н.п.2/599/758/2024
Справа № 599/2127/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" листопада 2024 р.

Зборівськийрайонний суд Тернопільськоїобласті

в складіголовуючого суду суддіІваницького О.Р.

при секретарі Сеньківській З.І.

з участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Зборові справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні своєю власністю шляхом вселення та встановлення порядку користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до суду із вищевказаним позовом. Позивач посилається на те, що він є співвласником житлового будинку по АДРЕСА_1 . Йому на праві власності належить 1/3 частина в даному будинку, про що свідчить Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №293259886.

2/3 частини в житловому будинку належать колишній дружині ОСОБА_4 , де з нею проживає син, з інвалідністю І групи.

26 березня 2014 року шлюб між ним та відповідачкою розірвано. Проте до січня 2019 року він залишався проживати із колишньою дружиною в спірному будинковолодінні. З квітня 2019 року ОСОБА_4 чинить йому перешкоди в проживанні та користуванні житловим будинком, не впускає його в житлове приміщення, поміняла замки до вхідних дверей житлового будинку та до інших господарських приміщень, вчиняє скандали, та погрожує йому.

В силу вказаних обставин він змушений був проживати спочатку у свого батька в с. Тростянець, Зборівського району, Тернопільської області. Зараз винаймає квартиру в АДРЕСА_2 .

Просить усунути перешкоди в користуванні 1/3 частиною спільної часткової власності в житловому будинку по АДРЕСА_1 шляхом вселення та встановити порядок користування в даному житловому будинку, виділивши йому в користування житлову кімнату площею 15,5 кв.м., оскільки зазначене житло є його єдиною власністю та є єдиним місцем проживання. Також він погоджується проживати разом із сином, що не порушує норм Житлового Кодексу України

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав і зіслався на обставини викладені в позові.

Представник відповідачки позову не визнав та пояснив, ОСОБА_3 в будинку не проживає, будь яких перешкод у користуванні майном йому не чиниться. В житловому будинку разом з відповідачкою проживає син, з інвалідністю і потребує окремої кімнати. Житловий будинок складається з двох житлових кімнат. Вимоги щодо виділення колишньому чоловікові в користування кімнати площею 15,5 кв.м. поставить у некомфортне становище її та сина, такий порядок не відповідатиме інтересам кожного зі співвласників.

Суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно частин 1 та 2 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства.

Судом встановлено, що сторони з 05 жовтня 1991 року перебували в шлюбі, який розірвано рішенням Зборівського районного суду від 26 березня 2014 року.

Відповідно до рішенням Зборівського районного суду 19 жовтня 2015 року визнано за ОСОБА_4 право власності на 2/3 частини, а за ОСОБА_3 1/3 частину житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 . За даними технічного паспорту, житловий будинок складається з двох житлових кімнат, коридору, кухні та двох веранд (а.с. 6,7). В житловому будинку проживають ОСОБА_4 та недієздатний ОСОБА_5 , опікуном якого є ОСОБА_4 .

Частиною 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Положеннями ч. 1 ст. 369 ЦК України закріплено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Згідно з ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відновлення становища, яке існувало до порушення (пункт 4 частини другої статті 16 ЦК України).

Цей спосіб пов`язаний з застосуванням певних заходів, спрямованих на відновлення порушеного суб`єктивного права особи у тому стані, в якому воно існувало до його порушення. Тобто, для того, щоб подати цей позов необхідно, щоб суб`єктивне право не було припинене, і його можна було відновити шляхом усунення наслідків правопорушення. Цей спосіб захисту може знаходити свій прояв у вимогах про усунення перешкод у здійсненні права спільної власності між співвласниками.

Відповідно до частин другої, третьої статті 358 ЦК України співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Учасники спільної часткової власності здійснюють свої права за їх згодою та можуть домовитись про порядок користування і володіння майном, яке перебуває у їх спільній власності. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 707/2516/18 (провадження № 61-5919сво22) вказано, що «спільна часткова власність є специфічною конструкцією, оскільки, існує: (а) множинність суб`єктів. Для права власності характерна наявність одного суб`єкта, якому належить відповідне майно (наприклад, один будинок - один власник). Навпаки, спільна часткова власність завжди відзначається множинністю суб`єктів (наприклад, один будинок - два співвласники); (б) єдність об`єкта. Декільком учасникам спільної часткової власності завжди належить певна сукупність майна. Частка в праві спільної часткової власності, що належить кожному з співвласників, виступає не як частина речі й не як право на частину речі, а як частина права на всю річ як єдине ціле. Тобто право спільної часткової власності поширюється на все спільне майно, а частка в праві спільної часткової власності не стосується частки майна».

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Суд вважає безпідставними доводи представника відповідача, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження неможливості ОСОБА_3 потрапити в спірний будинок з вини відповідачки, оскільки ним не заперечується щодо наявності постійних конфліктів між сторонами. Таким чином суд вважає, що вселення ОСОБА_3 у житло, в якій він є співвласником, є засобом захисту його прав, свобод та інтересів, лише наявність того факту, що позивачу належить менший розмір частки в майні у порівнянні з часткою відповідачки, не свідчить про порушення прав інших співвласників.

Щодо визнання за позивачем права користування кімнатою 15,5 кв.м. житлового будинку по АДРЕСА_1 слід вказати наступне.

Конституцією України у ст. 41 та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Як встановлено з пояснень представника позивача та представника відповідачки, позивачка проживає у квартирі площею 19,7 кв.м. В кімнаті площею 15,5 кв.м. проживає син колишнього подружжя ОСОБА_6 , особа з інвалідністю І групи.

Суд приймає до уваги доводи представника відповідача, що частка позивача у житловому будинку не відповідає житловій площі у кімнатах. Разом з тим, враховуючи, що позивач погоджується проживати спільно з сином, що вони однієї статі, а позбавлення співвласника житлового приміщення право користуватись житлом є порушенням його прав, як співвласника майна, суд виділяє в користування позивачу кімнату 15,5 кв.м.

Отже, беручи до уваги принцип непорушності права власності, а також зважаючи на те, що позивач не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його реалізації, суд вважає за доцільне, з метою уникнення непорозумінь між колишнім подружжям, виділити позивачу у користування 15,5 кв.м. житлового будинку по АДРЕСА_1 , інші нежилі приміщення житлового будинку та господарські споруди залишити в загальному користуванні.

Керуючись ст.ст 12, 81, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 16, 319, 321, 368, 391, 396 ЦК України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_3 житловим будинком, що по АДРЕСА_1 , шляхом вселення.

Встановити порядок користування, виділивши ОСОБА_3 житлову кімнату площею 15.5 м.кв. у житловому будинку що по АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржено до Тернопільського апеляційного суду через Зборівський районний суд протягом 30 днів.

Суддя Зборівського

районного суду Іваницький О.Р.