-Державний акт серії ЯЗ № 449215 на земельну ділянку з кадастровим номером :02:002:0019 площею 1,0007 га;

-Державний акт серії ЯЗ № 449216 на земельну ділянку з кадастровим номером :02:002:0029 площею 2,0000 га;

-Державний акт серії ЯЗ № 449218 на земельну ділянку з кадастровим номером :02:002:0031 площею 2,0000 га;

-Державний акт серії ЯЗ № 449217 на земельну ділянку з кадастровим номером :02:002:0030 площею 2,0000 га;

ОСОБА_2 :

-Державний акт серії ЯЗ № 449236 на земельну ділянку з кадастровим номером :02:002:0020 площею 2,0000 га;

-Державний акт серії ЯЗ № 449237 на земельну ділянку з кадастровим номером :02:002:0021 площею 2,0000 га;

-Державний акт серії ЯЗ № 449238 на земельну ділянку з кадастровим номером :02:002:0022 площею 2,0001 га;

-Державний акт серії ЯЗ № 449239 на земельну ділянку з кадастровим номером :02:002:0023 площею 2,0000 га;

-Державний акт серії ЯЗ № 449240 на земельну ділянку з кадастровим номером :02:002:0024 площею 2,0000 га;

-Державний акт серії ЯЗ № 449241 на земельну ділянку з кадастровим номером :02:002:0025 площею 2,0000 га;

-Державний акт серії ЯЗ № 449242 на земельну ділянку з кадастровим номером :02:002:0026 площею 2,0000 га;

-Державний акт серії ЯЗ № 449243 на земельну ділянку з кадастровим номером :02:002:0027 площею 2,0000 га;

-Державний акт серії ЯЗ № 449244 на земельну ділянку з кадастровим номером :02:002:0028 площею 1,5000 га;

Всі зазначені земельні ділянки розташовані на території Страхоліської сільської ради Іванківського району Київської області (а.с. 170-182 Т.1)

Згідно з листами ВО «Укрдержліспроект» (з додатками до них) від 22.07.2016 № 472 та від 18.02.2022№ 167, спірні земельні ділянки, відповідно до матеріалів лісовпорядкування 2003, 2014 накладаються на земельні ділянки кварталу № 83 Оранського лісництва ДП «Іванківський лісгосп» (а.с. 183-188 Т. 1)

Відповідно до листа Київського обласного та по м. Києву Управління лісового та мисливського господарства від 03.03.2017 № 04-36/418, Управління не надавало погодження на вилучення і зміну цільового призначення спірних земельних ділянок (а.с. 193 Т. 1)

Відповідно до листа державного агентства лісових ресурсів України від 24.03.2017 № 180, змін площі ДП «Іванківський лісгосп» з 2004 по 2014 роки не було (а.с. 194 Т. 1)

Згідно з листом Київської обласної державної адміністрації від 10.03.2023 № 2509/08/09/.02-N-2023, за інформацією, наявною в департаменті містобудування та архітектури КОДА, Адміністрація у період 2011-2023 розпоряджень щодо погодження вилучення та зміни цільового призначення, а також розпорядження про вилучення та зміну цільового призначення спірних земельних ділянок не видавала (а.с. 218-219 Т. 1)

Відповідно до листа філії «Іванківське лісове господарство» ДСГП «Ліси України» від 15.03.2023 № 168-5, спірні земельні ділянки частково накладаються на 83 квартал Оранського лісництва (а.с. 221 Т. 1).

Відомості про власників спірних земельних ділянок в Державному реєстрі речових правна нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно станом на 20.02.2023 не зареєстровані (а.с. 228-240 Т. 1)

Згідно з Інформацією державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, спірні земельні ділянки станом на 20.02.2023 перебували у приватній власності, місце розташування - Страхоліська сільська рада Іванківського району Київської області, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, категорія земель - землі сільськогосподарського призначення, вид використання - для ведення особистого селянського господарства (а.с. 241-250 Т. 1, а.с. 1-3 Т. 2)

З огляду на встановлені обставини, застосовуючи їм відповідні правовідносини, суд приходить до такого.

Конституцією України встановлено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави; об`єктом права власності Українського народу.

Відповідно до статті 13 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування здійснюють від імені Українського народу права власника в межах, визначених Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону. Відповідно до статті 14 Конституції України право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

З урахуванням визначеного статтею 8 Конституції України принципу верховенства права та встановлених Законом України «Про судоустрій і статус суддів» завдань суду як державної правозахисної інституції суд, здійснюючи правосуддя у сфері земельних правовідносин, покликаний забезпечити захист гарантованих Конституцією України та законами України прав і свобод громадянина, інтересів юридичних осіб, суспільства і держави.

