КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/3876/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2024 року м. Київ

Справа № 759/9043/22

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.,

за участю секретаря судового засідання Мех В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційні скарги ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 25 вересня 2023 року та додаткове рішення Святошинського районного суду міста Києва від 18 жовтня 2023 року, ухвалені у складі судді Твердохліб Ю.О.,

та апеляційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Верховинна, 41», ОСОБА_2 , яка подана представником ОСОБА_3 , на додаткове рішення Святошинського районного суду міста Києва від 18 жовтня 2023 року, ухвалене у складі судді Твердохліб Ю.О.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Верховинна, 41», ОСОБА_2 про визнання недійсними окремих частин правочину та зобов`язання вчинити дії щодо повернення грошових коштів,

встановив:

У серпні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСББ «Верховинна, 41», ОСОБА_2 про визнання недійсними окремих частин правочину та зобов`язання вчинити дії щодо повернення грошових коштів.

Свої вимоги ОСОБА_1 мотивував тим, що він є власником квартири АДРЕСА_1 .

Порушення його прав відбулися через укладання ОСББ «Верховинна, 41» та головою правління ОСОБА_2 окремої частини трудового договору (правочину), оформленого підписаним особисто ОСОБА_2 наказом, якою була визначена винагорода останнього, розмір якої був суттєво більший розміру, встановленого рішенням загальних зборів об`єднання, до виключної компетенції яких віднесене за законом прийняття таких рішень.

31.05.2016 року установчими зборами ОСББ «Верховинна, 41» було прийняте рішенням про його створення та був прийнятий статут.

Загальними зборами ОСББ «Верховинна, 41» прийнято рішення, яке оформлене протоколом від 21.02.2020 року, здійснювати утримання багатоквартирного будинку шляхом самозабезпечення (прийняття будинку на баланс об`єднання), а також були встановлені розміри та порядок сплати внесків, пов`язаних з утриманням (управлінням) будинку і його прибудинкової території.

Також на розгляд цих загальних зборів відповідно до їх виключної компетенції, винесене та прийняте необхідною кількістю голосів «ЗА» рішення - затвердити кошторис ОСББ «Верховинна, 41» на 2020 рік у запропонованій редакції, згідно з яким загальні видатки на утримання будинку та його прибудинкової території складають 75 938 грн, у тому числі видатки на фонд заробітної плати голови правління у сумі 500 грн, тобто з умовами оплати його праці у погодинному розмірі. Жодних інших рішень загальними зборами об`єднання з цього питання, не приймалося. Підписом ОСОБА_2 було визначено, що «заробітна плата Голови правління встановлена з огляду на фактичний обсяг робіт і розрахована як 0,1 від посадового окладу у розмірі 5000 грн».

Тобто, з 01.04.2020 року згідно з кошторисом, який затверджений рішенням загальних зборів об`єднання, умовою його матеріального заохочення, як голови правління ОСББ, є робота з нормою праці у неповний робочий день, який складає десяту частину повного робочого дня, що передбачає виплату заробітної плати пропорційно до виконаної норми праці або застосування погодинної оплати праці.

Таким чином, відповідач ОСОБА_2 , як голова правління ОСББ «Верховинна, 41», не уповноважений одноособово вирішувати питання щодо встановлення самому собі розміру матеріального заохочення, вирішення якого за законом та статутом об`єднання віднесене до виключної компетенції загальних зборів ОСББ. Разом з тим, через укладання окремої частини строкового (на час обрання на посаду) трудового договору, якою був неправомірно визначений розмір матеріального заохочення, на користь ОСОБА_2 щомісячно безпідставно виплачується мінімальна заробітна плата у місячному розмірі, з якої проводяться відповідні утримання: податок на доходи з фізичних осіб та військовий збір, що свідчить про укладання з ним трудового договору на умовах винагороди, і яка суттєво перевищує розмір 500 грн, який визначений рішенням прийнятим загальними зборами об`єднання співвласників і був розрахований як 0,1 від посадового окладу у розмірі 5000 грн, тобто не за погодинною оплатою праці.

Відсутність рішення загальних зборів ОСББ «Верховинна» щодо визначення матеріального заохочення голові правління ОСОБА_2 в більшому розмірі, ніж визначеному загальними зборами, свідчать про відсутність добровільної згоди об`єднання на виплату цих грошових коштів.

