Номер провадження: 22-ц/813/5852/24
Справа № 494/209/24
Головуючий у першій інстанції Панчишин А.Ю.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.11.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних

справах:

головуючого - Лозко Ю.П.,

суддів: Кострицького В.В., Назарової М.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на заочне рішення Березівського районного суду Одеської області від 13 березня 2024 року

у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості встановив:

У лютому 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» звернулося до суду з вказаним вище позовом у якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 10 серпня 2019 року в сумі 48169,97 грн.

Позовна заява обґрунтована тим, що 10 серпня 2019 року між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_1 було укладено договір позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № та отримання кредиту згідно заяви-анкети на умовах пропозиції (оферти) на укладення електронного договору позики №04679 від 03 січня 2020 року, що акцептована відповідачкою, шляхом підписання її електронним підписом, вчиненим одноразовим ідентифікатором з урахуванням Закону України «Про електронну комерцію».

Відповідно до умов договору позики кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) з максимальним лімітом в межах строку дії договору - 36 календарних місяців з дня підписання договору з остаточним терміном повернення кожного траншу кредиту не пізніше строку користування траншем, визначеного сторонами.

Строк та умови користування кожним траншем є окремим та визначається сторонами відповідно до умов договору.

Пропозиція (оферта) на отримання 3 траншу згідно заявки-анкети №04679 від 03 січня 2020 року в рамках договору про надання позики № від 10 серпня 2019 року підписано позичальницею 03 січня 2020 року електронним цифровим підписом (одноразовим ідентифікатором в якості особистого підпису), який було надіслано за допомогою смс-повідомлення на телефонний номер, зазначений позичальницею в особистому кабінеті.

Відповідачка здійснила дії, спрямовані на укладення договору позики, шляхом заповнення заявки на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому, кредитодавцем було перераховано грошові кошти.

Підписанням договору позики відповідачка також підтвердила, що вона повністю ознайомилася з усіма його умовами, в тому числі з правилами та її було надано інформацію, передбачену вимогами чинного законодавства.

Позикодавець належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши позичальниці кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами договору.

Не виконуючи належним чином зобов`язання за договором позики, відповідачка порушила зазначені норми законодавства та умови кредитного договору.

Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів користування кредитом, що підлягає стягненню з позичальниці станом на 09 січня 2024 року становить 68749,92 грн, з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 3999,99 грн, заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 64749,93 грн, проте враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності, позивач просить стягнути заборгованість у розмірі 48169,97 грн, з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 3999,99 грн, заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги від ТОВ «Інфінас» - 44169,98 грн.

В обґрунтування права вимоги до відповідачки, позивач зазначав, що 14 липня 2021 року між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу №14-07/21, відповідно до якого ТОВ «Інфінанс» на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової допомоги до боржників за договорами позики, у тому числі за договором позики № від 10 серпня 2019 року, що укладений між ТОВ «Інфінанс» та

ОСОБА_1 .

У подальшому, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до боржників ТОВ «Коллект Центр» відповідно до договору відступлення права вимоги №10-01/2023 від 10 січня 2023 року, в тому числі за позики № від 10 серпня 2019 року, що укладений між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_1 .

Отже позивач вважає, що набув права грошової вимоги до відповідачки.

Окрім судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору у розмірі 3028 грн, позивач також просив суд відшкодувати витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1300 грн.

Заочним рішенням Березівського районного суду Одеської області від 13 березня 2024 року позов ТОВ «Коллект центр» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект центр» заборгованість за договором надання послуг, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 10 серпня 2019 року у сумі 48169, 97 грн, а також витрати по сплаті судового збору у сумі 3028 грн та витрати понесені на правничу допомогу у сумі 13000 грн.

