ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

02 грудня 2024 року

м. Харків

справа № 642/6771/23

провадження № 22-ц/818/4055/24

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Пилипчук Н.П., Яцини В.Б.,

учасники справи:

позивач Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Невольніченка Олексія Олександровича на рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 11 вересня 2024 року, постановлене під головуванням судді Пашнєва В.Г., -

в с т а н о в и в:

У листопаді 2023 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 11 вересня 2024 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» суму майнової шкоди в розмірі 19 878,04 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» сплачений судовий збір у розмірі 2 684,00 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Невольніченко Олексій Олександрович просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що судом першої інстанції не звернуто уваги на той факт, що уразі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (статті 38 КУпАП), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами КПК України не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК України. Незважаючи на це, суд першої інстанції, фактично визнавши відсутність доказів вини ОСОБА_1 в спричиненні шкоди застрахованому автомобілю, послався на презумпцію винуватості спричинювача шкоди, передбачену ст. 1166 ЦК України, ігнорувавши спеціальну норму статтю 1188 ЦК України. Посилається, що при розгляді апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції у постанові від 20 жовтня 2021 року в справі № 953/17469/20 вказав наступне: складність ситуації, участь в ДТП двох автомобілів та велосипедиста потребувала додаткових судових засідань, експертиз та іншого, тому, запобігаючи порушенню прав сторін, суд обґрунтовано прийняв вказане рішення, надавши сторонам вирішувати питання про винуватість або невинуватість учасників ДТП, в порядку цивільного судочинства. Як є очевидним із апеляційної скарги в справі про адміністративне правопорушення, велосипедист ОСОБА_1 , рухаючись по головній дорозі (вулиця Ярослава Мудрого) на нерегульованому перехресті змушений був уникати зіткнення з автомобілем «Ford», котрим керував водій ОСОБА_2 , котрий згідно його власноручних показів зупинив авто на перехресті. Уникаючи зіткнення велосипедист ОСОБА_1 , обігнув авто «Ford», котрим керував водій ОСОБА_2 , та зіткнувся із авто Mazda CX 5 під управлінням ОСОБА_3 , що зупинився на пішохідному переході протилежної від руху авто «Ford» стороні другорядної дороги. Таким чином, суд першої інстанції необґрунтовано, на порушення норм ст. 1166 ЦК України поклав вину на особу, що рухалася на транспортному засобу по головній дорозі і виключила очевидні порушення та обов`язок нести відповідальність водіїв автомобілів, котрі не надали перевагу у русі транспортному засобу, що рухався по головній дорозі. Вважаю, при вирішенні спору судом першої інстанції було невірно застосовані норми матеріального права, які регулюються спірні правовідносини. В даному випадку має місце дорожньо-транспортна пригода за участю двох автомобілів, та велосипедиста, тобто матеріальна шкода транспортному засобу була спричинена внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки. Враховуючи викладене, постанова судді суду першої інстанції підлягає безумовному скасуванню. З урахуванням того, що на даний час закінчився визначений ст.38 КУпАП строк притягнення учасників ДТП до адміністративної відповідальності, апеляційний суд після скасування постанови суду першої інстанції також позбавлений процесуальної можливості досліджувати нові докази та вирішувати питання про винуватість або невинуватість учасників ДТП, а тому провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП.

У відзиві на апеляційну скаргу ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимогст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що станом на день розгляду справи, доказів відшкодування відповідачем шкоди у порядку регресу позивачу, або доказів на спростування розрахунку матеріальної шкоди чи обов`язку щодо її відшкодування відповідачем до суду не надано. Тому, суд першої інстанції дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню виплачене страхове відшкодування в розмірі 19878,04 грн.

Проте такі висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що 15.09.2020 року в м. Харкові на перехресті вул. Ярослава Мудрого та вул. Мироносицькій сталася ДТП за участю автомобіля «Mazda CX 5» д/н. НОМЕР_1 та велосипеда «Fusi».

