Справа № 727/3519/24
Провадження № 2/727/935/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2024 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді Чебан В.М.

при секретарі Бружа В.М.

за участю позивача ОСОБА_1

за участю представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтогаз Тепло» про стягнення вихідної допомоги у зв`язку із звільненням з роботи за п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України та скасування наказів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення вихідної допомоги у зв`язку із звільненням з роботи за п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України та скасування наказів, уточнивши 23.05.2024 року заявлені ним позовні вимоги до відповідача ТОВ«Нафтогаз Тепло».

Згідно зазначеного позову позивач ОСОБА_1 вказує, що він працював в ТОВ «Нафтогаз Тепло» на посаді начальника служби контролю якості.

Зазначає, що на підставі наказу директора ТОВ «Нафтогаз Тепло» Бульбаса С. №328-к від 22 вересня 2020 року, його було звільнено з роботи у зв?язку з припиненням повноважень посадових осіб (п. 5 ст. 41 КЗпП України).

Вказує, що в день його звільнення з роботи, а саме 22 вересня 2020 року йому була видана Товариством трудова книжка.

Разом з тим, стверджує, що відповідачем ТОВ «Нафтогаз Тепло», в порушення вимог ст. 116 КЗпП України, не було виплачено йому усіх, передбачених законом при звільненні виплат та компенсацій, зокрема йому не була виплачена вихідна допомога у розмірі шестимісячного середнього заробітку.

Зазначає, що при його зверненні до відповідача з проханням виплати йому передбаченої законом вихідної допомоги при звільненні, представник відповідача вказала йому, що у Товариства виникли сумніви стосовно того, що начальник служби контролю якості є посадовою особою, а тому виплата належних на день звільнення коштів буде здійснена йому після отримання відповідної консультації.

Вказує, що після вищезазначених подій він тричі звертався до Генерального директора ТОВ «Нафтогаз Тепло» з питання добровільної виплати йому, передбаченої законом вихідної допомоги, зокрема 31.01.2024 року, 21.02.2024 року та 27.02.2024 року, однак жодних листів чи копій будь-яких документів, в тому числі спірних наказів Товариства, а саме: наказу ТОВ «Нафтогаз Тепло» №336-к від 23.09.2020 року, яким Товариством було скасовано наказ №328-к від 22 вересня 2020 року про його звільнення у зв?язку з припиненням повноважень посадових осіб (п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України), а також наказу №350-к від 09.10.2020 року, яким його було повторно звільнено за ніби-то прогули (п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України), в період часу з 23 вересня 2020 року по день звернення до суду з відповідним позовом на його адресу зареєстрованого чи фактичного місця проживання від відповідача не надходили.

Стверджує, що відповідач не мав права поновлювати його на роботі без його на це згоди, а тому, вважає, що він не мав права скасовувати вищевказаний наказ про його звільнення №328-к від 22 вересня 2020 року.

Крім цього, вказує, що йому не було відомо про те, що відповідачем було поновлено його на роботі, а тому вважає, що ніяких прогулів він не вчиняв, а зазначені відповідачем в спірному наказі обставини про його повторне звільнення за прогули за своєю суттю спрямовані лише на протиправне позбавлення його можливості отримати, передбачену йому законом, вихідну допомогу.

При цьому, позивач вказує, що згідно з довідкою Пенсійного фонду України форми ОК-5, сформованої за даними Рестру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов?язкового соціального страхування, його заробітня плата за липень 2020 року складає 53607 грн. 36 коп., а за серпень 2020 року становить 51450,00 грн.

Зазначає, що в сукупності за липень-серпень 2020 року його заробітна плата складає 105057 грн. 36 коп. (53607,36 + 51450,00).

Стверджує, що його середньомісячна заробітна плата становить 52528 грн. 68 коп. (105057,36 / 2).

Таким чином, вказує, що розмір належної йому до сплати відповідачем вихідної допомоги становить 315172 грн. 08 коп. (52528,68 х 6).