Враховуючи наведене, позивач просив визнати недійсною окрему частину правочину (трудового договору), укладеного між ОСББ «Верховинна, 41» та ОСОБА_2 , оформленого відповідним наказом, щодо визначення йому матеріального заохочення мінімальною заробітною платою в місячному розмірі та зобов`язати ОСББ «Верховинна, 41» вчинити певні дії щодо повернення з незаконного володіння ОСОБА_2 надмірно виплачені йому понад встановлений кошторисом розмір грошових коштів, а також стягнути з ОСББ «Верховинна, 41» на його користь витрати по сплаті судового збору у розмірі 1984,80 грн.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 25 вересня 2023 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Додатковим рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2023 року заяву представника ОСББ «Верховинна, 41», ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСББ «Верховинна, 41» понесені судові витрати на правову допомогу у розмірі 4000 грн.

Не погоджуючись з рішенням, позивач ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить рішення суду скасувати та прийняти постанову, якою задовольнити позов. Вказує, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, а саме приписи КЗпП України, які не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Ні правління ОСББ «Верховинна, 41», ні відповідач ОСОБА_2 , як голова правління об`єднання, не уповноважені одноособово вирішувати питання щодо встановлення матеріального заохочення, вирішення якого за законом та статутом об`єднання віднесене до компетенції загальних зборів ОСББ.

Судом першої інстанції взагалі не досліджувався трудовий договір між відповідачами у справі з причини ненадання його примірника до суду. Висновки суду у справі щодо наявності трудових відносин між ОСББ «Верховинна, 41» та ОСОБА_2 були встановлені за відсутності належних та достовірних доказів того, що ці правовідносини відповідають волевиявленню та дійсним намірам їх сторін. Такі висновки зроблені судом на підставі пояснень представника відповідачів у справі, що за відсутності належних, допустимих, достовірних доказів на підтвердження обставин, про які стверджує сторона справи, не може вважатися належним обґрунтуванням заперечення проти позовних вимог, а є лише припущенням учасника справи щодо обставин справи.

Суд першої інстанції ухвалою від 16.02.2023 року частково задовольнив клопотання позивача про витребування з ОСББ «Верховинна, 41» належним чином завірені копії наказів, якими оформлені трудові відносини між ОСББ «Верховинна, 41» та ОСОБА_2 , а також протоколів засідань правління ОСББ «Верховинна, 41», на яких розглядалися питання і приймалися рішення щодо надання попередньої згоди на укладення трудового договору між ОСББ «Верховинна, 41» та ОСОБА_2 за період з 01.01.2020 року по теперішній час. Суду такі відповіді надані не були, проте судом не було вжито до відповідачів жодних заходів процесуального примусу, що свідчить про його упередженість.

Звертає увагу, що позивачем була заявлена друга позовна вимога щодо відшкодування збитків ОСОБА_2 шляхом зобов`язання останнього повернути ОСББ «Верховинна, 41» надмірно виплачені кошти, але суд в порушення норм процесуального права заявлену вимогу взагалі не розглядав та окремого рішення за нею не ухвалював.

Не погоджуючись з додатковим рішенням, ОСОБА_4 звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить додаткове рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви представника відповідачів про розподіл судових витрат.

Вказує, що додаткове рішення суду першої інстанції не ґрунтується на засадах верховенства права, є незаконним та необґрунтованим.

Наголошує, що судом додаткове рішення було розглянуто за відсутності учасників справи, які не були повідомлені належним чином про дату, час та місце судового засідання.

Звертає увагу, що адвокат Вербицький В.В. на підтвердження своїх повноважень представника надав до суду два окремих ордери про надання правничої допомоги двом відповідачам. Стверджує, що адвокату забороняється укладати договір про надання правової допомоги, за наявності обставин, що можуть призвести до конфлікту інтересів.

Крім того, 29.09.2023 року на приватну електронну пошту Шапочки О.П. надійшов електронний лист із заявою представника відповідачів про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу разом з доказами. У додатках були відсутні належні докази надсилання копії заяви разом із додатками позивачу.

Не погоджуючись з додатковим рішенням, представник ОСББ «Верховинна,41» та ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить додаткове рішення скасувати в частині відмови у задоволенні заяви.