Ухвалою Березівського районного суду Одеської області від 21 травня 2024 року залишено без задоволення заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Березівського районного суду Одеської області від 13 березня 2024 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати заочне рішення Березівського районного суду Одеської області від 13 березня 2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ТОВ «Коллект центр» у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що справу розглянуто без участі скаржниці, вона не була повідомлена судом про розгляд цієї справи належним чином, оскільки судова кореспонденція за зареєстрованим місцем її проживання не надходила, що перешкодило їй реалізувати права, передбачені ст. 43 ЦПК України, зокрема подавати докази, клопотання та заяви, надати пояснення суду, тощо, і призвело до ухвалення судом незаконного судового рішення.

Відсутність у матеріалах справи первинних бухгалтерських документів, на думку скаржниці, позбавляє можливості не тільки перевірити факт отримання нею як позичальницею коштів у кредит, а і розмір спірної заборгованості, порядок її нарахування, а також підстави та порядок нарахування відсотків за користування кредитом.

Скаржниця також не погоджується з висновками суду про те, що між нею та ТОВ «Інфінанс» було укладено договір позики, оскільки позивачем не надано доказів, які б підтверджували факт перерахування ТОВ «Інфінанс» грошових коштів на її рахунок. До позову додано копію квитанції за сплату, в якій вказано, що одержувачем платежу є ТОВ «Інфінанс», призначення платежу «зарахування 4000 грн на карту», при цьому номер такої картки вказано лише частково. Відомості про переказ будь-яких коштів на ім`я позичальниці ні цей, ні будь-який інший документ, що долучені до позову, не містить.

На спростування тверджень позивача про те, що вона вчиняла дії, спрямовані на укладення договору позики, шляхом заповнення заявки на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, скаржниця зазначає, що на підтвердження таких обставин, позивач надав виключно документи, які складені ним самим, а отже такі не можна вважати об`єктивними доказами. Матеріли справи не містять жодних доказів, які б підтверджували, що вона була ознайомлена з текстом кредитного договору та погодила саме такі умови.

Щодо позовних вимог про стягнення на користь позивача відсотків за користування кредитом скаржниця зазначає, що такі є необґрунтованими, оскільки нараховані поза межами строку кредитування.

Крім того, позивачем не надано належного розрахунку заборгованості за кредитним договором, який би містив відображення інформації про спосіб за період обчислення кожної із складових зазначеної заборгованості.

Заперечуючи проти права вимоги у позивача про стягнення заборгованості, скаржниця посилається на те, що в матеріалах справи відсутній додаток №2 до договору факторингу №14-07/21 від 14 липня 2021 року, укладеного між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал», що унеможливлює встановлення тієї обставини чи було передано ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до неї.

Стосовно стягнення з неї на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 13000 грн, скаржниця зазначає, що ця справа є незначної складності, фактично виконана робота АО «Лігал Ассістанс» обмежувалася виключно складенням позовної заяви та її друкуваннм, що вважає є явно не співрозмірним ціні за надані послуги, у зв`язку з чим, скаржниця просить зменшити розмір цих судових витрат, що понесені позивачем.

На вказану апеляційну скаргу ТОВ «Коллект центр» подало відзив у якому просить залишити без змін заочне рішення Березівського районного суду Одеської області від 13 березня 2024 року, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, посилаючись на те, що відповідачкою не надано жодного доказу стосовно оспорювання нею вказаного вище кредитного договору. Крім того, отримавши позовну заяву, відповідачка відповідного зустрічного позову не подала. Отже укладений сторонами кредитний договір є чинним, і відповідає формі, передбаченій ст. 207, 208, 1047, 1055 ЦК України. Крім того, відповідачка здійснювала часткове погашення суми кредиту та нарахованих процентів, що свідчить про визнання нею кредитних правовідносин, що виникли між сторанами за вказаним вище правочином. Кредитодавцем у відповідності до домовленостей між сторонами, що викладені у кредитному договорі, було правомірно нараховано відсотки в межах дії договору позики. Відповідачка не наводить обґрунтування неспівмірності витрат із складністю справи, а її заперечення щодо розміру витрат містять лише припущення та не підтверджуються будь-якими доказами.