На основі викладеного, позивач ОСОБА_1 просить суд стягнути з відповідача - ТОВ «Нафтогаз Тепло» на його користь вихідну допомогу у розмірі шестимісячного середнього заробітку, а саме 315172 грн. 08 коп., яку відповідач повинен був виплатити йому в день звільнення відповідно до п. 2 наказу ТОВ «Нафтогаз Тепло» №328-к від 22.09.2020 року; визнати незаконним та скасувати наказ ТОВ «Нафтогаз Тепло» №336-к від 23.09.2020 року в частині скасування наказу ТОВ «Нафтогаз Тепло» за №328-к від 22.09.2020 про звільнення ОСОБА_1 з роботи на підставі п. 5 ст. 41 КЗпП України; визнати незаконним та скасувати наказ ТОВ «Нафтогаз Тепло» №350-к від 09 жовтня 2020 року про його звільнення з роботи за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (прогул без поважних причин); стягнути з відповідача ТОВ «Нафтогаз Тепло» на користь позивача ОСОБА_1 судові витрати по справі.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав з підстав заявлених у вищезазначеному позові.

Крім цього, згідно спрямованих до суду відповіді на відзив та письмових пояснень вказує, що питання законності винесеного директором ТОВ «Нафтогаз Тепло» Бульбасом С. наказу №336-к від 23.09.2020 року не є предметом даного спору, а тому вважає, що немає потреби давати йому оцінку.

Стверджує, що він не отримував ніяких листів чи наказів від відповідача ТОВ «Нафтогаз Тепло».

Вказує, що надсилання відповідачем вищезазначених спірних наказів на його робочу електронну пошту не може вказувати на належне ознайомлення його зі змістом вищевказаних наказів.

Крім цього, зазначає, що в матеріалах даної цивільної справи також відсутні будь-які докази отримання ним вищезазначених листів чи наказів.

А тому, позивач вважає, що строк позовної давності щодо оскарження спірних наказів ТОВ «Нафтогаз Тепло» №336-к від 23.09.2020 року та №350-к від 09.10.2020 року ним не був пропущений, оскільки він отримав їх лише в ході розгляду зазначеної цивільної справи, у зв`язку із чим ним було уточнено його позовні вимоги до відповідача ТОВ «Нафтогаз Тепло».

На підставі викладеного, позивач ОСОБА_1 просив суд, задовольнити позов в повному обсязі.

Представник відповідача ТОВ «Нафтогаз Тепло» - Скора Ю.В. в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 не визнала з підстав зазначених у відзиві на позов.

При цьому, згідно зазначеного відзиву на позов та спрямованих до суду письмових заперечень представник відповідача вказує, що розірвання трудового договору згідно з п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України можливе лише за наявності відповідних обставини, зокрема: звільнений працівник повинен бути посадовою особою товариства; повинно заздалегідь відбутись припинення його повноважень (окреме рішення вищого органу управління), що в наступному є підставою для розірвання з ним трудового договору в порядку, передбаченому чинним законодавством України та статутними документами господарського товариства.

Вважає, що начальник служби контролю якості не відноситься до «посадових осіб», розірвання трудового договору з якими може бути здійснене на підставі пункту 5 частини першої статті 41 К3пП України.

Стверджує, що зазначені обставини свідчать про те, що позивач ОСОБА_1 не належить до осіб, які можуть бути звільнені на підставі п. 5 ч.1 ст. 41 КЗпП, а тому вважає, що Товариством правомірно було винесено наказ ТОВ «Нафтогаз Тепло» №336-к від 23.09.2020 року, яким відповідачем було скасовано наказ ТОВ «Нафтогаз Тепло» №328-к від 22.09.2020 року про звільнення позивача ОСОБА_1 з роботи на підставі п. 5 ст. 41 КЗпП України, зокрема у зв`язку з припиненням повноважень посадових осіб. Вказане, на думку представника відповідача, також свідчить про відсутність у відповідача підстав для виплати позивачу вихідної допомоги при звільненні.

Стверджує, що 23.09.2020 року відповідачем ТОВ «Нафтогаз Тепло» було повідомлено позивача ОСОБА_1 про скасування наказу ТОВ «Нафтогаз Тепло» про його звільнення наказом за №328-к від 22 вересня 2020 року, шляхом надсилання документів за адресою проживання ОСОБА_1 та на його електронну адресу.

Вважає, що вищевказані обставини свідчать про обізнаність позивача ОСОБА_1 про винесений Товариством вищевказаний наказ №336-к від 23.09.2020 року, яким його було фактично поновлено на роботі.