Щодо застосування положень про позовну давність.

Представник ОСОБА_2 просив врахувати суд про пропущення прокурором строків позовної давності при зверненні в суд з позовом.

Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України)

Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) та усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання майном (стаття 391 ЦК України).

Такі способи захисту можуть бути реалізовані шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно.

Приписи про застосування строку позовної давності поширюються, зокрема, на позови про витребування майна з чужого незаконного володіння. Натомість до позовів про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном позовна давність не застосовується.

До позовів про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном позовна давність не застосовується, оскільки негаторний позов може бути пред`явлений позивачем доти, поки існує відповідне правопорушення.

На цьому наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 29.09.2020 у справі № 648/533/16-ц (провадження № 61-20574св19).

Оскільки прокурор звернувся в суд з негаторним позовом, положення законодавства про строки позовної давності при розгляді цієї справи застосуванню не підлягають.

Щодо підстав для закриття провадження у справі.

У відзиві на позовну заяву представник ОСОБА_2 просив закрити провадження у справі, мотивуючи це тим, що є рішення суду, яке набрало законної сили між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Посилався на рішення Верховного Суду у справі № 366/3616/17.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26.01.2022 у справі № 366/3616/17, суд постановив:

Рішення Іванківського районного суду Київської області від 04 червня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 09 грудня 2020 року в частині вирішення позовних вимог керівника Броварської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства про визнання недійсними і скасування розпоряджень Іванківської районної державної адміністрації, визнання недійсними державних актів на право приватної власності на земельні ділянки скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення.

У позові керівника Броварської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства до Іванківської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог що предмета спору на стороні відповідачів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , про визнання недійсними і скасування розпоряджень Іванківської районної державної адміністрації, визнання недійсними державних актів на право приватної власності на земельні ділянки відмовити.

Рішення Іванківського районного суду Київської області від 04 червня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 09 грудня 2020 року в частині вирішення вимог керівника Броварської місцевої прокуратури, який діє в інтересах держави в особі Державного підприємства «Іванківське лісове господарство», про визнання недійсними і скасування розпоряджень Іванківської районної державної адміністрації, визнання недійсними державних актів на право приватної власності на земельні ділянки та витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння скасувати.

Позовні вимоги керівника Броварської місцевої прокуратури, який діє в інтересах держави в особі Державного підприємства «Іванківське лісове господарство», до Іванківської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог що предмета спору на стороні відповідачів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , про визнання недійсними і скасування розпоряджень Іванківської районної державної адміністрації, визнання недійсними державних актів на право приватної власності на земельні ділянки та витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння залишити без розгляду.

З постанови Верховного Суду вбачається, що керівник Броварської місцевої прокуратури звернувся в суд з позовом, у якому просив витребувати з незаконного володіння ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь держави в особі ДП «Іванківське лісове господарств » спірні земельні ділянки, розташовані в межах Страхоліської сільської ради Іванківського району Київської області, що відповідає критеріям віндикаційного позову.

У цій справі прокурор звернувся в суд, у якому просить усунути перешкоди у здійсненні Київською обласною державною адміністрацією права користування та розпорядження земельними ділянками лісогосподарського призначення, шляхом повернення від ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації спірні земельні ділянки, що відповідає критеріям негаторного позову.

Таким чином, у цій справі та справі № 366/3616/17 різні предмет та підстави позову.

Крім цього, у справі № 366/3616/17 прокурор звертався в суд з позовом в інтересах ДП «Іванківське лісове господарство», у зв`язку з чим Верховний Суд постановив залишити позов без розгляду, оскільки прокурор не уповноважений звертатись в суд в інтересах державних підприємств.

У задоволенні позовних вимог прокурора в інтересах держави в особі Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства Верховний Суд відмовив, оскільки прокурор не заявляв вимог про витребування від ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 спірних земельних ділянок на користь держави в особі Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства та в особі КМУ.

Для застосування підстави для закриття провадження у справі, визначеної п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України необхідна наявність водночас трьох складових, а саме: тотожних сторін спору, тотожного предмета позову, тотожної підстави позову, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

Верховний Суд в своїй постанові від 25.04.2019 року у справі № 540/406/19, від 22.05.2019 у справі № 640/7778/18 (провадження № 61-48585св18) зазначив, що закриття провадження у справі разі можливе за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів. Відповідно до наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Аналогічні правові позиції викладені у постановах Верховного Суду від 19.01.2022 у справі № 766/4505/20, від 21.12.2021 у справі № 295/983/21, від 01.12.2021 у справі № 522/11482/20, від 15.11.2021 у справі № 428/9280/20.

