г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 2-н-3088/11
Номер провадження 6/213/188/24
У Х В А Л А

Іменем України

27 листопада 2024 року м. Кривий Ріг

Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Мазуренка В.В., за участі секретаря судового засідання Гусарової О.С.,

без участі сторін, розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кривий Ріг Дніпропетровської області заяву Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» про поновлення пропущеного строку для пред`явлення до виконання виконавчого листа у справі та видачу дубліката виконавчого листа,

В С Т А Н О В И В:

Представник Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» звернулась в суд із вказаною заявою посилаючись на те, що 21.10.2011 Інгулецьким районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 5132,99 грн, який було пред`явлено до примусового виконання 18.06.2018. Заявником була отримана відповідь від 28.05.2024 про те, що виконавче провадження завершено 24.04.2019. Проте виконавчий документ на адресу стягувача не надходив, отже його було втрачено при пересилці. Просять поновити строк для звернення до суду за дублікатом виконавчого документу, поновити строк для пред`явлення виконавчого листа по провадженню №2н/213/3088/11 до виконання та видати дублікат вказаного виконавчого листа.

Особи, які брали участь у справі, повідомлені про дату судового засідання, але до суду не з`явились. Заяв та клопотань від них не надходило, про причини неявки не повідомили.

Їх неявка не є перешкодою для вирішення питання про поновлення пропущеного строку та видачу дубліката виконавчого листа.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється.

Дослідивши заяву з доданими документами, судом встановлені наступні обставини.

Судовим наказом Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 жовтня 2011 року у справі №2-н-3088/11 стягнуто з ОСОБА_1 на користь КПТМ «Криворіжтепломережа» заборгованість за теплову енергію та гаряче водопостачання в розмірі 5132,99 грн, та судові витрати у розмірі 80,00 грн.

Із листа Інгулецького відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 26.04.2024 видно, що виконавче провадження №56834637 з виконання виконавчого листа №2н-3088/11 про стягнення з ОСОБА_1 на користь КТПМ «Криворіжтепломережа» заборгованості в сумі 5132,99 грн завершене 24.04.2019 на підставі п.5 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження».

Вказаний виконавчий лист до стягувача не повертався та повторно до відділу виконавчої служби не пред`являвся, що видно із довідки КПТМ «Криворіжтепломережа» №2963/07 від 30.07.2024.

Стаття 129-1 Конституції України визначає, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення (ст.129 Конституції України).

Зазначене конституційне положення кореспондується та відображено у частині першій статті 18 ЦПК України, згідно якої судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ч.1 ст.431 ЦПК України, виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

У підпункті 17.4 п.1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Зважаючи на те, що положеннями ЦПК України передбачена можливість видачі по справі лише одного виконавчого листа та його дублікат може бути виданий судом лише у випадку втрати оригіналу, при вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа вирішальним є встановлення обставин втрати оригіналу виконавчого листа.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 листопада 2021 року по справі № 419/310/12 (провадження № 61-13084св21) зроблено висновок, що «єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата. Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документу. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Таким чином, дублікат виконавчого документа видається замість втраченого оригіналу, лише за наявності достатніх доказів того, що виконавчий документ дійсно втрачено».

Таким чином, єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата. В той же час, обов`язковою умовою видачі дубліката виконавчого листа є звернення до суду із такою заявою в межах встановленого законом строку для пред`явлення його до виконання або його поновлення за рішенням суду. Даної правової позиції дотримується Верховний Суд в постановах від 10.09.2018 у справі №5011-58/9614-2012, від 16.08.2018 у справі №6/275-08, від 15.08.2018 у справі №6/256, від 26.04.2018 у справі №922/6111/15 та від 21.01.2019 року у справі №916/215/15-г.

Отже, умовою для видачі дубліката наказу суду є подання відповідної заяви до суду відповідно до підпункту 17.4 пункту 1 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України впродовж строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання, який повинен обчислюватися з урахуванням переривання цього строку та/або його зупинення. Ураховуючи викладене, під час вирішення питання про можливість видачі судом дубліката виконавчого документа на підставі звернення особи до суду з такою заявою обов`язковому з`ясуванню підлягають обставини дотримання заявником строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Як передбачено ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення.

Строк пред`явлення виконавчого документа до виконання є одним із видів процесуальних строків, які передбачені ст.120 ЦПК України.

Згідно ст.127 ЦПК України суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин.

Суд при вирішенні питання про поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчого документа повинен з`ясувати питання щодо причин пропуску цього строку та залежно від характеру цих причин зробити висновок про їх поважність чи неповажність, а відтак дійти висновку про наявність чи відсутність підстав для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Поважними можуть бути визнані лише ті причини, що виникли внаслідок обставин, об`єктивно незалежних від волі зацікавленої особи, які безпосередньо унеможливлювали або ускладнювали можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк.