Вказує, що позивач після скасування вищезазначеного наказу на роботі так і не з`являвся, у зв`язку із чим відповідачем ТОВ «Нафтогаз Тепло» було видано наказ про звільнення позивача з роботи на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (прогул без поважних причин).

Зазначає, що вищевказане рішення про звільнення позивача ОСОБА_1 у зв`язку з його прогулом було погоджено з профспілковим комітетом Первинної профспілкової організації Укрнафтогазпрофспілки у ТОВ «Нафтогаз Тепло».

Крім цього, представник відповідача вважає, що позивачем було пропущено строки оскарження вищезазначених спірних наказів, оскільки позивачем своєчасно було повідомлено позивача про винесені відповідачем накази.

На основі викладеного, представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12.04.2024 року було відкрито загальне позовне провадження у справі №727/3519/24 (провадження №2/727/935/24) за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Нафтогаз Тепло» про стягнення вихідної допомоги у зв`язку із звільненням з роботи за п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України та скасування наказів.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 09.05.2024 року було задоволено клопотання представника відповідача ТОВ «Нафтогаз Тепло» Скорої Ю.В. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11.06.2024 року було закрито підготовче провадження та призначено вищевказану цивільну справу до судового розгляду по суті на 27 червня 2024 року.

Суд, вислухавши доводи сторін по справі, а також дослідивши письмові матеріали справи, в тому числі спрямовані сторонами процесуальні документи, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково.

В силу вимог ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з вимогами ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Так, судом встановлено, що з 15.07.2020 року по 22.09.2021 року позивач ОСОБА_1 обіймав на посаду начальника служби контролю якості в ТОВ «Нафтогаз Тепло», що підтверджується копією Трудової книжки серії НОМЕР_1 , виданої позивачу ОСОБА_1 22.06.2017 року(а.с.14).

22 вересня 2020 року наказом директора ТОВ «Нафтогаз Тепло» Бульбаса С.№328-к позивача ОСОБА_1 , начальника служби контролю якості, було звільнено із займаної посади 22 вересня 2020 року у зв`язку з припиненням повноважень посадових осіб, на підставі п. 5 ст. 41 КЗпП України; відділу бухгалтерського обліку та звітності доручено провести розрахунок та виплатити ОСОБА_1 : компенсацію за 9 календарних днів невикористаної щорічної відпустки за період роботи з 18.05.2020 року по 22.09.2020 року та вихідну допомогу у розмірі шестимісячного середнього заробітку(а.с.85).

Відповідно до наказу в.о. директора ТОВ «Нафтогаз Тепло» №336-к від 23.09.2020 року, вбачається, що у зв`язку з невідповідністю пункту 9.2. Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтогаз Тепло» та частини 1 ст. 42 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», Товариством було скасовано накази, в тому числі: наказ ТОВ «Нафтогаз Тепло» №328-к від 22 вересня 2020 року «Про звільнення ОСОБА_1 начальника служби контролю якості ТОВ «Нафтогаз Тепло»; виконуючому обов`язки менеджера з персоналу ТОВ «Нафтогаз Тепло» ОСОБА_3 , було доручено довести до відома ОСОБА_1 зміст цього наказу за допомогою телефонного зв`язку, електронної пошти та листом з повідомленням про вручення та повідомити про необхідність вийти на роботу для виконання трудових обов`язків; доручено внести відповідні записи до трудових книжок вищезазначених у наказі працівників та інші кадрові документи (табель обліку використання робочого часу, Особові картки працівників (форма П-2), Книгу (журнал) обліку руху трудових книжок тощо); ОСОБА_1 начальнику служби контролю якості ТОВ «Нафтогаз Тепло» стати до роботи 23 вересня 2020 року (а.с.87).

23.09.2020 року ТОВ «Нафтогаз Тепло» було спрямовано ОСОБА_1 Лист-повідомлення №126/23-956 з копією наказу в.о. директора ТОВ «Нафтогаз Тепло» №336-к від 23.09.2020 року, відповідно до змісту яких Товариство повідомляє ОСОБА_1 про необхідність виходу до роботи для виконання трудових обов`язків на посаді начальника служби контролю якості ТОВ «Нафтогаз Тепло» (а.с.80).

