ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 639/7558/23
Номер провадження 22-ц/818/2236/24
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2024 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді (судді-доповідача) - Мальованого Ю.М.,

суддів - Тичкової О.Ю., Яцини В.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 27 березня 2024 року в складі Труханович В.В. у справі № 639/7558/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

У грудні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» (далі - ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що 14 лютого 2022 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний договір № 5541673 про надання споживчого кредиту (далі - Кредитний договір). Згідно із вказаним договором ОСОБА_1 отримала кредит у сумі 25000,00 грн шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № НОМЕР_1 , строком на 30 днів, дата повернення кредиту - 15 лютого 2022 року, згідно з Графіком платежів, що є Додатком № 1 до Кредитного договору; з правом пролонгації в порядку та на умовах визначених в Розділі 5 цього Договору; стандартна процентна ставка - 1,99 % в день, знижена процентна ставка - 0,199% в день.

29 травня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна», як клієнтом, та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», як фактором, було укладено Договір факторингу № 29-05/2023-Ф, згідно з умовами якого Клієнт відступив Фактору права грошової вимоги за Кредитним договором, про що було повідомлено відповідачку. Відповідач свої зобов`язання щодо сплати відсотків та тіла кредиту належним чином не виконала та, станом на дату звернення до суду допустила заборгованість за тілом кредиту в розмірі 25000,00 грн та за нарахованими відсотками в розмірі 67660,00 грн, що разом становить 92660,00 грн, тому просили суд ухвалити рішення, яким стягнути вказану заборгованість та судові витрати у розмірі 2147,20 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн.

10 січня 2024 року відповідач ОСОБА_1 подала відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити в задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «Фінтраст Україна».

Відзив мотивовано тим, що не надано доказів того, що наявна в матеріалах справи копія договору створювалася в порядку, визначеному ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг», та що вона підписувалась електронним цифровим підписом уповноваженою на те особою, який є обов`язковим реквізитом електронного документу. Тому наявна в матеріалах справи копія договору не може вважатись електронним документом, та не є належним доказом укладання договору. Таким чином, позивачем не доведено факту укладення сторонами договору № 5541673 від 14 лютого 2022 року, що в свою чергу, свідчить про те, що сторонами не було погоджено розмір та умови надання і повернення грошових коштів, а також сплату процентів та відповідальність за несвоєчасне виконання зобов`язань, а отже вимоги позивача є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, позивачем не додано до позовної заяви жодного доказу, який би свідчив про отримання відповідачем коштів. Заперечувала проти наданого позивачем розрахунку заборгованості.

23 січня 2024 року до суду надійшла відповідь на відзив від представника ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», в яких останній підтримував позовні вимоги. Відповідь на відзив мотивовано тим, що кредитний договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Відповідач, оформлюючи кредитний договір, заходить на веб-сайт ТОВ «Авентус Україна», реєструється та створює електронний кабінет, в якому йому надходить текст кредитного договору та має змогу ознайомитись із правилами, паспортом споживчого кредиту, інформацією, ліцензією тощо. Переказ коштів здійснено шляхом перерахування на банківську карту № НОМЕР_1 , яку відповідач вказала особисто в заяві на отримання кредиту. Сума заборгованості за договором розрахована у відповідності до карти обліку договору від ТОВ «Авентус Україна». Як первісний кредитор, ТОВ «Авентус Україна» здійснив розрахунок відповідно до умов договору.

Крім того, 17 березня 2022 року відповідач здійснила платіж оплати процентів на рахунок кредитора в розмірі 547, 25 грн. У зв`язку з введенням воєнного стану та з метою врегулювання кредитних правовідносин з клієнтами, а також зменшення їх фінансового навантаження, ТОВ "Авентус Україна" було прийнято рішення про призупинення нарахування процентів та надання кредитних канікул за користування кредитними коштами в період з 25 лютого 2022 року по 30 квітня 2022 року за всіма кредитними договорами. У період з 01 травня 2022 року по 13 вересня 2022 року було здійснено нарахування за стандартною процентною ставкою. Позивачем нараховано відсотки за 60 календарних днів (14 вересня 2022 року - 12 листопада 2022 року) в межах строку договору відповідно до наступного: 25000,00 грн * 1,90% = 475 грн*60 календарних днів = 28500,00 грн. Надалі відповідач оплати за кредитним договором не здійснювала. Нарахування процентів за користування кредитним коштами, виданими в рамках кредитного договору, здійснювалося в межах строку користування кредитом, враховуючи вимоги чинного законодавства та на підставі умов кредитного договору.