Постановою Київського районного суду м. Харкова від 10.12.2020 року у справі № 953/17469/20 ОСОБА_1 визнано винним за ст. 124 КУпАП. Зі змісту вказаної вище постанови вбачається, що 15.09.2020 року о 10:30 год. в м. Харкові на перехресті вул. Ярослава Мудрого та вул. Мироносицькій, водій ОСОБА_1 , керуючи велосипедом Fusi ST 0030 J, не обрав безпечної швидкості для руху, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем Mazda CX 5 д/н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4 , через що автомобіль та велосипед отримали механічні пошкодження, чим було завдано матеріальні збитки.

Постановою Харківського апеляційного суду від 20.10.2021 року постанова Київського районного суду м. Харкова від 10.12.2020 року № 953/17469/20 скасована та провадження у справі закрито на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, тобто у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності.

Як на підставу позовних вимог, позивач посилався на те, що 29.05.2020 року між ПАТ «СК «Арсенал Страхування» та ОСОБА_5 було укладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу № 874/20-Тз/Х/01, згідно якого ПАТ «СК «Арсенал Страхування» взяло на себе зобов`язання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення автомобіля марки «Mazda CX-5» д.н.з. НОМЕР_3 , його окремих складових частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП. 15.09.2020 року на перехресті вул. Мироносицькій та вул. Ярослава Мудрого в м. Харкові, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Mazda CX-5» д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_5 та велосипеда Fuqi під керуванням ОСОБА_1 . Постановою Київського районного суду м. Харкова від 10.12.2020 року № 953/17469/20 ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні даної ДТП у зв`язку із порушенням ним правил дорожнього руху. Постановою Харківського апеляційного суду постанова Київського районного суду м. Харкова від 10.12.2020 року № 953/17469/20 скасована та провадження у справі закрито на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, що не є реабілітуючою обставиною. У зв`язку із настанням страхової події позивачем відшкодовано ОСОБА_5 на рахунок СТО вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобілю в розмірі 19 878,04 грн на підставі страхового акту №006.02411320-1 від 22.09.2020 року, заяви про страхове відшкодування та зібраних документів розмір виплати за пошкоджений транспортний засіб, що підтверджується платіжними дорученнями від 23.09.2020 року № 50496733 та № 50496765. Враховуючи вимоги ст.ст.993,1187,1188 ЦК України з винної особи підлягає стягненню шкода, яка заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Правовідносини в сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовані Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі Закон), що спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про страхування», страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Статтею 979 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Вказаний правовий висновок викладений у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року, провадження № 14-176цс18.

Частиною першою статті 1191 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно з пунктом 1.1 статті 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхувальники - це юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу.

Пунктом 38-1.1 ст. 38-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі якщо страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу, у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування, чи з порушенням умов, передбачених пунктом 13.2 статті 13 цього Закону, при укладенні договору страхування із застосуванням такого пункту, то особа, відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язана компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування.

Відповідно до п.1.7 ст.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», забезпечений транспортний засіб транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Матеріали справи свідчать про те, що 15.09.2020 року в м. Харкові на перехресті вул. Ярослава Мудрого та вул. Мироносицькій сталася ДТП за участю автомобіля «Mazda CX 5» д/н. НОМЕР_1 та велосипеда «Fusi».

29.05.2020 року між ПАТ «СК «Арсенал Страхування» та ОСОБА_5 було укладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу № 874/20-Тз/Х/01, згідно якого ПАТ «СК «Арсенал Страхування» взяло на себе зобов`язання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення автомобіля марки «Mazda CX-5» д.н.з. НОМЕР_3 .