Вказане підтверджується також Описом вкладення у цінний лист АТ «Укрпошта» (а.с.80 зворот), накладною АТ «Укрпошта» (а.с.81) та Фіскальним чеком АТ «Укрпошта» (а.с.81).

При цьому, відомостей про отримання вищезазначеного Листа-повідомлення №126/23-956 від 23.09.2020 року та копії спірного наказу в.о. директора ТОВ «Нафтогаз Тепло» №336-к від 23.09.2020 року матеріали даної цивільної справи не містять.

Відповідно до Актів про відсутність на роботі ОСОБА_1 №б/н від 23.09.2020 року, від 24.09.2020 року, від 25.09.2020 року, від 28.09.2020 року, від 29.09.2020 року, від 30.09.2020 року, від 01.10.2020 року, 02.10.2020 року, 05.10.2020 року, 06.10.2020 року, 07.10.2020 року, 08.10.2020 року, 09.10.2020 року, вбачається, що позивач ОСОБА_1 був відсутній на роботі вищезазначений період часу протягом робочого дня (з 8:30 год. по 17:30 год.) (а.с.73-79).

09 жовтня 2020 року наказом в.о. директора ТОВ «Нафтогаз Тепло» Шевченка Ф.№350-к позивача ОСОБА_1 , начальника служби контролю якості, було звільнено із займаної посади 09 жовтня 2020 року, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України; відділу бухгалтерського обліку та звітності доручено виплатити ОСОБА_1 компенсацію за 9 календарних днів невикористаної щорічної відпустки за період роботи з 18.05.2020 року по 22.09.2020 року (а.с.84).

13.10.2020 року ТОВ «Нафтогаз Тепло» було спрямовано ОСОБА_1 Лист-повідомлення №126/14-1070 з копією наказу в.о. директора ТОВ «Нафтогаз Тепло» №350-к від 09.10.2020 року, відповідно до змісту яких Товариство повідомляє ОСОБА_1 про його звільнення з посади начальника служби контролю якості ТОВ «Нафтогаз Тепло» на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України(а.с.100).

Вказане підтверджується також Списком на відправку рекомендованих листів АТ «Укрпошта» (а.с.100 зворот) та Фіскальними чеками АТ «Укрпошта» (а.с.100 зворот).

При цьому, відомостей про отримання вищезазначеного Листа-повідомлення №126/14-1070 від 13.10.2020 року та копії спірного наказу в.о. директора ТОВ «Нафтогаз Тепло» №350-к від 09.10.2020 року матеріали даної цивільної справи не містять.

Вивчивши зміст вищевказаних наказів та пов`язаних з їх винесенням документів, суд приходить до наступних висновків.

Так, згідно з частиною шостою статті 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Статтею 23 Загальної декларації з прав людини передбачено, що кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі і сприятливі умови праці та на захист від безробіття.

Відповідно до частини першої статті 21 КЗпП України трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, та слідувати внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Підставою для видання наказу буде трудовий договір, укладений у письмовій формі, або заява працівника про прийняття на роботу з відповідною резолюцією керівника організації. Працівник повинен бути ознайомлений з наказом під підпис.

Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівників на роботу. (ч.3 ст. 24 КЗпП).

Отже, з аналізу вказаних норм вбачається, що продовження виконання трудових обов`язків працівником після звільнення його з посади можливе лише за його бажанням, а не з ініціативи роботодавця.

При цьому, з вищевказаного наказу №328-к від 22 вересня 2020 року (а.с.85) та копії Трудової книжки серії НОМЕР_1 , виданої позивачу ОСОБА_1 22.06.2017 року(а.с.14), вбачається, що трудові відносини між сторонами закінчились 22 вересня 2020 року після закінчення робочого часу.

Позивач ОСОБА_1 погодився із наказом про його звільнення за п. 5 ст. 41 КЗпП. Із будь-якою заявою про відновлення його трудових прав до відповідача не звертався.

При цьому, суд зауважує, що чинне законодавство не передбачає можливості роботодавця зобов`язати працівника, поза його волею, приступити до виконання трудових обов`язків після припинення з ним трудових відносин.

Водночас суд наголошує на тому, що свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей для його реалізації.

До аналогічних висновків прийшов Верховний Суд в постанові від 03.07.2019 року по справі № 520/11437/16-ц (провадження № 61-11763св18).