Відповідно до ч.1 ст.433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Встановлено, що виконавчий лист у справі 2-н-3088/11 перебував на примусовому виконанні, проте виконавче провадження завершено на підставі п.5 ч.1 ст.37 ЗУ» Про виконавче провадження». Відповідно до частини 5 вказаної статті повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону, тобто протягом трьох років.

Можливість отримати своєчасний судовий захист є головним аспектом реалізації права на доступ до правосуддя. Однак вказане право не може бути абсолютним і його реалізація повинна бути здійснена в межах певних процесуальних строків.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях «Пономарьов проти України», «Щокін проти України», «Белле проти Франції» зазначив, що питання поновлення процесуального строку в контексті реалізації права доступу до справедливого суду не є абсолютним і при вирішенні цього питання не може застосовуватися автоматично.

Також, необхідно зазначити, що питання про застосування строків давності має важливе значення в контексті застосування практики Європейського суду з прав людини та забезпечення передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод права на справедливий суд. Так, у постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 року у справі № 6-2469цс16 зроблено такий правовий висновок: "Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що строки давності це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії").

Метою ст. 433 ЦПК України є захист інтересів добросовісного стягувача, який пропустив строк з поважних причин. Поважними можна вважати причини, які не залежали від волі стягувача. Питання про поважність пропуску строків є оціночним. Поважність причин може залежати від таких обставин як поведінка заявника (бездіяльність або незаінтересованість в питаннях звернення судового рішення до виконання), інших осіб, обставин, які безпосередньо унеможливлюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, які виникли об`єктивно, так і від чинників, що не пов`язані з людським фактором, що підтверджуються належними і допустимими засобами доказування.

Стягувач, який є юридичною особою, зобов`язаний забезпечити належну організацію роботи всіх своїх підрозділів, у тому числі і щодо контролю за судовими та виконавчими документами при їх виконанні в органах ДВС.

Слід відмітити, що виконавчий лист був виданий судом 21 жовтня 2011 року та Інгулецьким відділом ДВС у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області було відкрито виконавче провадження №56834637, яке завершено 24.04.2019 року, і лише через п`ять років стягувач КПТМ «Криворіжтепломережа» звернувся до Інгулецького відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з проханням повідомити їх про хід виконання вказаного виконавчого листа.

Оскільки спірний виконавчий лист № 2-н-3088/11 перебував на виконанні у відділі ДВС по 24.04.2019, то строк пред`явлення його до виконання переривався і його перебіг поновився з 24.04.2019 року, тобто передбачений законом трирічний строк для звернення вказаного виконавчого документу закінчився 24.04.2022.

Матеріалами справи та поданою заявою не підтверджується, що стягувач цікавився ходом виконання судового рішення після звернення його до примусового виконання та пропустив строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа з поважних та об`єктивних причин.

Також стягувач мав право протягом часу перебування виконавчого листа на виконанні отримувати інформацію про виконавче провадження щодо конкретного боржника з автоматизованої системи виконавчого провадження користуючись ідентифікатором доступу, який міститься в постанові про відкриття виконавчого провадження.

Заявником не зазначено поважних причин пропуску строку повторного пред`явлення виконавчого листа до виконання так як і причин неможливості вчасного звернення до суду із заявою про видачу дублікату втраченого виконавчого листа. Будь-яких доказів, як б вказували на безпосереднє унеможливлення або ускладнення можливості вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, не надано.

Сам по собі факт того, що рішення суду залишається невиконаним, не може бути підставою для поновлення пропущеного строку, оскільки визначаючи строк, протягом якого виконавчий документ може бути пред`явлений до виконання, законодавець визначив, що рішення суду повинно виконуватися. Однак, законодавець визнав за необхідне обмежити строк, протягом якого виконавчий документ може бути пред`явлений до виконання, таким чином забезпечив рівність сторін виконавчого провадження.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19), у разі пропуску стягувачем строку на пред`явлення виконавчого документа до виконання відсутні перешкоди для задоволення заяви такого стягувача про видачу дубліката втраченого виконавчого документа за умови, якщо суд задовольнив заяву стягувача про поновлення пропущеного строку для пред`явлення такого документа для виконання. Тобто, якщо строк для пред`явлення виконавчого документу до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дублікату втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.

Встановлено, що заявником не зазначено поважних причин пропуску строку повторного пред`явлення виконавчого листа до виконання після завершення виконавчого провадження, будь-яких доказів, як б вказували на безпосереднє унеможливлення або ускладнення можливості вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, не надано.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що заява КТПМ «Криворіжтепломережа» про поновлення строку пред`явлення виконавчого документу до виконання та видачу дубліката виконавчого листа не обґрунтована, а тому не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 247 ч.2, 258, 260, 431, 433, підпункт 17.4 п.1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» про поновлення пропущеного строку для пред`явлення до виконання виконавчого листа (судового наказу) у справі №2-н-3088/11 від 21 жовтня 2011 року стосовно боржника ОСОБА_1 та видачу дубліката вказаного виконавчого листа - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали суду.

Суддя В.В. Мазуренко