Вказує, що додаткове рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм процесуального права. Відповідно до договору про надання правничої допомоги від 22.11.2022 року № 29/11-22 та додаткової угоди № 1 відповідачі доручили адвокату Вербицькому В.В. надати юридичні послуги та правову допомогу. Згідно з актом від 27.09.2023 року № 1 до додаткової угоди від 29.11.2022 року № 1 вартість наданих послуг за цим актом складає 19 500 грн. Відповідачами було виконано умови договору та сплачено адвокату 19 500 грн. правничої допомоги, що підтверджується платіжною інструкцією від 29.09.2023 року.

У подальшому при розгляді справи вартість підготовки відзиву була передбачена додатковою угодою № 1 до договору про надання правничої допомоги від 29.11.2022 року № 29/11-22 та складала 7000 грн у фіксованому розмірі.

Крім того, витрати за представництво у судових засіданнях, відповідно до додаткової угоди № 1, встановленні у фіксованому розмірі 2000 грн, і не залежать від фактичного часу представництва у судовому засіданні.

Наголошує, що судом першої інстанції було безпідставно та самовільно зменшено суму витрат на правничу допомогу, що підлягає стягненню з позивача.

Від учасників справи не надходило відзивів на апеляційні скарги.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційних скарг, просив суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову, скасувати додаткове рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви представника відповідачів про розподіл судових витрат.

Представник відповідачів у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, тому колегією суддів визнано за можливе розглянути справі за його відсутності відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішень суду в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційні скарги позивача на рішення суду від 25 вересня 2023 року та сторони відповідачів на додаткове рішення суду від 18 жовтня 2023 року не підлягають задоволенню. Апеляційна скарга позивача на додаткове рішення суду від 18 жовтня 2023 року підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що між ОСББ «Верховинна, 41» та ОСОБА_2 виникли трудові правовідносини, які регулюються нормами трудового й спеціального законодавства, та факт укладення трудового договору саме у зв`язку з існуванням трудових правовідносин. Оспорюваний трудовий договір (його частина) не є правочином у розумінні статті 202 ЦК України, на який поширюються передбачені нормами статей 203, 215 ЦК України загальні вимоги щодо чинності правочину та який може бути визнаний недійсним із передбачених ЦК України підстав із застосуванням наслідків недійсності правочину.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 є власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 19.05.2015 року серії СТА 218489 (т. 1 а. с. 11).

Рішенням загальних зборів співвласників ОСББ «Верховинна, 41» від 03.12.2019 року, оформленого протоколом № 03/12, зокрема, затверджено статут ОСББ «Верховинна, 41», переобрано членів правління та ревізійну комісію (ревізора) об`єднання (т. 2 а. с. 188-193).

Рішенням правління ОСББ «Верховинна, 41» від 19.12.2019 року, оформленим протоколом № 19/12-19, обрано головою правління ОСББ «Верховинна, 41» ОСОБА_2 з 20.12.2019 року (т. 1 а. с. 159-160).

Рішенням правління ОСББ «Верховинна, 41» від 05.02.2020 року, оформленим протоколом № 05/02, зокрема, затверджено кошторис ОСББ «Верховинна, 41» на 2020 рік та надано дозвіл правлінню своїм рішенням затверджувати зміни у видатках окремих статей в межах кошторису (т. 2 а. с. 196-201).

Згідно з кошторисом ОСББ «Верховина, 41» на 2020 рік розмір заробітної плати голови правління визначений у розмірі 500 грн (т. 1 а. с. 15-16).

У пункті 12 пояснювальної записки до проекту кошторису зазначено, що заробітна плата голови правління встановлена з огляду на фактичний обсяг робіт і розрахована як 0,1 від посадового окладу у розмірі 5000 грн (а. с. 17, 18 т. 1).

Згідно з наказом ОСББ «Верховина, 41» від 31.03.2020 року № 1-к ОСОБА_2 приступає до виконання обов`язків голови правління ОСББ «Верховинна, 41» з 01.04.2020 року з посадовим окладом згідно штатного розпису (т. 1 а. с. 158).