Таким чином, оскільки позивач не висловив своє бажання продовжувати трудові відносини із відповідачем після припинення трудових відносин, то й відсутні підстави для скасування Товариством наказу №329-к від 22.09.2020 року, оскільки, на переконання суду, скасування вищевказаного наказу призведе до протиправного поновлення позивача ОСОБА_1 на роботі без його на те згоди.

При цьому, вищезазначені накази ТОВ «Нафтогаз Тепло» №336-к від 23.09.2020 року та №328-к від 22 вересня 2020 року були предметом розгляду Рівненського апеляційного суду.

Так, постановою Рівненського апеляційного суду від 27.04.2024 року по справі №569/22636/21 (провадження №22-ц/4815/1139/22) апеляційним судом було залишено без змін рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 16 травня 2022 року, яким визнано частково незаконним та скасовано частково наказ ТОВ «Нафтогаз Тепло» № 336-к від 23 вересня 2020 року «Про скасування наказів», який по суті є предметом позову і в даній цивільній справі.

При цьому, ухвалою Верховного Суду від 25.01.2023 року по вищевказаній справі №569/22636/21 (провадження №22-ц/4815/1139/22) касаційним судом було відмовлено у відкритті касаційного провадження.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у відповідача відповідно були відсутні підстави для повторного звільнення позивача ОСОБА_1 з посади начальника служби контролю якості в ТОВ «Нафтогаз Тепло»з 09 жовтня 2020 року за пунктом 4 частини 1 статті 40 КЗпП України згідно оспорюваного наказу.

Аналогічна позиція щодо відсутності підстав для повторного звільнення робітника, якого було вже звільнено викладена в постанові Верховного Суду від 17 листопада 2023 року по справі №569/2319/21 (провадження №61-8231св23).

Більше того, в матеріалах справи відсутні належні докази отримання позивачем наказу про скасування попереднього наказу про звільнення та необхідності стати до роботи.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що в даному випадку вищезазначені накази Товариства, зокрема: наказ ТОВ «Нафтогаз Тепло» № 336-к від 23 вересня 2020 року «Про скасування наказів» в частині, що стосується ОСОБА_1 , а також наказ ТОВ «Нафтогаз Тепло» №350-к від 09 жовтня 2020 року про звільнення ОСОБА_1 з роботи на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, - підлягають скасуванню з підстав незаконності їх винесення ТОВ «Нафтогаз Тепло».

При цьому, суд вважає хибними посилання представника відповідача на те, що позивачем нібито було пропущено строки позовної давності, виходячи з наступного.

Так, статтею 233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

При цьому, матеріали даної цивільної справи містять відомості лише про відправку позивачу ОСОБА_1 вищевказаних спірних наказів.

Разом з тим, відомостей щодо отримання ОСОБА_1 вищевказаних наказів матеріали даної цивільної справи не містять.

Проаналізувавши викладене, а також беручи до уваги ту обставину, що позивача ОСОБА_1 було звільнено на підставі наказу директора ТОВ «Нафтогаз Тепло» Бульбаса С. №328-к від 22 вересня 2020 року, у зв`язку з припиненням повноважень посадових осіб (п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України), то суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача ТОВ «Нафтогаз Тепло» на користь позивача вихідної допомоги, виходячи з наступного.

Так, статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадку припинення повноважень посадових осіб.

При цьому, у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, звільненому працівнику виплачується роботодавцем вихідна допомога у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток (ст. 44 КЗпП України).

Вихідна допомога - це державна гарантія, яка полягає в грошовій виплаті працівнику у випадках, передбачених законом, роботодавцем в колективному договорі або сторонами. Під вихідною допомогою зазвичай розуміють грошові суми, які виплачуються працівникові у передбачених законодавством випадку у разі припинення трудового договору з не залежних від працівника обставин.

Вихідна допомога не ототожнюється із заробітною платою, що виплачуються працівникові при звільненні, оскільки її розмір не пов`язаний з кількістю і якістю праці, а лише з фактом звільнення працівника з визначених законом підстав. Тобто основним завданням вихідної допомоги є матеріальне забезпечення звільненого працівника в період пошуку ним нової роботи.