29 січня 2024 року від відповідача надійшли заперечення, в яких остання посилалася на те, що матеріали справи не містять жодного доказу, що укладення договору № 5541673 від 14 лютого 2022 року відбулось в порядку визначеному чинним законодавством. Не надано доказів перерахування відповідачу коштів кредиту. Заперечувала проти наданого позивачем розрахунку заборгованості.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 27 березня 2024 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна»» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна»» заборгованість за кредитним договором від 14 лютого 2022 року № 5541673 у розмірі 92 660,00 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 25 000, 00 грн та заборгованості по нарахованим процентам у розмірі 67 660,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна»» витрати на професійну правничу (правову) допомогу в розмірі 10 000, 00 грн та судовий збір у розмірі 1 642,61 грн.

26 квітня 2024 року відповідач ОСОБА_1 на вказане судове рішення подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» в повному обсязі та стягнути судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга мотивована доводами які є аналогічними тим, що викладені в відзиві на позовну заяву та в запереченнях.

26 червня 2024 року ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому, зазначаючи про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Вказує про те, що їх вимоги є законними, обґрунтованими та доведеними належними та допустимими доказами. Наголошує, що договір було укладено, грошові кошти отримані та використані відповідачкою. Просить стягнути з відповідачки витрати на правову допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 8 000,00 грн.

Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 27 березня 2024 рокув порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі частини 1 статті 369 ЦПК України.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 14 лютого 2022 року між ТОВ "Авентус Україна" та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ "Авентус Україна" укладено електронний договір про надання споживчого кредиту № 5541673, який укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ "Авентус Україна", затверджених наказом від 16 січня 2020 року № 53-ОД та розміщених на сайті https://creditplus.ua/ru/documents (а.с.12-17).

Згідно з пунктами 1.3, 1.4 кредитного договору загальний розмір кредиту становить 25000,00 грн, строк кредиту - 360 днів, дата повернення кредиту - 09 лютого 2023 року, що вказано в графіку платежів, який є додатком №1 до договору.

Відповідно до пункту 1.5 договору, тип процентної ставки - фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти відповідно до наступних умов: 1.5.1 Стандартна процентна ставка становить 1,99% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього договору.

Відповідно до пунктів 1.6 - 1.8.2 Кредитного договору мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби. Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення Договору за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 29653,85% річних; за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 7831,91% річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 204100,00 грн; за стандартною процентною ставкою з урахування періоду застосування зниженої процентної ставки 190667,50 грн.

Відповідно до пункту 2.1. договору, кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 .

Кредит вважається наданим в день перерахування Товариством суми кредиту (загального розміру) за реквізитами, згідно п. 2.1. Договору (пункт 2.4 договору).

Згідно з пунктом 3.1. договору, проценти, що нараховуються за цим договором є платою за користування кредитом. Нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод "факт/факт".

Згідно з пунктом 5.1 договору сторони домовились, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, здійснюватимуться згідно Графіка платежів, крім випадку визначеного в п.п.5.3. договору.

Згідно з пунктом 9.6. кредитного договору цей Договір укладається шляхом направлення його тексту підписаного зі Сторони Товариства електронним підписом, в особистий кабінет Споживача для ознайомлення та підписання. Електронний підпис Товариства створюється на договорі шляхом накладення аналогу власноручного підпису уповноваженої особи Товариства та відтиску печатки Товариства, що відтворені засобами електронного копіювання, за зразком попередньо узгодженим Сторонами в укладеному Договорі про використання аналогу власноручного підпису для вчинення правочинів.

Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом Споживача, що відтворений шляхом використання Споживачем одноразового ідентифікатора, який формується автоматично на стороні Товариства для кожного разу використання та направляється Споживачу на номер мобільного телефону повідомлений останнім Товариству в ІТС Товариства/зазначений в цьому Договорі. Введення Споживачем коду одноразового ідентифікатора з метою підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором цього Договору створює підпис Споживача на Договорі та вважається направленням Товариству повідомлення про прийняття в повному обсязі умов цього Договору (п.9.6. Договору).

Договір підписано ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором А523456, 14 лютого 2022 року (а.с. 9-17).

14 лютого 2022 року ОСОБА_1 підписала паспорт споживчого кредиту. Відповідно до паспорту споживчого кредиту стандартна процентна ставка становить 726,35 % річних (1,99% в день) та застосовується в межах строку кредиту. Знижена процентна ставка становить 0,199% в день. Строк кредиту може бути продовжено в порядку та на умовах, визначених в розділі 4 договору (а.с.9-10).

Листом генерального директора ТОВ "ФК "Контрактовий Дім" від 05 червня 2023 року вих. №2786 ТОВ "Авентус Україна" повідомлено про успішність наступної операції згідно з договором з ТОВ "Авентус Україна" № 087/20-П від 08 липня 2020 року: на суму 25000,00 UAN, 14 лютого 2022 року 16:07, номер замовлення 27821714, номер картки: НОМЕР_1 , статус: прийнято (а.с.70-71).

Крім того, на виконання ухвали суду першої інстанції про витребування доказів, від АТ КБ «Приватбанк» надійшла інформація, з якої вбачається, що на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_1 , на яку 14 лютого 2022 року здійснено переказ коштів на суму 25 000,00 грн (а.с.169).

Як вбачається з розрахунку заборгованості, загальна сума заборгованості складає 92 660,00 грн, з яких 25 000,00 грн - тіло кредиту, 67 660,00 грн нараховані проценти (а.с.22-33).

Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості 17 березня 2022 року ОСОБА_1 здійснила оплату нарахованих процентів за користування кредитом на рахунок кредитора у сумі 547,25 грн (а.с.22 зворот).

29 травня 2023 року ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» і ТОВ «Авентус Україна» уклали договір факторингу № 9-05/2023-Ф, за умовами якого позивачу відступлено право грошової вимоги. Строк виконання зобов`язань за якими настав або виникне в майбутньому до третіх осіб-боржників, включаючи суму основного зобов`язання ( кредиту), плату за кредитом ( плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. При переході прав вимоги заборгованості в момент підписання акту прийому-передачі Реєстру боржників позивач став кредитором (а.с.65-69).

Згідно додатку №1 до договору факторингу, право вимоги за кредитним договором № 5541673 з ОСОБА_1 (порядковий номер за актом - 8951) передано позивачеві на суму 92 660,00 грн, в тому числі за сумою основного боргу - 25 000,00 грн, відсотків - 67 660,00 грн. Кількість днів прострочення - 377 дні. (а.с.19, 65-69).

29 травня 2023 року ТОВ "Авентус Україна" повідомило ОСОБА_1 про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором на користь ТОВ "ФК "Фінтраст Україна", про що зазначено в електронному листі, відправленому на електронну пошту, вказану відповідачем у кредитному договорі (а.с.11).

Доказів повернення відповідачем кредиту та сплати процентів за користування кредитними грошима в повному обсязі матеріали справи не містять.

Встановлені фактичні обставини в справі свідчать про те, що ОСОБА_1 взяті не себе зобов`язання не виконала, у передбачений в договорі строк грошові кошти (суму кредиту) та нараховані проценти за користування кредитом у повному розмірі не повернула, унаслідок чого виникла заборгованість.

Отже, між сторонами виник спір про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За положеннями статті 627 ЦК України та відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.

За положеннями частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Частиною 1 статті 13 Закону України "Про споживче кредитування" визначено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.