Наказом ОСББ «Верховина, 41» від 01.01.2021 року № 1 затверджено штатний розпис ОСББ «Верховина, 41» з 01.01.2021 року, в якому кількість штатних одиниць становить 1 особа, а місячний фонд заробітної плати за посадовими окладами становить 6 000 грн (т. 1 а. с. 21).

Згідно з штатним розписом на 2021 рік ОСББ «Верховинна, 41» затверджено оклад голови правління ОСББ у розмірі 6000 грн (т. 1 а. с. 20).

Згідно із ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч. 1 ст. 385 ЦК України власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (будинках) для забезпечення експлуатації такого будинку (будинків), користування квартирами та нежитловими приміщеннями та управління, утримання і використання спільного майна багатоквартирного будинку (будинків) можуть створювати об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (будинків). Таке об`єднання є юридичною особою, що створюється та діє відповідно до закону та статуту.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» об`єднання співвласників багатоквартирного будинку - це юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами. Об`єднання створюється як непідприємницьке товариство для здійснення функцій, визначених законом. Порядок надходження і використання коштів об`єднання визначається цим Законом та іншими законами України.

Приписами ст. 10 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що органами управління об`єднання є загальні збори об`єднання, правління, ревізійна комісія об`єднання. Вищим органом управління об`єднання є загальні збори. Загальні збори скликаються та проводяться в порядку, передбаченому цим Законом для установчих зборів, правлінням об`єднання або ініціативна групою з не менш як трьох співвласників. Рішення загальних зборів, прийняте відповідно до статуту, є обов`язковим для всіх співвласників. Рішення загальних зборів може бути оскаржене в судовому порядку.

За рішенням загальних зборів можуть бути обрані представники від об`єднання, яким зборами надаються відповідні повноваження щодо оперативного вирішення нагальних питань шляхом скликання зборів представників. Статутом визначаються порядок скликання та голосування, перелік питань, які можуть вирішуватися зборами представників.

Таким чином, наведеними положеннями законодавства визначено порядок управління об`єднання власників жилих та нежилих приміщень багатоквартирного будинку та виконання обов`язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку.

Предметом спору в цій справі є, відповідно до змісту заяви про зміну предмету позову, визнання недійсним окремої частини правочину (трудового договору), укладеного між ОСББ «Верховинна, 41» та головою правління ОСББ ОСОБА_2 , оформленого відповідним наказом, щодо визначення йому матеріального заохочення мінімальною заробітною платою в місячному розмірі.

Разом з тим, матеріали справи не містять відповідного наказу про встановлення голові правління ОСББ «Верховинна,41» матеріального заохочення в розмірі мінімальної заробітної плати.

У цій справі судом встановлено, що згідно з протоколом від 05 лютого 2020 року загальних зборів співвласників ОСББ «Верховинна,41» вирішено здійснювати утримання багатоквартирного будинку за адресою АДРЕСА_3 » шляхом самозабезпечення (прийняття будинку на баланс об`єднання) з 01 квітня 2020 року, а також встановлено внески на утримання будинку та прибудинкової території з 01 квітня 2020 року.

Рішенням правління ОСББ «Верховинна, 41» від 19.12.2019 року, оформленим протоколом № 19/12-19, ОСОБА_2 з 20.12.2019 року обрано головою правління ОСББ «Верховинна, 41».

На виконання зазначеного рішення головою правління ОСББ «Верховинна, 41» видано наказ від 31.03.2020 року № 1-к, згідно з яким ОСОБА_2 приступив до виконання обов`язків голови правління ОСББ «Верховинна, 41» з 01.04.2020 року з посадовим окладом згідно штатного розпису.

Штатний розпис ОСББ «Верховинна,41» станом на день видання зазначеного наказу 31 березня 2020 року в матеріалах справи відсутній, і відповідачем надано не було з тих підстав, що до 01 квітня 2020 року ОСББ не діяло на основі самозабезпечення та не мало найманих працівників за трудовим договором ( а.с. 183, т. 2).

Штатним розписом на 2021 рік ОСББ «Верховинна, 41», затвердженим наказом ОСББ «Верховина, 41» від 01.01.2021 року № 1, встановлено оклад голови правління ОСББ у розмірі 6000 грн.