Згідно із ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Пунктом 1 частини 6 статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними є справи у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Положеннями п.1 ч.1 ст.176 ЦПК України передбачено, що ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 28 жовтня 2024 року, розгляд цієї справи призначено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, з огляду на те, що позовні вимоги мають виключно майновий характер, та справа є малозначною в силу вимог закону, оскільки ціна позову (48169,97 грн) не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на момент подачі позову

(90840 грн).

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам заочне рішення суду не відповідає.

Судом першої інстанції встановлені та підтверджуються матеріалами справи такі обставини у справі.

10 серпня 2019 року ТОВ «Інфінанс» (далі- позикодавець) та ОСОБА_1 (далі -позичальник) у формі електронного документу уклали договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № за умовами якого позикодавець надає позичальнику фінансову послугу з надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, а саме: кошти на умовах фінансового кредиту (далі - кредит) для власних потреб на умовах цього договору, а також згідно правил надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту за умовами програми «MoneyBOOM» (далі - Правила), які є невід`ємною частиною договору, а позичальник зобов`язується отримати та належним чином використовувати і повернути в передбачені цим договором строки кредит та сплатити відсотки й інші платежі за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим договором та правилами (п.1.1 Договору) (а.с. 5-7).

Кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) в межах строку дії договору - 36 календарних місяців з дня підписання договору з остаточним терміном повернення кожного траншу кредиту не пізніше строку користування траншем, визначеного сторонами у додатку №1 та додатку №2 по договору - при наданні (отриманні) першого траншу кредиту, та додатку №3 та додатку №4 до договору - при наданні (отриманні) другого та наступних траншів кредиту (п.1.2 Договору).

В рамках дії даного договору сторони погодили наступні загальні умови, а саме: до умов даного договору застосовується фіксована процентна ставка. Порядок обчислення ставки встановлюється цим пунктом Договору та Правилами). Максимальний строк (кількість календарних днів користування кредитом (траншем) - 30 календарних днів. Діючий ліміт (сума) кредиту (в національній валюті) - 20000 грн. Максимальна відсоткова ставка, нараховується за один календарний день на суму фактичного залишку заборгованості - 1,75%. Розмір відсотків за один день користування кредитом (траншем) та річна відсоткова ставка визначаються сторонами у додатку №1 та додатку №2 до Договору - при наданні (отриманні) першого траншу кредиту, та Додатку №3 та Додатку №4 до Договору - при наданні (отриманні) другого та наступних траншів. Відсотки за користування поточним кредитом (траншем) нараховується за один календарний день від фактичної суми грошових коштів, які позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю в рамках наданого кредиту (траншу) в день такого нарахування (п. 1.6 Договору).

Розмір кредиту (траншу), строк користування кредитом (траншем), вартість кредиту (траншу) у грошовому вираженні, реальна річна процентна ставка за кредитом (траншем) визначається сторонами у додатку №1 та додатку №2 до Договору - при наданні (отриманні) першого траншу кредиту, та Додатку №3 та Додатку №4 до Договору - при наданні (отриманні) другого та наступних траншів (п. 1.15 Договору).

Другий, третій, четвертий та наступний фінансовий кредит (транш) надається позичальнику на підставі заповненої особисто позичальником заявки-анкети (додаток №5) та додатку №4, яка є невід`ємною частиною даного договору. В заявці-анкеті на отримання другого та наступних траншів кредиту зазначається сума кредиту (траншу), строк користування, у додатку №4 зазначається відсоткова ставка за кожен день користування кредитом, річна відсоткова ставка, загальна вартість такого кредиту (траншу), реальна річна процентна ставка та інше (п. 3.1.1 Договору).

Укладаючи цей договір, позичальник підтверджує, що: надає згоду позикодавцю на збирання, накопичення, використання та обробку персональних даних, отриманих з метою надання кредиту в межах, визначених законодавством. Повідомлений про мету обробки позикодавцем персональних даних позичальника (будь-яка інформація про фізичну особу, в тому числі, але не виключно, інформація щодо: прізвища, імені, по батькові, інформації, яка зазначена в паспорті (або іншому документі, що посвідчує особу), реєстраційного номеру облікової картки платника податків, громадянства, місця проживання або перебування, місця роботи, посади, номерів контактних телефонів/факсів, адреси електронної пошти, тощо, надалі - «персональні дані), а саме: з метою укладення та виконання даного договору, оцінки фінансового стану позичальника та його спроможності, виконати зобов`язання за договором, а також захисту своїх прав та інтересів (п 4.3 Договору).