Статтею 3 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина 6 статті 11 Закону України "Про електронну комерцію").

Частина 5 статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Стаття 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Згідно з частинами 1, 2 статті 6 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.

За правилами частини 1 статті 7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис".

Відповідно до частини 3 статті 207 ЦК України, використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (статті 638 ЦК України).

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).

Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 9 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 7 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму.

Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції (частина 1 статті 640 ЦК України).

Пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір може бути відкликана до моменту або в момент її одержання адресатом. Пропозиція укласти договір, одержана адресатом, не може бути відкликана протягом строку для відповіді, якщо інше не вказане у пропозиції або не випливає з її суті чи обставин, за яких вона була зроблена (частини 1, 3 статті 641 ЦК України).

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Особа, яка прийняла пропозицію, може відкликати свою відповідь про її прийняття, повідомивши про це особу, яка зробила пропозицію укласти договір, до моменту або в момент одержання нею відповіді про прийняття пропозиції (стаття 642 ЦК України).

Частинами 1, 3 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому заміна кредитора саме у зобов`язанні допускається протягом усього часу існування зобов`язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом.

Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

У частині 2 статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свій обов`язок новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Згідно з статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Статтею 1082 ЦК України визначено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним.

Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

За змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.

Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

У цій справі встановлено, що договір про надання фінансового кредиту № 5541673 від 14 лютого 2022 року підписаний ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором А523456 (а.с.17), що свідчить про укладання між сторонами правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір не був би укладений.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення.

Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом, наприклад, у постановах від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243св20), від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20 (провадження № 61-18967св20), які, відповідно до вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин.

Виходячи з вищенаведених положень чинного законодавства та встановлених обставин справи вбачається, що відповідачем 14 лютого 2022 року укладено в електронній формі кредитний договір № 5541673.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не доведено підписання договору відповідачем є безпідставним та спростовується матеріалами справи.

Так, у розділі 10 договору про надання споживчого кредиту № 5541673 від 14 лютого 2022 року вказано, зокрема: ПІБ: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , паспорт: НОМЕР_3 , виданий: 01 лютого 2017 року; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; додаткові контактні дані споживача: Особистий кабінет, номери моб телефонів: НОМЕР_4 . Email:ІНФОРМАЦІЯ_1. Контактні дані третьої особи: НОМЕР_5 (Чоловік/дружина). Цим підтверджую, що мені відомо про передбачену статтею 182 Кримінального кодексу України відповідальність за незаконне збирання, зберігання, використання, поширення конфіденційної інформації про третіх осіб, дані яких я зазначав вище. Підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором А523456, 14 лютого 2022 року 16:06:51 / ОСОБА_1 / (а.с.17).

Доказів на спростування відповідності анкетних даних ОСОБА_1 в зазначеному договорі матеріали справи не містять.

Таким чином, договір підписано електронним підписом, використання якого неможливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, та без здійснення входу на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету.

Доказів про те, що персональні дані відповідача (ідентифікаційний номер, реквізити банківської картки, на яку первісними кредиторами здійснювалося перерахування позичених грошових коштів, номер телефону, адреса електронної пошти) були використані товариством для укладення кредитних договорів від її імені, а не нею, відповідачем до суду не надано. До правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно неї шахрайських дій відповідач не зверталась, як і не оскаржувала правомірність (дійсність) укладеного договору.

Отже, з огляду на положення вищевказаного законодавства та пункту 1.1. Договору, кредитні кошти надавалась відповідачу виключно за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ "Авентус Україна" за умови ідентифікації та верифікації позичальника та використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно Закону України "Про електронну комерцію".

З огляду на викладене, можливо дійти висновку, що з урахуванням особливостей Договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему кредитодавця можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

У справі, що переглядається, для отримання кредитних коштів відповідач самостійно здійснює реєстрацію на сайті ТОВ "Авентус Україна", за наслідком чого отримує облікові дані (логін та пароль) до особистого кабінету клієнта, де подає електрону заявку на отримання кредиту.

Отже, 14 лютого 2022 року між ТОВ "Авентус Україна" та ОСОБА_1 укладений правочин - договір про надання споживчого кредиту, який був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на Інтернет сайті https://creditplus.ua і виконання ним певних дій, які свідчать про укладення Договору, зокрема підпис одноразовим ідентифікатором, що зазначений у тексті договору у розділі "Реквізити та підписи сторін".

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі. Визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).

Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Задовольняючи вимоги позову, суд першої інстанції правильно виходив з того, що позивач довів факт укладання кредитного договору між ТОВ "Авентус Україна" та ОСОБА_1 та невиконання відповідачем умов договору щодо повернення суми грошових коштів та процентів за їх використання.

Колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, загальна сума заборгованості складає 92 660,00 грн, з яких 25 000,00 грн - тіло кредиту, 67 660,00 грн нараховані проценти (а.с.22-33).

Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості 17 березня 2022 року ОСОБА_1 здійснила оплату нарахованих процентів за користування кредитом на рахунок кредитора у сумі 547,25 грн (а.с.22 зворот).

Заборгованість підтверджується представленим позивачем розрахунком заборгованості (а.с.22-33), який є арифметично правильним та неспростований відповідачем.

Посилання апеляційної скарги на те, що позивач не надав належних доказів, а тому його позов не доведений, є передчасним, оскільки позивач надав всі наявні документи. При цьому відповідачем не спростовано надані докази і вимоги про визнання цього договору недійсним, зміни або розірвання не заявлялись.

Посилання апеляційної скарги на те, що позивачем не доведено факт укладення ним кредитного договору та отримання коштів за нею спростовується матеріалами справи.

Договір та інші підписані одноразовим ідентифікатором документи містять персональні дані відповідачки, зокрема РНОКПП, місце проживання, а також номер банківської картки на яку надсилались кошти визначені у договором. Крім того відповідач частково погашала заборгованість.

Також суд не може погодитись з доводами відповідачки про недостовірність інформації, наданої АТ КБ "Приватбанк" (а.с.169), оскільки така інформація будь-яким чином не спростована.

Відповідач також не доводила неправомірне використання персональних даних сторонньою особою, надходження коштів на банківську картку від інших осіб.

Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, як передбачено статтею 11 ЦК України.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Поряд з цим, право грошової вимоги до боржника може бути відступлене також на підставі договору факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), за яким згідно з частиною 1 статті 1077 ЦК України одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до частини 1 статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Статтею 1079 ЦК України визначено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

У постанові Верховного Суду від 24 грудня 2019 року у справі №668/7544/15-ц зазначено, що: "за приписами частини 1 статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина 1 статті 519 ЦК України).

Як установлено судом першої інстанції, з висновками якого погоджується суд апеляційної інстанції, 29 травня 2023 року між ТОВ "Авентус Україна" та ТОВ "ФК "Фінтраст Україна" було укладено Договір факторингу №29.05/23-Ф, відповідно до якого ТОВ "Авентус Україна" передає ТОВ "ФК "Фінтраст Україна" за виплату належні йому права вимоги, а ТОВ "ФК "Фінтраст Україна" приймає належні права вимоги до боржників, вказаним у реєстрі боржників (а.с.65-69).

Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому передачі Реєстру боржників за Договором факторингу № 29.05/23-Ф від 29 травня 2023 року, підтверджує факт переходу від ТОВ "Авентус Україна" до ТОВ "ФК "Фінтраст Україна" права вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною Договору факторингу (а.с.69 зворот).

Відповідно до Витягу реєстру боржників від 29 травня 2023 року до Договору факторингу №29-05/2023 від 29 травня 2023 року, ТОВ "ФК "Фінтраст Україна" набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 92660,00 грн, з яких: 25000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 67660,00 грн - сума заборгованості за відсотками (а.с.19).

Про відступлення права вимоги ОСОБА_1 повідомлялася представниками позивача шляхом надсилання повідомлення на електронну пошту, зазначену при укладені Кредитного договору (а.с.11).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблений висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20 (провадження №12-61гс21) зроблено висновок, що "відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом".

