УХВАЛА

29 липня 2024 року

м. Київ

справа № 462/1693/23

провадження № 61-9971ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 15 січня 2024 року та постанову Львівського апеляційного суду від 06 червня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про

відшкодування шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, зустрічним

позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ:

07 березня 2023 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просили стягнути на їх користь завдану майнову шкоду

в розмірі 33 174,50 грн кожному та моральну шкоду в розмірі 20 000,00 грн

накористь ОСОБА_2 , та 10 000,00 грн на користь ОСОБА_1 , а також вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

16 квітня 2023 року ОСОБА_1 подала до суду зустрічний позовдо ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування моральної та майнової шкоди, в якому просила стягнути з відповідачів майнову шкоду в розмірі 6 300,00 грн та моральну шкоду

врозмірі 5000,00 грн з кожного, а також вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Залізничний районний суд м. Львова рішенням від 15 січня 2024 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 06 червня 2024 року, позов

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнив частково, стягнув з ОСОБА_1 на користь

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 33 174,50 грн на відшкодування майнової шкодита

3000,00 грн на відшкодування моральної шкоди кожному з позивачів.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про відшкодування шкоди відмовив.

Вирішив питання щодо розподілу судових витрат.

Залізничний районний суд м. Львова додатковим рішенням від 02 лютого 2024 року стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 витрати на правову допомогу в розмірі 1 500,00 грн кожному.

09 липня 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Буришин В. В.,

подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішенняЗалізничного районного суду м. Львова від 15 січня 2024 року та постанову Львівського апеляційного суду від 06 червня 2024 року.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах

з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Встановлення у процесуальному законі виняткових підстав для касаційного оскарження судових рішень у малозначних справах та справах з ціною позову, що не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, лише у тих випадках, коли таке оскарження є дійсно необхідним (зокрема, коли касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу), має гарантувати право на остаточне та обов`язкове до виконання судове рішення, сприяти дотриманню розумного строку розгляду справи, а також визначеності й стабільності у цивільних правовідносинах.

Предметом первісного позову в цій справі є вимоги про відшкодування майнової шкоди в розмірі 66 349,00 грн, та моральної шкоди в розмірі 30 000,00 грн,

а предметом зустрічного позову - вимоги про відшкодування майнової шкоди

в розмірі 12 600,00 грн та моральної шкоди в розмірі 10 000,00 грн.

Ціна позовув цій справі за первісним та зустрічним позовом становить

118 949,00 грн,що станом на 01 січня2024 року не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028,00 грн х 250 = 757 000,00 грн).

З огляду на зазначене рішення Залізничного районного суду м. Львова від 15 січня 2024 року та постановаЛьвівського апеляційного суду від 06 червня 2024 року не підлягають касаційному оскарженню.

Разом з тим касаційна скарга містить посилання на виняткову обставину, яка може слугувати підставою для касаційного оскарження судових рішень, ухвалених

у малозначній справі та у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заявник в касаційній скарзі зазначає, що вона є пенсіонеркою і справа має для неї виняткове значення, оскільки її пенсія становить 3 300,00 грн на місяць, інших доходів заявник не отримує. Вказує, що оскаржувані судові рішення поклали на неї непомірний тягар майнової відповідальності, який вона не може виконати,

та у випадку примусового виконання рішення суду це може спричинити втрату майна внаслідок заходів стягнення.

Суд зауважує, що оцінка винятковостізначення справи для учасника справи може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має для нього виняткове значення.

Відтак, особа, яка подає касаційну скаргу, має обґрунтувати наявність відповідних обставин у касаційний скарзі.

Оцінивши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що посилання заявника на те, що справа має для нього виняткове значення, є необґрунтованими, оскільки предмет спору не містить обґрунтованих фактичних передумов для віднесення справи до категорії винятково значимих. Заявник не навів мотивів, відповідно до яких він вважає справу такою, що має для нього виняткове значення. Сам по собі факт отримання пенсії в розмірі 3 300,00 грн не може бути обгрунтуванням наявності обставин, на підставі яких можна зробити висновок про винятковість справи для заявника.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала на те, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур.

У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Оскарження в суді третьої інстанції має відбуватися щодо справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, що забезпечує ефективність касаційного провадження.

Зазначене відповідає і Рекомендаціям № В (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства, та не встановлено передбачених законом підстав для перегляду оскаржуваних судових рішень в касаційному порядку.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням того, що заявник подав касаційну скаргу на судовірішення, які непідлягаютькасаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

За таких обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини третьої статті 389, частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційноюскаргоюОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 15 січня 2024 року та постанову Львівського апеляційного суду від 06 червня 2024 року

у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, зустрічним позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування шкоди.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. В. Литвиненко

А. І. Грушицький

Є. В. Петров