У разі укладання Договору в електронній формі, а саме: на сайті позикодавця www.moneyboom.ua, беззаперечним прийняттям (акцептом) умов даного Договору позичальником є проставлення в особистому кабінеті на сайті кредитодавця спеціальної відмітки про згоду укласти договір на запропонованих позикодавцем умовах (підписання додатку №2 - при укладенні договору та отриманні першого траншу кредиту, та додатку №4 - при отриманні другого та наступного траншу кредиту). Підписання позичальником договору відбувається шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Виконання зазначених дій означає прийняття позичальником всіх умов Договору та його укладання в електронному вигляді, що згідно п.12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» прирівнюється до укладення договору в письмовому вигляді, у зв`язку з чим створює для позичальника та позикодавця такі ж зобов`язання та наслідки. Сторони погодили, що укладений в електронному вигляді договір буде зберігатися в особистому кабінеті позичальниці на сайті позикодавця та може бути роздрукований позичальником у будь-який час. Сторони погодили, що укладання договору та інших документ (зокрема, але не виключно додаткових угод до договору, додатків) в електронній формі прирівнюється до укладання відповідних документів в паперовій формі, що мають таку ж юридичну силу. Підписання позичальником документів (додаткових угод до договору, додатків) відбувається шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором (п.7.6. Договору).

Зазначений вище Договір ОСОБА_1 підписала за допомогою електронного підпису, шляхом використання одноразового ідентифікатора (9f9f3f) (а.с. 7 зворот).

Максимальна відсоткова ставка за наданий фінансовий кредит становить 1,75%, за кожен день від фактичної суми грошових коштів, які позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю в рамках надання фінансового кредиту (п.3.6 Правил) (а.с. 10-19).

Позикодавець надає фінансовий кредит позичальнику в порядку одночасного перерахування суми, зазначеної в договорі, на рахунок банківської платіжної картки, зазначеної в особистому кабінеті позичальника та заявці (електронній заявці) або через систему грошових переказів.

Розмір відсотка за користування поточним фінансовим кредитом залежить від суми та строку отриманого фінансового кредиту та нараховується за один календарний день від залишку суми основного боргу в день такого нарахування згідно загальних умов надання першого та наступного кредиту (траншу), вказаних в Договорі (п.7.2 Правил).

Строк користування другим та наступними кредитами (траншами) може бути змінений/продовжений на строк, що відповідає кількості днів діючого кредиту (траншу) (п.8.2. Правил).

Продовження строку дії кожного з кредитів (траншів) здійснюються в разі дотримання наступних передумов: на момент подовження строку поточного кредиту (траншу) строк дії Договору не закінчився. Повністю сплачено нараховані відсотки (у раз відповідної вимоги позикодавця - штрафні санкції) за основним боргом до дня здійснення продовження строку дії поточного кредиту (п.8.3 Правил).

Продовження строку дії поточного кредиту (траншу) здійснюється виключно за умови попередньої оплати відсотків (у разі наявності сплати штрафних санкцій на вимогу позикодавця) за фактичну кількість днів користування кредитом (траншем) (п.8.4 Правил).

Перебіг нового (зміненого) строку користування поточним кредитом починається з дня погашення нарахованих за фактичне користування відсотків за поточним кредитом, в тому числі і прострочених, та сплати, на вимогу позикодавця, пені (в разі наявності простроченої заборгованості) (п.8.5).

03 січня 2020 року за допомогою електронного підпису, шляхом використання одноразового ідентифікатора (1q5f01) ОСОБА_1 підписала пропозицію надання 3 траншу кредиту згідно заявки-анкети №04679 від 03 січня 2020 року в рамках договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 10 серпня 2019 року (оферта), на таких умовах: розмір кредиту (траншу) - 4000 грн, строк користування кредитом (траншем) - 30 днів, строк дії договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 10 серпня 2019 року - 3 роки, відсоткова ставка - 1,75% за один день користування кредитом, річна відсоткова ставка - 638,75% (а.с. 8).