За таких обставин, відсутні підстави для закриття провадження у справі на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Щодо позовних вимог до визначеного прокурором кола Відповідачів.

Звертаючись в суд з негаторним позовом, прокурор, крім іншого, просив усунути перешкоди у здійсненні КОДА права користування та розпорядження спірними земельними ділянками, шляхом визнання недійсними актів на право власності на земельні ділянки, які видані ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 , а також повернути від них спірні земельні ділянки на користь держави.

Як встановлено судом, спірні земельні ділянки станом на час звернення прокурора в суд з позовом перебувають у приватній власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі державних актів на право власності на земельні ділянки. Саме від ОСОБА_1 та ОСОБА_2 прокурор просить повернути спірні земельні ділянки на користь держави.

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

ВС підкреслив, що для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

На цьому наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 705/3876/18.

Відповідачем у негаторному позові є особа, яка власними протиправними діями перешкоджає позивачу здійснювати правомірність щодо користування чи розпорядження майном.

Звертаючись в суд з позовом, прокурор зазначив, що спірні земельні ділянки перебувають у власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які, на думку прокурора, створюють перешкоди державі в особі Київської ОДА у розпорядженні та користуванні земельними ділянками.

При цьому, прокурор визначив також Відповідачами осіб, які є попередніми власниками спірних земельних ділянок, і які, як стверджував прокурор, відчужили земельні ділянки на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що належними Відповідачами, які мають відповідати за поданим прокурором позовом є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , тоді як інші, визначені прокурором Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (провадження відносно якого закрито), ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 за поданим прокурором позовом є неналежними відповідачами, оскільки в них відсутній обов`язок відповідати за позовом.

У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

На цьому наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 707/2-1006/2011

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Разом із тим, установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутності визначенні процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача.

Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18), від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (провадження № 14-178цс18), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (провадження № 14-392цс18), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (провадження № 14-512цс18), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18), від 05 травня 2019 року у справі № 554/10058/17 (провадження № 14-20цс19).

За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 як до неналежних відповідачів.

Щодо позовних вимог про визнання недійсними розпорядження Іванківської районної державної адміністрації та державних актів на право власності на земельні ділянки.

Звертаючись в суд з позовом, прокурор, крім іншого, просив усунути перешкоди у здійсненні Київської обласною державною адміністрацією права користування та розпорядження земельними ділянками лісогосподарського призначення шляхом:

визнання недійсним розпорядження Іванківської РДА від 20.12.2007 № 1091 «Про затвердження проекту відводу земельних ділянок»;

визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України (в редакції, чинній на час постановлення спірного рішення) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Отже, підставою набуття земельної ділянки у власність із земель державної чи комунальної власності є відповідне рішення органу державної влади чи органу місцевого самоврядування.

Вимога про визнання рішень органів державної влади чи органів місцевого самоврядування недійсними (незаконними) та їх скасування не є ефективним способом захисту, адже задоволення такої вимоги не призведе до відновлення володіння відповідною земельною ділянкою.

Тому, така вимога не є нерозривно пов`язаною із вимогою про повернення земельної ділянки із незаконного володіння. Позивач-власник саме у справі про повернення земельної ділянки із володіння іншої особи вправі обґрунтовувати незаконність відповідного розпорядження без заявлення вимоги про визнання останнього незаконним і про його скасування, оскільки таке розпорядження за умови його невідповідності закону не тягне тих юридичних наслідків, на які воно спрямоване. З огляду на це, вимога про визнання розпорядження про передачу земельних ділянок у власність незаконним і про його скасування не впливає на визначення юрисдикції суду за вимогою про витребування земельної ділянки із незаконного володіння іншої особи, ніж та, якої стосувався зазначений наказ

Такі висновки наведені у постановах ВП ВС від 21.08.2019 у справі № 911/3681/17 (пункти 38-39), від 22.01.2020 у справі № 910/1809/18 (пункти 35-36)), постанові КЦС ВС від 26.01.2022 у справі № 366/3616/17.

Крім цього, визнання недійсними державних актів також не є необхідним для вирішення питання про належність права власності на земельну ділянку та для її витребування з чужого володіння (постанова ВП ВС від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16)

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорювання. Ефективним способом захисту права є такий, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорювання та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанова Верховного Суду у справі № 916/3156/17 від 04.06.2019).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 зробила висновок про те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним.