Схожі за змістом висновки викладені Верховним Судом у постановах від 08 лютого 2024 року у справі № 640/22254/21, від 28 вересня 2023 року у справі № 640/14858/21, від 29 листопада 2022 року у справі № 200/4481/21.

При цьому, для нарахування вихідної допомоги слід керуватись Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок обчислення середньої заробітної плати).

Згідно абзацу 4 пункту 2 розділу 2 Порядку, вбачається, що для вирахування вихідної допомоги у зв`язку із звільненням середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Відповідно до п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Згідно спрямованої до суду відповідачем ТОВ «Нафтогаз Тепло» Довідки про нараховані та виплачені ОСОБА_1 суми за період липень-серпень 2020 року (а.с.68) вбачається, що сукупний дохід ОСОБА_1 за липень 2020 року склав 69641,69 грн., а за серпень 2020 року склав 51450,00 грн.

При цьому, з вищевказаної Довідки вбачається, що в структуру нарахованої Товариством заробітної плати ОСОБА_1 за липень 2020 року увійшли виплати, які згідно розділу 3 пункту 4 зазначеного Порядку, не можуть бути враховані при обчисленні заробітної плати, зокрема: оплата праці по середньому заробітку за час відрядження у розмірі 30394,80 грн.; оплата днів тимчасової непрацездатності за рахунок коштів роботодавця у розмірі 6167,05 грн.; оплата днів тимчасової непрацездатності за рахунок коштів ФСС у розмірі 6167,05 грн.

Таким чином, розмір доходу ОСОБА_1 , який може бути взятий до уваги судом при розрахунку середнього заробітку позивача становить 19512,33 грн.

При цьому, з вищезазначеної Довідки (а.с.68) вбачається, що ОСОБА_1 відпрацював 20 робочих днів в липні 2020 року та 20 робочих днів в серпні 2020 року.

На підставі вищевикладених даних, суд приходить до висновку, що розмір вихідної допомоги, яка вирахувана судом на підставі Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, та яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 228853,51 грн. ((19512,33 + 51450)/40) х (43/2)).

Так, відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч.5 ст.81 ЦПК України).

Частиною 1 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29.

За таких обставин, інші доводи учасників справи не стосуються предмету доказування в межах спірних правовідносин, а також не спростовують наведені судом твердження.

За наведених обставин, позов ОСОБА_1 до ТОВ «Нафтогаз Тепло» про стягнення вихідної допомоги у зв`язку із звільненням з роботи за п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України та скасування наказів підлягає частковому задоволенню, виходячи з наведених вище підстав.

При цьому, оскільки у ході судового розгляду суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, суд приходить до висновку що з відповідача ТОВ «Нафтогаз Тепло», на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України, підлягає стягненню судовий збір на користь позивача ОСОБА_1 у розмірі 2288,52 грн., а також на користь держави у розмірі 1211,20 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 23, 77, 78, 141, 263-265, 268, 273, 354-355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтогаз Тепло» про стягнення вихідної допомоги у зв`язку із звільненням з роботи за п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України та скасування наказів задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтогаз Тепло» № 336-к від 23 вересня 2020 року в частині, що стосується скасування наказу Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтогаз Тепло» № 328-к від 22 вересня 2020 року «Про звільнення ОСОБА_1 начальника служби контролю якості Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтогаз Тепло».

Визнати незаконним та скасувати наказ Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтогаз Тепло» №350-к від 09 жовтня 2020 року про звільнення ОСОБА_1 з роботи на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Стягнути з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтогаз Тепло» (, місцезнаходження: 04116, м. Київ, вулиця Шолуденка, 1) на користь позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , вихідну допомоги у зв`язку зі звільненням з роботи за п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, що становить 228853,51 (двісті двадцять вісім тисяч вісімсот п`ятдесят три) гривні (п`ятдесят одну) копійку, з вирахуванням з цих коштів передбачених законом податків та обов`язкових платежів.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтогаз Тепло» (, місцезнаходження: 04116, м. Київ, вулиця Шолуденка, 1) на користь позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , судовий збір у розмірі 2288,52 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтогаз Тепло» (, місцезнаходження: 04116, м. Київ, вулиця Шолуденка, 1), на користь держави судовий збір в сумі 1211,20 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень (двадцять) копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

З повним текстом рішення суду учасники справи можуть ознайомитись 30 липня 2024 року.

СУДДЯ: