Справа № 182/4299/24
Провадження № 2-др/182/14/24
Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
02.12.2024 року м. Нікополь
Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді- Рунчевої О.В., секретаря Паламарчук П.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника відповідача адвоката Шашликова Д.Г. про винесення додаткового рішення по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2024 року по справі №182/4299/24 у задоволенні позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в розмірі 22354,50 грн. було відмовлено.

21.11.2024 від представника відповідача адвоката Шашликова Д.Г., до суду надійшла заява про винесення додаткового рішення щодо вирішення питання про стягнення з ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» на користь ОСОБА_1 понесених ним витрат на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 5 000,00 грн.

На обґрунтування заяви про ухвалення додаткового рішення представник відповідача зазначає, що відповідно до договору про надання правової допомоги №167/2024 від 14.08.2024 ОСОБА_1 у цивільній справі № 182/4299/24 адвокатським об`єднанням «ЛЕГАЛ ПАРТНЕРС ЮКРЕЙН» була надана правнича допомога. Рішення у вказаній справі Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області було ухвалено - 18.11.2024. Разом з тим, зазначає, що у відзиві на позовну заяву було зазначено: Судові витрати, а саме витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн. стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

26.11.2024 від представника позивача ОСОБА_2 до суду надійшло заперечення на заяву про стягнення витрат на правничу допомогу, в якому представник просить відмовити в задоволенні вимог сторони відповідача про стягнення витрат на правничу допомогу у справі № 182/4299/24, з огляду на те, що витрати на правничу допомогу заявлені до стягнення відповідачем є неспівмірними по відношенню до складності даної справи.

Заяву розглянуто за відсутністю учасників справи у відповідності до ч.4 ст. 270 ЦПК України.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріали справи, прийшов до наступного.

Дослідивши матеріали цивільної справи, вирішуючи заяву представника відповідача про винесення додаткового рішення про стягнення із позивача судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати.

Рішення в даній справі, яким завершено її розгляд по суті ухвалене Нікопольським міськрайоннии судом Дніпропетровської області 18.11.2024 року (а.с.116-119).

21.11.2024 представником відповідача адвокатом Шашликовим Д.Г. подано до суду заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення з ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу, понесених під час розгляду справи в розмірі 5 000,00 грн.

В матеріалах справи наявні: договір про надання правової допомоги №167/2024 від 14.08.2024 року; акт про надання правової допомоги від 22.08.2024 року; довідка про отримання винагороди; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Шашликова Д.Г.;ордер.

Вирішуючи заяву представника відповідача про стягнення з позивача на користь відповідача судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує наступні положення чинного законодавства, якими врегульовано питання відшкодування витрат на правничу допомогу.

Згідно з положеннями ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2)у разі відмови в позові - на позивача; 3)у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Як передбачено ч. 4 та 5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно із ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін.

Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

За змістом статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, у тому числі в рішенні від 28.11.2002 "Лавентс проти Латвії" (Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат, зазначено що за ст. 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (рішення ЄСПЛ у справах "Ніколова проти Болгарії" та "Єчюс проти Литви", п.п. 79 і 112).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Тобто нормами цивільного процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п.п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, у постанові Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 912/1025/20).

У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України).

Таким чином, у розумінні положень ч. 5 ст. 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (постанова ОП КГС ВС від 03.10.2019 у справі № 922/445/19).

Витрати на професійну правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат (аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16).

Суд, проаналізувавши подані стороною відповідача документи вважає, що стороною відповідача доведено склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги.

Щодо позицій представника позивача про наявність підстав для відмови в задоволенні заяви представника відповідача про ухвалення додаткового рішення, такі не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Відтак, врахувавши сукупність обставин цієї конкретної справи, а саме: категорію справи, обсяг виконаної адвокатом роботи, види наданих адвокатом послуг, затрачений час на надання таких послуг, виходячи з принципів пропорційності, співмірності, розумності, суд вважає за необхідне стягнути з позивача на користь відповідача понесені ним витрати на професійну правничу допомогу в розмір 5000 гривень.

Керуючись ст.ст. 133, 137, 141, 246, 270 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

Заяву представника відповідача ОСОБА_3 про винесення додаткового рішення про стягнення судових витрат понесених на оплату правничої допомоги - задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_1 ), витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 коп.

Вважати додаткове рішення невід`ємною частиною попередньо ухваленого рішення.

На додаткове рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: О. В. Рунчева