УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2024 року м. Вишгород

Суддя Вишгородського районного суду Київської області Баличева М.Б., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: приватний нотаріус КМНО Громова Ольга Павлівна про визнання заповіту недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

03.06.2024 року позивач звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва із вищезазначеною позовною заявою, в якій просила визнати недійсним заповіт, складений ОСОБА_3 17.08.2011 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Громовою О.П., реєстрований № 5385.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 12.06.2024 року дана справа передана за підсудністю до Вишгородського районного суду Київської області.

31.07.2024 року матеріали вказаної справи надійшли засобами поштового зв`язку на адресу Вишгородського районного суду Київської області.

Дослідивши матеріали позовної заяви судом зазначається наступне.

Згідно зі статтею 1 ЦПК України, Цивільний процесуальний кодекс України, серед інших питань встановлює процесуальний порядок здійснення цивільного судочинства.

Відповідно до статті 32 ЦПК України, спори між судами про підсудність недопустимі. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статті 31 ЦПК України, повинна бути прийняття до провадження судом, якому вона надіслана.

Разом з тим, згідно із частиною третьою статті 31 ЦПК України, передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Так, ухвала Голосіївського районного суду м. Києва від 12.06.2024 року мотивована тим, що відповідач згідно даних Єдиного державного демографічного реєстру зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , а тому суддя дійшов висновку, що справа підсудна Вишгородському районному суду Київської області.

Порядок визначення територіальної підсудності цивільних справ закріплений в статтях 26-30 ЦПК України, відповідно до яких підсудність визначається за предметними і територіальними ознаками.

Відповідно до правил ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Згідно із роз`ясненнями, що містяться у пунктах 41 та 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» від 01 березня 2013р. № 3 (далі - Постанова Пленуму № 3), визначено, що перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Місцезнаходження нерухомого майна має бути підтверджено документально. Виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна. Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Виходячи із зазначеного, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно тощо.

У постанові від 09 вересня 2020р. в справі № 910/6644/18 Верховний Суд дійшов висновку про те, що виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном.

Також, у постанові від 16 лютого 2021р. у справі № 911/2390/18 Велика Палата Верховного Суду визначила, що словосполучення «з приводу нерухомого майна» необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередній об`єкт спірних правовідносин.

Виходячи зі змісту положень частин 1 3 статті 202 ЦК України заповіт за своєю правовою природою є одностороннім правочином - дією особи, спрямованою на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Із матеріалів справи вбачається, що вимога представника позивача стосується визнання заповіту недійсним, складений ОСОБА_3 17.08.2011 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Громовою О.П., реєстрований № 5385 та як вказано самим позивачем, спадковим майном є квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 32848751. Крім того, представник позивача вказує, що вказана квартира зареєстрована за Позивачем на праві власності, а відповідач може оформити на неї право власності в порядку спадкування, а тому також подала заяву про забезпечення позову щодо цього майна.Тобто, позов виник з приводу нерухомого майна.

Відповідно до п.41 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №3 від 01.03.2013 р. «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» у разі конкуренції правил підсудності мають застосовуватися правила виключної підсудності.

Розгляд справи судами з порушенням правил підсудності є порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції, оскільки такі суди не є встановленими процесуальним законом для такого розгляду (висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2018 року у справі № 369/238/15-ц (провадження № 14-117цс18)).

Крім того, недотримання правил територіальної юрисдикції (підсудності) є порушенням процесуального закону, який є підставою для скасування рішення з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю (частина перша статті 378 ЦПК України).

Отже, суд повинен суворо дотримуватися правил підсудності.

Відповідно до вимог пункту 1 частини першої статті 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Зважаючи на викладене вище, вважаю за необхідне повернути матеріали справи № 752/12211/24 до Голосіївського районного суду міста Києва, як таку, що передчасно направлено до Вишгородського районного суду Київської області за підсудністю, з підстав помилковості висновків, викладених в ухвалі Голосіївського районного суду міста Києва від 12.06.2024 року щодо підсудності цієї справи Вишгородському районному суду Київської області.

Керуючись статтями 30-32, 258-261, 353, 354 ЦПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

Цивільну справу №752/12211/24 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: приватний нотаріус КМНО Громова Ольга Павлівна про визнання заповіту недійсним, повернути до Голосіївського районного суду міста Києва, за підсудністю.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя М.Б. Баличева