Обрання позивачем неефективного способу захисту порушеного права має призводити до відмови в задоволенні позову (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2023 року у справі № 398/1796/20).

Разом з цим, звертаючись в суд з позовом в інтересах держави в особі Київської ОДА, прокурор як позивач, який діє від імені держави, не врахував, що ним пред`явлено позов до Вишгородської РДА Київської області як до Відповідача за вимогою про визнання недійсним розпорядження Іванківської РДА. Тому, в цій частині вимог позов фактично пред`явлений державою до самої себе, що не відповідає вимогам ч. 1 ст. 48 ЦПК України.

Позивач і Відповідач не можуть збігатись, оскільки такий збіг унеможливлює наявність спору.

До аналогічних за змістом висновків прийшла Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах від 05.10.2022 у справі № 922/1830/19 та від 13.11.2019 у справі № 826/3115/17.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог прокурора про недійсним розпорядження Іванківської РДА від 20.12.2007 № 1091 «Про затвердження проекту відводу земельних ділянок» та визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки.

Щодо накладення спірних земельних ділянок на землі лісового фонду.

В обґрунтування цієї позовної вимоги прокурор стверджує, що спірна земельна ділянка є земельною ділянкою лісогосподарського призначення, яка розташована у 83 кварталі Оранського лісництва філії «Іванківське лісове господарство» ДСГП «Ліси України».

В якості доказів на заявлену позовну вимогу, прокурор посилається на інформацію ВО «Укрдержліспроект».

Згідно з листами ВО «Укрдержліспроект» (з додатками до них) від 22.07.2016 № 472 та від 18.02.2022№ 167, спірні земельні ділянки, відповідно до матеріалів лісовпорядкування 2003, 2014 накладаються на земельні ділянки кварталу № 83 Оранського лісництва ДП «Іванківський лісгосп» (а.с. 183-188 Т. 1)

Представник ОСОБА_2 , заперечуючи про накладення спірних земельних ділянок, надав суду висновок експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи від 08.12.2020 № 162/12-2020, проведений у цивільній справі № 366/3616/17 (а.с. 126-138 Т. 2)

Об`єктами проведення експертизи були спірні земельні ділянки, які прокурор просить повернути з володіння ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

При проведенні експертизи використовувались матеріали лісовпорядкування 1933, 2003 та 2014 років (як вбачається з мотивувальної частини висновку експерта).

Згідно з висновком експерта, місцеположення земельної ділянки у кварталі 83 станом на 2007 рік було не встановлено, картографічні документи в період 1993 по 2014 рік не мали координат поворотних точок меж в державній системі координат 1942 року, що передбачено п. 1.4.1 Інструкції з топографічного знімання у масштабах 1:5000, 1:2000, 1:1000, 1:500, затвердженою наказом Головного управління геодезії, картографії та кадастру від 09.04.1998 № 56, тому, спірні земельні ділянки станом на 2007 рік не накладались на землі лісового фонду.

Спірні земельні ділянки були відведені для ведення особистого селянського господарства, розташовувались за межами населеного пункту та надані за рахунок земель запасу Страхоліської сільської ради.

Щодо наданого представником ОСОБА_2 висновку судового експерта, суд вважає за можливе визнати його допустимим доказом у цій справі та оцінити нарівні з іншими доказами, з огляду на таке.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до частин 1-3 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 78 ЦПК України).

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи

Статтею 110 ЦПК України визначено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Наданий представником ОСОБА_2 висновок експерта виконаний судовим експертом Коваленко Л.А., повноваження якої на проведення такої експертизи посвідчено копією свідоцтва № 1786 від 27.05.2016 (дійсне до 07.06.2022) (а.с. 98 Т. 2), за формою та змістом відповідає положенням статті 102 ЦПК України.

Судовий експерт попереджена про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку у відповідності до ч. 5 ст. 106 ЦПК України.

Об`єктами дослідження висновку експерта, серед інших, були спірні земельні ділянка, матеріали лісовпорядкування 1933, 2003 та 2014 років, а предметом експертизи - накладення спірних земельних ділянок на землі лісового фонду.

Отже, в основу проведення цієї експертизи судовому експерту надано матеріали, які є об`єктами дослідження судом у цій справі і висновок експертиза містить інформацію щодо предмета доказування у цій справі, а тому, є допустимим доказом та підлягає дослідженню нарівні з іншими доказами у цій справі.