Цього ж дня, тобто 03 січня 2020 року, ОСОБА_1 у зазначений вище спосіб також підписала заявку-анкету на отримання кредиту, яка містить інформацію про суму кредиту (4000 грн), термін кредиту (30 днів), реквізити банківської платіжної картки ( НОМЕР_1 ), які містять інформацію про повний номер банківської картки, а також особисті дані позичальниці (а.с. 9).

Довідкою про ідентифікацію підтверджено, що клієнт ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , з якою укладено договір 2983388 від 03 січня 2020 року ідентифіковано ТОВ «Інфінанс». Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора): одноразовий ідентифікатор - 1q5f01, час відправки ідентифікатора позичальнику - 03 січня 2020 року, номер телефону на який було відправлено ідентифікатор - 01 (а.с. 19 зворот).

Квитанцією за сплату №45920906 від 03 січня 2020 року підтверджується перерахування грошових коштів у сумі 4000 на картку НОМЕР_1 (а.с. 20).

З розрахунку заборгованості, наданого позивачем, убачається, що 03 січня 2020 року відповідачка отримала кредит у розмірі 4000 грн, 28 січня 2020 року вона здійснила платіж на суму 1274 грн, цього ж дня, тобто 28 січня 2020 року кредит на суму 3999 грн було пролонговано (а.с. 21). Інші платежі відповідачка не здійснювала.

14 липня 2021 року між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу №14-07/21 за умовами якого первісний кредитор зобов`язується відступити за плату право грошової вимоги в сумі 221939136,68 грн, а фактор зобов`язується, здійснивши фінансування в порядку, передбаченому цим договором, прийняти право грошової вимоги до боржників, що належить первісному кредитору і стає новим кредитором за договорами про надання фінансових послуг, укладеними між клієнтом і боржниками. За цим договором клієнт відступає факторові право грошової допомоги до боржників виключно в частині тих сум заборгованості, що визначені в реєстрах боржників (а.с. 28-30).

З реєстру боржників до договору факторингу №14/07 від 04 липня 2021 року (додаток №3 до договору) убачається, що цей документ містить інформацію про відповідачку та кредитний договір, що укладений між нею та ТОВ «Інфінанс» (а.с. 31).

10 січня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено договір №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, за умовами якого первісний кредитор відступає шляхом продаж новому кредитору належні первісному кредитору, а новий кредитор набуває в обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги до боржників, зазначених у додатках №1 та №3 до цього договору.

З реєстру боржників до договору №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги (додаток №3 до договору) убачається, що цей документ містить інформацію про відповідачку та кредитний договір, укладений між нею та ТОВ «Інфінанс» (а.с. 36 зворот).

Задовольняючи позовні вимоги ТОВ «Коллект Центр», суд першої інстанції виходив із того, що відповідачка взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконує належним чином, чим порушує права позивача, які підлягають захисту, у зв`язку з чим з неї підлягає стягненню заборгованість у розмірі 48169,97 грн. Вирішуючи питання про стягнення з відповідачки на користь позивача понесених останнім судових витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції, надавши оцінку наданим позивачем доказам та зважаючи на відсутність заперечень зі сторони відповідачки, дійшов висновку, що позивачем доведено обставини щодо надання останньому професійної правничої допомоги в межах цієї цивільної справи, а заявлений до стягнення розмір таких витрат є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням обставин справи та значення його для позивача, тому стягнув з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 13000 грн.

Доводи апеляційної скарги стосовно неповідомлення судом першої інстанції скаржницю належним чином про дату, час, і місце розгляду справи колегія судів вважає слушними, з огляду на таке.

Суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи (ч.ч. 1-6 ст. 128 ЦПК України).

Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з підстав неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання (п.1 ч.2 ст. 223 ЦПК України).

Матеріали справи не містять відомостей про належне повідомлення відповідачки про дату, час і місце судового засідання призначеного судом на 13 березня 2024 року, що є обов`язковою підставою для скасування оскаржуваного рішення з підстав передбачених п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, оскільки відповідачка обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Щодо акту складеного помічником судді про те, що ОСОБА_1 , 01 березня 2024 року не виявилося можливим вручити ухвалу про відкриття провадження, позовну заяву з додатками та судову повістку про виклик до суду на 13 березня 2024 року о 13:00 год, оскільки за вказаною адресою вона була відсутня, колегія суддів зазначає, що порядок вручення судової кореспонденції, передбачено ст. 128 ЦПК України, яка не містить положень про те, що документ (акт) складений працівником апарату суду (помічником судді) є тотожним проставленню у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи.

З огляду на наведене, зазначений вище акт, складений помічником судді не є підтвердженням виконання судом вимог, передбачених ст. 128 ЦПК України.

На підставі викладеного вище, колегія суддів доходить висновку про наявність правових підстав для скасування оскаржуваного рішення суду та ухвалення нового судового рішення.

Перевіривши доводи позовної заяви на предмет їх обґрунтованості, колегія суддів зазначає про таке.

Щодо наявності у позивача права вимоги до відповідачки на підставі договорів факторингу.

Відповідно до положень статей 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Згідно з статтею 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Частинами першою, другою статті 1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним.

У постанові від 18 жовтня 2023 року у справі N 905/306/17 Верховний Суд дійшов висновку, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 року у справі N 753/20537/18, від 21.07.2021 року у справі N 334/6972/17, від 27.09.2021 року у справі N 5026/886/2012 тощо).

За договорами факторингу від 14 липня 2021 року та від 10 січня 2023 року, позивач отримав право вимоги за вказаним кредитним договором.

Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу від 14 липня 2021 року ТОВ "Вердикт Капітал" отримало від ТОВ "Інфінанс" право вимоги за договором № від 10 серпня 2019 року до боржника ОСОБА_1 на загальну суму 41309,99 грн, з яких: 4 000,00 грн сума виданого кредиту; 3999,99 грн заборгованість за тілом кредиту, 37310 грн заборгованість за процентами.

За реєстром боржників до договору факторингу від 10 січня 2023 року ТОВ "Коллект Центр" отримало від ТОВ "Вердикт Капітал" право вимоги за договором № від від 10 серпня 2019 року до боржника ОСОБА_1 на загальну суму 68749,92 грн, з яких: 3 999,99 грн сума заборгованості за основним зобов`язанням; 64749,93 грн заборгованість за нарахованими процентами.

Таким чином, позивач належними та допустимими доказами довів наявність права вимоги до ОСОБА_1 , яке перейшло до нього на підставі договорів факторингу від 14 липня 2021 року та від 10 січня 2023 року, тому аргументи скаржниці щодо відсутності у позивача права вимоги, колегія суддів відхиляє.

Щодо укладення кредитного договору в електронному вигляді за допомогою використання електронного підпису, шляхом використання одноразового ідентифікатора.

За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України.)

Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до частини першої статті 181 ГК України господарський договір, як правило, існує в вигляді єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощеній формі шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами та іншими засобами електронної комунікації, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлення, якщо законом не встановлено спеціальні норми до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі N 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі N 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року N 127/33824/19.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію" (далі - Закон).

Згідно із пунктом 6 частини першої статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 Закону).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону).

Згідно із частиною шостою статті 11 Закону Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як на підставу для задоволення вимог апеляційної скарги, скаржниця посилається на те, що кредитний договір вона не підписувала, у той час як позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження видачі їй кредиту.

З такими аргументами колегія суддів не погоджується, з огляду на таке.

Як убачається з матеріалів справи, кредитний договір № від 10 серпня 2019 року між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_1 укладено в електронній формі, підписано електронним підписом відповідачки, шляхом використання одноразового ідентифікатора (9f9f3f), що відповідає умовам п.7.6 Договору та наведеним вище вимогам Закону.