Постановою Київського районного суду м. Харкова від 10.12.2020 року у справі № 953/17469/20 ОСОБА_1 визнано винним за ст. 124 КУпАП. Зі змісту вказаної вище постанови вбачається, що 15.09.2020 о 10:30 год. в м. Харкові на перехресті вул. Ярослава Мудрого та вул. Мироносицькій, водій ОСОБА_1 , керуючи велосипедом Fusi ST 0030 J, не обрав безпечної швидкості для руху, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем Mazda CX 5 д/н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4 , через що автомобіль та велосипед отримали механічні пошкодження, чим було завдано матеріальні збитки.

Постановою Харківського апеляційного суду від 20.10.2021 року постанова Київського районного суду м. Харкова від 10.12.2020 року № 953/17469/20 скасована та провадження у справі закрито на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, тобто у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності.

У вказаній постанові суду апеляційної інстанції, зокрема, зазначено, що відповідно до вимог ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд повинен належним чином з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 винний у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

За змістом ст. ст. 279, 280 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення має суддею розглядатись лише у межах тих обставин, які зазначені у протоколі про таке порушення.

Визнаючи ОСОБА_1 винним, суд першої інстанції зазначив, що він порушив вимоги п. 12.1 ПДР України, і в його діях наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Відповідно до п. 12.1 ПДР України під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

В ст. 251 КУпАП зазначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Разом з тим, в своїх поясненнях потерпілий ОСОБА_4 вказує, що ОСОБА_1 рухався по головній дорозі з допустимою швидкістю, а автомобіль «Ford Escape», під керуванням ОСОБА_2 рухався по другорядній дорозі та не пропустив ОСОБА_1 .

Даний факт також підтверджує й водій автомобіля «Ford Escape».

Протокол про адміністративне правопорушення не є самостійним доказом, а тому має оцінюватись у сукупності з усіма наявними матеріалами справи.

Отже при розгляді справи судом першої інстанції допущена суттєва неповнота та однобічність.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_1 належним чином не мотивований та передчасний. Зміст пояснень учасників ДТП, та інших доказів, які суд прийняв до уваги, належним чином не проаналізований, належна оцінка їм не дана.

Тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що постанова судді суду першої інстанції підлягає безумовному скасуванню.

При цьому судом апеляційної інстанції зазначено, що з урахуванням того, що на час розгляду справи в суді апеляційної інстанції закінчився визначений ст.38 КУпАП строк притягнення учасників ДТП до адміністративної відповідальності, апеляційний суд після скасування постанови суду першої інстанції також позбавлений процесуальної можливості досліджувати нові докази та вирішувати питання про винуватість або невинуватість учасників ДТП, а тому провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП.

Суд першої інстанції зазначених обставин не врахував, не звернув уваги на відсутність доказів вини відповідача, у зв`язку з чим і відсутність обов`язку відшкодувати шкоду, завдану внаслідок ДТП.

А тому дійшов помилкового висновку щодо стягнення заборгованості в порядку регресу з ОСОБА_1 , постанова про притягнення до адміністративної відповідальності якого, скасована.

Посилання представника ОСОБА_1 адвоката Невольніченка Олексія Олександровича на те, що вина відповідача у вчиненні ДТП у встановлений законом спосіб, на час здійснення позивачем виплати, встановлена не була, тому відсутні підстави для стягнення з ОСОБА_1 суми страхового відшкодування в порядку регресу є обґрунтованими та підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Належних та допустимих доказів на підтвердження вини у ДТП, яка сталася 29.05.2020 року, саме ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

Висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» грошових коштів у розмірі понесених витрат на страхове відшкодування заборгованості не відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів вважає, що у задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» до ОСОБА_1 про стягнення в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування, слід відмовити.

Доводи апеляційної скарги спростовують висновків суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до задоволених позовних вимог.

З урахуванням того, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на користь ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір у розмірі 3 220,80 грн, сплачений при поданні апеляційної скарги (а.с.160,175).

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 376, 381, 382, 383, 384, ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Невольніченка Олексія Олександровича задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 11 вересня 2024 року скасувати та ухвалити нове.

Відмовити у задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» до ОСОБА_1 про стягнення в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 3 220,80 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

В.Б. Яцина