До схожого за змістом висновку прийшов Верховний Суд у постанові від 19.02.2020 у справі №813/203/18.

Надаючи оцінку висновку експерта та інформації з ВО «Укрдержліспроект», суд враховує, що висновок експерта містить докладний опис проведеного експертом дослідження на підставі наданих експерту доказів, зокрема тих, які до суду надав прокурор. Сумнівів у достовірності висновку експерта у суду не виникає.

Суд враховує, що згідно з листами ВО «Укрдержліспроект» спірні земельні ділянки накладаються на землі лісового фонду 83 кварталу відповідно до матеріалів лісовпорядкування 2003, 2014.

При цьому, експертом вірно зазначено, що картографічні документи в період 1993 по 2014 рік не мали координат поворотних точок меж в державній системі координат 1942 року, що передбачено п. 1.4.1 Інструкції з топографічного знімання у масштабах 1:5000, 1:2000, 1:1000, 1:500, затвердженою наказом Головного управління геодезії, картографії та кадастру від 09.04.1998 № 56.

Тобто, матеріали лісовпорядкування, на підставі яких встановлено накладення спірних земельних ділянок на землі лісового фонду є такими, що не відповідають вимогам нормативно-правових актів, тому, інформацію з ВО «Укрдержліспроект» суд оцінює критично.

За таких обставин, суд вважає за необхідне прийняти до уваги висновки судової експертизи, оскільки вони встановлені на підставі проведення повного експертного дослідження з використанням матеріалів лісовпорядкування 1933, 2003 та 2014 років, обґрунтовані з посиланнями на положення нормативно-правових актів, предмет експертного дослідження відповідає предмету доказування у цій справі, і прокурором не спростовані, тому, є належними доказами у справі.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про недоведеність прокурором того, що спірні земельні ділянки накладаються на землі лісового фонду, що є підставою для їх повернення від ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Крім цього, суд вважає недоведеним те, що спірні земельні ділянки вибули з володіння держави незаконно.

Зокрема, відповідно до листа Київського обласного та по м. Києву Управління лісового та мисливського господарства від 03.03.2017 № 04-36/418, Управління не надавало погодження на вилучення і зміну цільового призначення спірних земельних ділянок (а.с. 193 Т. 1)

З цього листа неможливо встановити, за який саме період Управління не надавало погодження на вилучення і зміну цільового призначення спірних земельних ділянок.

Згідно з листом Київської обласної державної адміністрації від 10.03.2023 № 2509/08/09/.02-N-2023, за інформацією, наявною в департаменті містобудування та архітектури КОДА, Адміністрація у період 2011-2023 розпоряджень щодо погодження вилучення та зміни цільового призначення, а також розпорядження про вилучення та зміну цільового призначення спірних земельних ділянок не видавала (а.с. 218-219 Т. 1)

Зазначений лист суд до уваги не приймає, оскільки спірні земельні ділянки передні у приватну власність Відповідачам у 2008 році, тоді як зміст листа стосується періоду 2011-2023 років.

Таким чином, стороною позивача не доведено, а стороною відповідача спростовано факт перебування спірних земельних ділянок в межах лісового фонду, тому, відсутні підстави для їх повернення з володіння Відповідачів на користь Київської обласної державної адміністрації.

Щодо обраного прокурором способу захисту порушеного права.

Відповідно до ч. 1 ст. 8, ч. 1 ст. 9 ЛК України у державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності. У комунальній власності перебувають ліси в межах населених пунктів, крім лісів, що перебувають у державній або приватній власності.

Згідно зі статтею 10 ЛК України ліси в Україні можуть перебувати у приватній власності. Суб`єктами права приватної власності на ліси є громадяни та юридичні особи України.

Відповідно до ст. 12 ЛК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, громадяни та юридичні особи України можуть безоплатно або за плату набувати у власність у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств замкнені земельні лісові ділянки загальною площею до 5 гектарів. Ця площа може бути збільшена в разі успадкування лісів згідно із законом.

Громадяни та юридичні особи можуть мати у власності ліси, створені ними на набутих у власність у встановленому порядку земельних ділянках деградованих і малопродуктивних угідь, без обмеження їх площі.

Ліси, створені громадянами та юридичними особами на земельних ділянках, що належать їм на праві власності, перебувають у приватній власності цих громадян і юридичних осіб.

Можливість набуття права приватної власності на земельну ділянку лісогосподарського призначення передбачена також положеннями статей 56, 57 ЗК України.