У зазначений вище спосіб, скаржниця також підписала й інші документи, а саме заявку-анкету на отримання кредиту від 03 січня 2020 року та пропозицію надання 3 траншу кредиту від 03 січня 2020 року.

Також колегія суддів зауважує, що як кредитний договір, так і заява-анкета на отримання кредиту містять особисті дані відповідачки, зокрема паспортні дані, її РНОКПП, що відповідає копіям цих документів, долучених скаржницею до матеріалів справи. Крім цього заявка-анкета на отримання кредиту містить інформацію також про повні реквізити банківської платіжної картки, яку зазначила відповідачка для зарахування кредитних коштів, номер мобільного засобу зв`язку. Цей документ підписано електронним підписом відповідачки, шляхом використання одноразового ідентифікатора (1g5f0l).

Отже судом встановлено, що 03 січня 2020 року у встановленому кредитним договором порядку, а також у відповідності до Закону "Про електронну комерцію", ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_1 уклали угоду про надання траншу кредиту на суму 4000 грн, строком користування 30 днів, зі сплатою відсотків 1,75% за один день користування кредитом.

Цього ж дня, тобто 03 січня 2020 року, вказана сума позики була перерахована відповідачці на зазначену нею платіжну картку НОМЕР_1 , що підтверджується відповідним платіжним документом.

Наведених вище обставин, скаржницею усупереч ст. 12,81 ЦПК України не спростовано.

Скаржниця не заперечує належність саме їй, номеру засобу зв`язку, який використовувався на час укладення кредитного договору. Доказів того, що вона втратила цей засіб зв`язку, що може бути підтверджено відповідними засобами доказування, скаржниця не надала.

Отже за встановлених у справі обставин, 03 січня 2020 року відповідачкою акцептована заявка-анкета на умовах пропозиції (оферти) на укладення електронного договору позики №04679 від 03 січня 2020 року, шляхом підписання її електронним підписом, умови якої ТОВ «Інфінанс» були виконані, у той час як відповідачка у строк, передбачений умовами договору, заборгованість не повернула.

Статтею 526 ЦК України презюмується, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (статті 610, 611 ЦК України).

За наведених вище обставин, колегія суддів доходить висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за кредитним договору, при цьому, визначаючи розмір цієї заборгованості, колегія суддів зауважує про таке.

Як було зазначено вище, відповідно до умов кредитного договору, укладеного між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_1 , останній надано кредит в розмірі 4000 грн строком на 30 днів, тобто до 03 лютого 2020 року.

Умовами кредитного договору передбачено відсоткову ставку у розмірі 1,75% за один день користування кредитом.

Правилами надання грошових коштів у позику передбачено, що строк користування другим та наступними кредитами (траншами) може бути змінений/продовжений на строк, що відповідає кількості днів діючого кредиту (траншу). Продовження строку дії кожного з кредитів (траншів) здійснюється в разі дотримання наступних передумов: на момент подовження строку поточного кредиту (траншу) строк дії договору не закінчився.

З долученого до позовної заяви розрахунку заборгованості убачається, що за період часу, починаючи з 03 січня 2020 року (дата видачі кредиту) по 28 січня 2020 року (дата внесення платежу у сумі 1274 грн), який становить інтервал 26 днів, відповідачці нараховувалися відсотки у розмірі 1274 грн (49 грн*26днів).

Також з розрахунку заборгованості убачається, що з 28 січня 2020 року відбулася пролонгація строку користування кредитом, яка має відповідати кількості днів діючого кредиту (траншу), тобто 30 днів.

За таких умов, правильним та належним є розрахунок заборгованості за період з 28 січня 2020 року по 28 лютого 2020 року, оскільки відповідно до умов кредитного договору та правил надання грошових коштів, лише (виключно) у межах цього періоду, позикодавець має право нараховувати відсотки за користування кредитними коштами.

Отже позивач, окрім заборгованості за тілом кредиту (3999 грн) також має право на стягнення відсотків за користування кредитними коштами у сумі 2099,48 грн, виходячи з розрахунку 3999 грн*1,75%*30днів.