Таким чином, члени правління ОСББ «Верховина, 41», які обрані загальними зборами об`єднання, у встановленому законом порядку обрали голову правління - ОСОБА_2 . У подальшому між ОСББ «Верховина, 41» та ОСОБА_2 укладено трудовий договір шляхом видачі відповідного наказу, в якому сторони визначили істотні умови праці, у тому числі умови оплати праці.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилався на те, що відповідач ОСОБА_2 як голова правління ОСББ «Верховинна, 41» безпідставно вирішив питання щодо встановлення самому собі розміру матеріального заохочення у більшому розмірі, ніж визначено загальними зборами об`єднання, що негативно впливає на розподіл внесків співвласників будинку, а саме: внески, які мали бути спрямовані на більш нагальні потреби ОСББ, були спрямовані на виплату заробітної плати голові правління.

Оцінюючи такі доводи, колегія суддів виходить із наступного.

Встановлено, що рішенням загальних зборів ОСББ «Верховина, 41» від 05.02.2020 року затверджено кошторис ОСББ «Верховина, 41» на 2020 рік.

Згідно з кошторисом ОСББ «Верховина, 41» на 2020 рік заробітна плата голови правління складає 500 грн на місяць (т. 1 а. с. 15, 16).

У пункті 12 пояснювальної записки до проекту кошторису зазначено, що заробітна плата голови правління встановлена з огляду на фактичний обсяг робіт і розрахована як 0,1 від посадового окладу у розмірі 5000 грн.

Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу (ст. 1 Закону України «Про оплату праці»).

За статтею 96 КЗпП основою органiзацiї оплати працi є тарифна система оплати працi, яка включає тарифнi сiтки, тарифнi ставки, схеми посадових окладiв i тарифно-квалiфiкацiйнi характеристики (довiдники).

Посадовий оклад - це норма оплати працi керiвникiв, професiоналiв, фахiвцiв та технiчних службовцiв за мiсяць.

Тобто, посадовий оклад - фіксована цифра в штатному розкладі співробітників, яка використовується для розрахунку заробітної плати, а показник зарплати жодним чином не впливає на розмір окладу.

Оклад повинен бути зазначений в трудовому договорі, в той час, як заробітна плата є розрахунковим показником, що не вказується в жодних документах, крім відомості на виплату зарплати.

Зі змісту наказу ОСББ «Верховина, 41» від 31.03.2020 року № 1-к вбачається, що у ньому визначено саме розмір посадового окладу, тоді як у кошторисі ОСББ «Верховина, 41» на 2020 рік йдеться саме про заробітну плату голови правління, яка розраховується як частка (0,1) від посадового окладу.

Наведене свідчить про те, що положення наказу ОСББ «Верховина, 41» від 31.03.2020 року № 1-к в частині оплати праці не суперечать затвердженому рішенням загальних зборів об`єднання кошторису.

У матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази про нараховану голові правління ОСББ «Верховина, 41» ОСОБА_2 заробітну плату.

Відповідно до ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з ч. 1 ст. 21 КЗпП України(у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Враховуючи, що відповідно до ст. 21 КЗпП Українипредметом трудового договору (контракту) є праця (трудова функція) особи, яка є об`єктом саме трудових правовідносин, які повною мірою врегульовані трудовим законодавством (зокрема ст. ст. 3, 7, 9, 44, 91 КЗпП України) положення ЦК України щодо умов дійсності правочину та правових наслідків недійсності правочину не підлягають застосуванню для регулювання суспільних відносин, які виникають у зв`язку з укладенням трудового договору (контракту).

Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 24.06.2015 року в справі № 6-530цс15, Верховного Суду від 22.05.2019 року у справі № 757/49315/16.

Отже, суд першої інстанції, встановивши наявність між сторонами договору трудових правовідносин, які регулюються нормами трудового й спеціального законодавства, та факт укладення цього договору саме у зв`язку з існуванням трудових правовідносин, дійшов обґрунтованого висновку про те, що оспорюваний договір не є правочином у розумінні ст. 202 ЦК України, на який поширюються передбачені нормами ст. ст. 203, 215 ЦК України загальні вимоги щодо чинності правочину та який може бути визнаний недійсним із передбачених ЦК України підстав із застосуванням наслідків недійсності правочину.