Про це зазначала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 53 зазначеної постанови).

Звертаючись до суду з позовом, прокурор посилався на те, що спірні земельні ділянки належать до земель лісового фонду, які перебувають у державній власності, їх передача у приватну власність фізичним особам здійснена з порушенням вимог земельного та лісового законодавства, що є підставою для усунення державі перешкод в користуванні та розпорядженні майном шляхом повернення земельних ділянок лісогосподарського призначення, що відповідає негаторному позову.

Серед способів захисту майнових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння у порядку статей 387-388 ЦК України (віндикаційний позов) та усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном згідно зі статтею 391 ЦК України (негаторний позов).

Позовом про витребування майна, зокрема віндикаційним позовом, є вимога власника, який не є володільцем належного йому на праві власності (на правах володіння, користування та розпорядження) індивідуально визначеного майна, до особи, яка заволоділа останнім, про витребування (повернення) цього майна з чужого незаконного володіння.

Негаторний позов - це вимога власника, який є володільцем майна (відновив володіння майном), до будь-якої особи про усунення перешкод (шляхом повернення майна, виселення, демонтажу самочинного будівництва тощо), які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, які можуть призвести до виникнення таких перешкод. Зазначений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово приходила до висновку, що вимога про витребування земельної ділянки лісогосподарського призначення з незаконного володіння (віндикаційний позов) в порядку статті 387 ЦК України є ефективним способом захисту права власності (постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.05. 2018 у справі № 368/1158/16-ц, від 22.05.2018 у справі № 369/6892/15-ц, від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц, від 23.11.2021 року у справі № 359/3373/16-ц).

Таким чином, вважаючи, що спірні земельні ділянки лісового фонду незаконно вибули з володіння держави, прокурор мав звернутись в суд з віндикаційним позовом, подання якого є ефективним способом захисту порушеного права держави.

Натомість, прокурор звернувся в суд з негаторним позовом, який не спрямований на ефективне відновлення права держави на спірні земельні ділянки лісового фонду. (Висновок Верховного Суду від 07.02.2024 у справі № 372/4158/18)

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорювання. Ефективним способом захисту права є такий, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорювання та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанова Верховного Суду у справі № 916/3156/17 від 04.06.2019).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 зробила висновок про те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним.

Обрання позивачем неефективного способу захисту порушеного права має призводити до відмови в задоволенні позову (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2023 року у справі № 398/1796/20).

За таких обставин, позовні вимоги прокурора задоволенню не підлягають.

Судовий збір

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки у задоволені позовних вимог відмовлено, судові витрати слід залишити за позивачем.

На підставі викладеного,керуючись ст. 4 , 12 , 76, 141 ,258 , 263-265, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення (29.07.2024).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повне найменування сторін:

Сторона позивача: Керівник Вишгородської окружної прокуратури Київської області (07301, Київська область, м. Вишгород, вул. Кургузова, 13)

Київська обласна державна адміністрація (01196, м. Київ, площа Лесі Українки, 1)

Відповідачі: Вишгородська районна державна адміністрація Київської області (07300, Київська область Вишгородський район, м. Вишгород, площа Шевченка, 1);

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП: НОМЕР_1 );

ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 . РНОКПП: НОМЕР_2 );

ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 . РНОКПП: НОМЕР_3 );

ОСОБА_16 ( АДРЕСА_4 . РНОКПП: НОМЕР_4 );

ОСОБА_5 ( АДРЕСА_5 . РНОКПП: НОМЕР_5 );

ОСОБА_7 ( АДРЕСА_6 .РНОКПП: НОМЕР_6 );

ОСОБА_8 ( АДРЕСА_7 . РНОКПП: НОМЕР_7 );

ОСОБА_9 ( АДРЕСА_8 . РНОКПП: НОМЕР_8 );

ОСОБА_10 ( АДРЕСА_9 . РНОКПП: НОМЕР_9 );

ОСОБА_11 ( АДРЕСА_10 . РНОКПП: НОМЕР_10 );

ОСОБА_12 ( АДРЕСА_11 . РНОКПП: НОМЕР_11 );

ОСОБА_13 ( АДРЕСА_12 . РНОКПП: НОМЕР_12 );

ОСОБА_14 ( АДРЕСА_13 . РНОКПП: НОМЕР_13 )

Третя особа, яка не заявляє позовних вимог на предмет спору, на стороні позивача:

Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» (01601, м. Київ, вул. Шота Руставелі, 9а, ).

Суддя Н.П. Слободян