Нарахування позивачем відсотків за користування кредитом, починаючи з 29 лютого 2020 року не ґрунтується на умовах кредитного договору, які погоджені сторонами.

Ураховуючи те, що позичальниця взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, кредитні кошти разом з процентами вчасно не повернула, внаслідок чого виникла заборгованість, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр», а саме: за кредитним договором від 10 серпня 2019 року № на загальну суму 6098,48 грн, яка складається із: 3999 грн - заборгованості за тілом кредиту, 2099,48 грн - заборгованості за процентами за користування кредитом.

У постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі N 334/3056/15 зроблено висновок, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме: надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.

Ураховуючи, що відповідачкою не надано до суду доказів на підтвердження виконання нею зобов`язань за кредитним договором, колегія суддів доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За положеннями ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Підсумовуючи викладене вище, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідачки підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення суду необхідно скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов ТОВ «Коллект центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково, стягнувши з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект центр» заборгованість за договором про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 10 серпня 2019 року в сумі 6098,48 грн, яка складається із: 3999 грн - заборгованості за тілом кредиту, 2099,48 грн - заборгованості за процентами.

Щодо компенсації витрат на правничу допомогу.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон №5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 1 Закону №5076-VI представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону №5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону №5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону №5076-VI).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Водночас не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18, від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі жовтня статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, перевіряючи доводи відповідачки про неспівмірність витрат на правничу допомогу, враховуючи положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу, колегія суддів зважає на таке.

Як убачається з матеріалів справи, 02 січня 2023 року між ТОВ «Коллект центр» та адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» укладено договір №02-01/2023 про надання правової допомоги, за умовами якого клієнт доручає, а адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором.

Вартість послуг узгоджується сторонами у формі заявок на надання юридичної допомоги, які є невід`ємними додатками до договору (п. 4.1).

Сума, визначена актом про надання юридичної допомоги цього договору є гонораром адвокатського об`єднання за надання юридичної допомоги та поверненню не підлягає (п.4.5).

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання та є безстроковим у своїй дії (п.7.1).

З витягу з акту №2 про надання юридичної допомоги від 08 січня 2024 року убачається, що на виконання умов договору №02-01/2023 про надання правової допомоги від 02 січня 2023 року, адвокатське об`єднання «Лігал Ассістанс» надало ТОВ «Коллект Центр» такі послуги: надання усної консультації з вивченням документів тривалістю 2 години та вартістю 3000 грн; складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду тривалістю 5 годин та вартістю 10000 грн.

Надавши оцінку доказам щодо фактично понесених витрат ТОВ «Коллект центр» на професійну правничу допомогу, врахувавши співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі: складністю справи та виконаною адвокатом роботою (наданою послугою); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; значенням справи для сторін, результатами розгляду справи, зваживши на необхідність дотримання критерію розумності розміру понесених стороною витрат, колегія суддів дійшла висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект центр» 1645,8 грн судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених у суді першої інстанції, тобто пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Зважаючи на наведені вище висновки апеляційного суду, про часткове задоволення позову, що становить 12,66% від загальної ціни позову, тому з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 383,34 грн, тобто пропорційно задоволеним позовним вимогам.

З огляду на те, що апеляційну скаргу відповідачки задоволено частково, та у задоволенні позовних вимог відмовлено на 87,34% від ціни позову, то судовий збір, сплачений ОСОБА_1 за подання апеляційної скарги підлягає стягненню з ТОВ «Коллект центр» у розмірі 3966,98 грн.

Керуючись ст. 367,374,376,382-384 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Березівського районного суду Одеської області від 13 березня 2024 року скасувати і ухвалити нове судове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» () заборгованість за договором про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 10 серпня 2019 року в сумі 6098,48 грн, яка складається із:

3999 грн - заборгованості за тілом кредиту, 2099,48 грн - заборгованості за процентами, судовий збір за подання позову в сумі 383,34 грн, та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1645,8 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 3966,98 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Ю.П. Лозко

Судді: В.В. Кострицький

М.В. Назарова