Доводи апеляційної скарги про те, що спірні відносини не регулюються КЗпП України, є безпідставними, оскільки у справі встановлено, що між ОСББ «Верховинна, 41» та головою правління ОСОБА_2 укладено трудовий договір шляхом видачі наказу від 31 березня 2020 року № 1-к.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання ОСББ «Верховинна, 41» вчинити певні дії щодо повернення з незаконного володіння ОСОБА_2 надмірно виплачених йому понад встановлений кошторисом розмір грошових коштів, то колегія суддів зазначає, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували суму виплаченої ОСОБА_2 як голові правління ОСББ «Верховинна, 41» заробітної плати за спірний період.

Разом з цим, зазначення у наказі ОСББ «Верховина, 41» від 31.03.2020 року № 1-к про те, що ОСОБА_2 приступив до виконання обов`язків голови правління ОСББ «Верховинна, 41» з 01.04.2020 року з посадовим окладом згідно штатного розпису, не є беззаперечним свідченням того, що ОСОБА_2 здійснювалася виплата заробітної плати у встановленому розмірі мінімальної заробітної плати, з огляду на умови пояснювальної записки до проекту кошторису, згідно з якими заробітна плата голови правління розраховується у частці 0,1 від посадового окладу.

Також колегія суддів зазначає, що позивач як співвласник багатоквартирного будинку, член ОСББ «Верховина, 41» не має права вимагати зобов`язання ОСББ «Верховинна, 41» вчинити певні дії щодо повернення з незаконного володіння ОСОБА_2 надмірно виплачених, на думку позивача, грошових коштів у межах суми внесків усіх членів об`єднання.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» ( в редакції на час виникнення спірних правовідносин) співвласник має право: брати участь в управлінні об`єднанням у порядку, визначеному цим Законом і статутом об`єднання; обирати та бути обраним до складу статутних органів об`єднання; знайомитися з протоколами загальних зборів, робити з них виписки; одержувати в установленому порядку інформацію про діяльність об`єднання; вимагати від статутних органів захисту своїх прав та дотримання співвласниками правил добросусідства; одержувати в установленому статутом порядку інформацію про діяльність асоціації. Об`єднання на вимогу співвласника зобов`язане надати йому для ознайомлення всі свої фінансові звіти.

Таким чином, позивач, у разі незгоди з діяльністю ОСББ «Верховинна, 41» може пред`явити окремий позов щодо захисту його прав як співвласника майна багатоквартирного будинку, порушених, на його думку, діяльністю юридичної особи, в порядку господарського судочинства.

Колегія суддів бере до уваги доводи апеляційної скарги про те, що місцевий суд в порушення норм процесуального права, вирішуючи заявлену вимогу про зобов`язання вчинити дії щодо повернення грошових коштів, не навів у оскаржуваному рішенні відповідних мотивів, проте вважає, що відсутність належного обґрунтування в судовому рішенні щодо зазначеної позовної вимоги не призвело до неправильного вирішення спору по суті, а тому не може бути достатньою підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції є безпідставними, спростовуються висновками суду, викладеними в його рішенні.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Отже, рішення ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Згідно з ч. 1, п.1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Частинами 2-4 ст. 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Як вбачається з додаткового рішення від 18 жовтня 2023 року, суд зазначив, що сторони в судове засідання не викликались, посилаючись на положення ч. 4 ст. 270 ЦПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України, у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Однак, судом залишено поза увагою вимоги частини 3 ст. 270 ЦПК України, згідно з якою додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 16 серпня 2023 року у справі № 357/369/20, правила щодо реалізації учасниками справи їх права на участь в судовому засіданні з розгляду заяви про розподіл судових витрат згідно з частиною четвертою статті 270 ЦПК України є спеціальними та повинні застосовуватися системно з приписами частини другої статті 246 ЦПК України, яка визначає обов`язок суду призначити судове засідання відповідно до процедури розгляду справи, яка була визначена судом для розгляду справи в цілому (загального, спрощеного чи письмового провадження).

Як вбачається з матеріалів справи, дана справа була розглянута судом в судовому засіданні, за участі позивача та представника відповідачів, а тому розглядаючи заяву представника відповідачів про ухвалення додаткового рішення без виклику сторін, судом було порушено вимоги ч. 3 ст. 270 ЦПК України

Враховуючи викладене, наявні обов`язкові підстави, визначені п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, для скасування додаткового рішення суду від 18 жовтня 2023 року.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зауважено, що із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.

Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України року кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини дев`ятої статті 83 ЦПК України копії доказів, що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Приймаючи до уваги акт прийому-передачі наданих послуг від 27.09.2023 року та платіжну інструкцію від 29.09.2023 року № 914 на суму 19 500 грн місцевий суд залишив поза увагою дотримання стороною відповідачів установленого процесуальним законом порядку пред`явлення до відшкодування відповідних судових витрат, зокрема порядку подання доказів і надсилання (надання) їх іншим учасникам справи, у зв`язку із чим дійшов помилкового висновку про наявність підстав для їх стягнення .

Колегія суддів звертає увагу на те, що у матеріалах справи відсутні докази направлення позивачу акту прийому-передачі наданих послуг від 27.09.2023 року та платіжної інструкції від 29.09.2023 року № 914 на суму 19 500 грн.

Ураховуючи зазначене, а також положення частини дев`ятої статті 83 ЦПК України, суд першої інстанції не мав правових підстав для прийняття зазначених доказів та стягнення на їх підставі витрат на професійну правничу допомогу.

Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом у постанові від 06 липня 2022 року у справі № 546/338/20.

Стороною відповідача до заяви про ухвалення додаткового рішення додано докази направлення заяви разом зі доданими до неї доказами на електрону адресу позивача ().

За змістом ч. ч. 1, 4 ст. 14 ЦПК України у судах функціонує Єдина судова інформаційно-комунікаційна система.

Єдина судова інформаційно-комунікаційна система відповідно до закону забезпечує обмін документами (надсилання та отримання документів) в електронній формі між судами, між судом та учасниками судового процесу, між учасниками судового процесу, а також фіксування судового процесу і участь учасників судового процесу у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Згідно з ч. ч. 7, 8 ст. 43 ЦПК України (у редакції, чинній на момент подання заяви про ухвалення додаткового рішення) у разі подання до суду документів в електронній формі учасник справи зобов`язаний надати доказ надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій поданих до суду документів.

Якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в електронній формі, такі документи скріплюються електронним підписом учасника справи (його представника).

Разом з тим стороною відповідачів не надано належних доказів про направлення копії заяви про ухвалення додаткового рішення разом із доданими до неї матеріалами позивачеві шляхом надсилання до електронного кабінету позивача (за умови його існування) або на фактичну адресу проживання зазначеного учасника справи у паперовій формі листом з описом вкладення, адже нормами статті 43 ЦПК України не передбачена можливість направлення заяв з процесуальних питань на електронну пошту учасника справи. Крім того, заявником не надано доказів направлення позивачу в установленому законом порядку документів, зазначених, як додатки до заяви.

Верховний Суд у постанові від 21 вересня 2022 року у справі № 725/1301/21 зазначив, що, «встановивши порушення позивачем установленого процесуальним законом порядку пред`явлення до відшкодування витрат на правничу допомогу, а саме не направлення позивачем на адреси інших учасників справи (відповідачів) документів, які підтверджують понесені витрати на правничу допомогу, що позбавило відповідачів можливості подати до суду клопотання про неспівмірність розміру таких витрат відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України, суд апеляційної інстанції обґрунтовано повернув без розгляду клопотання позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.»

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що заява представника відповідачів ОСББ «Верховинна, 41», ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про ухвалення додаткового судового рішення про стягнення судових витрат підлягає залишенню без розгляду.

За викладених обставин апеляційну скаргу ОСББ «Верховинна, 41», ОСОБА_2 , яка подана представником ОСОБА_3 , слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374 - 376, 381 - 383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 25 вересня 2023 року - залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 25 вересня 2023 року - залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Святошинського районного суду міста Києва від 18 жовтня 2023 року - задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Верховинна, 41», ОСОБА_2 , яка подана представником ОСОБА_3 , на додаткове рішення Святошинського районного суду міста Києва від 18 жовтня 2023 року - залишити без задоволення.

Додаткове рішення Святошинського районного суду міста Києва від 18 жовтня 2023 року - скасувати.

Заяву представника відповідачів Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Верховинна, 41», ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , про ухвалення додаткового судового рішення про стягнення судових витрат - залишити без розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 02 грудня 2024 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Кирилюк Г.М.

Рейнарт І.М.