Таким чином позивачем доведено належними доказами те, що ТОВ "ФК "Фінтраст Україна" набуло право вимоги до відповідача за кредитним договором №5541673 від 14 лютого 2022 року.

З урахуванням викладеного, доводи апеляційної скарги правильних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини в справі та правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює та застосував норми права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно статті 141 ЦПК України суд апеляційної інстанції, залишаючи рішення суду без змін, не змінює розподіл судових витрат.

Що стосується вимог про стягнення витрат на правничу допомогу.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, професійна правова допомога ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» в суді першої інстанції надавалася адвокатом Столітнім М.М. на підставі договору про надання правової допомоги №10/07-2023 від 10 липня 2023 року (а.с.45-46).

Згідно з пунктом 4.3 договору за надання правової допомоги, відповідно до даного договору, клієнт авансово сплачує адвокату гонорар у фіксованій сумі або у процентному відношенні залежно від ціни позову, відповідно до домовленості сторін та згідно рекомендацій щодо застосування мінімальних ставок адвокатського гонорару. Крім цього, сторони можуть домовитися про додатковий гонорар (премію), якщо для клієнта прийнято позитивне рішення.

На підтвердження факту надання професійної правової допомоги в суді першої інстанції надано договір про надання правової допомоги №10/07-2023 від 10 липня 2023 року (а.с.45-46), рахунок на оплату по замовленню № 254/25/12 від 25 грудня 2023 року на суму 10000,00 грн (а.с.73); звіт від 26 грудня 2023 року про надання правової допомоги згідно договору №10/07-2023 від 10 липня 2023 року, за змістом якого вбачається, що правова допомога надана на загальну суму 10000,00 грн, з яких - збір та аналіз доказів і документів для подання позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором № 5541673 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 ; складання позовної заяви в справі про стягнення заборгованості за кредитним договором № 5541673 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 ; подання до Жовтневого районного суду м. Харкова позовної заяви в інтересах Клієнта 10 год./10 000 грн; копію ордеру на надання правничої (правової) допомоги серія АІ №1423361 від 26 грудня 2023 року; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС № 9422/10 від 18 вересня 2020 (а.с.36).

Колегія суддів погоджується з тим, що загальний розмір витрат на правову допомогу в сумі 10000,00 грн підтверджений належними та допустимими доказами.

Як вбачається з матеріалів справи, від відповідача ОСОБА_1 клопотання щодо зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу до суду першої інстанції не надходило.

Аналізуючи подані представником позивача докази щодо понесених позивачем витрат на правову допомогу у даній справі та враховуючи відсутність зі сторони відповідача заперечень відносно заявленого позивачем розміру вказаних витрат, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу, понесені позивачем в суді першої інстанції, у розмірі 10 000,00 грн.

Окрім того, з матеріалів справи слідує, що в ході розгляду справи у відзиві на апеляційну скаргу Крюкової М.В. , представник ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» просила стягнути з останньої витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8 000,00 грн, які будуть понесені позивачем в суді апеляційної інстанції в зв`язку з розглядом справи, до якого було додано договір про надання правової допомоги № 07/07-2022 від 07 липня 2022 року (а.с.263-266), звіт про надання правової допомоги від 25 червня 2024 року по вказаному договору (а.с.268), платіжна інструкція № 5322 від 25 червня 2024 року на суму 8 000,00 грн (а.с.269); копію ордеру на надання правничої (правової) допомоги серія АН №1075167 від 22 лютого 2024 року; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ДН №5127 від 29 серпня 2018 року (а.с.262).

У звіті про надання правової допомоги ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» прийняло наступну допомогу: правова експертиза документів, складання відзиву на апеляційну скаргу та його подання - 8 000,00 грн (а.с.268).

25 червня 2024 року позивач сплатив на користь адвоката Крюкової М.В. 8000,00 грн, що підтверджується копією платіжної інструкції в національній валюті № 5322 (а.с.269).

Як вбачається з матеріалів справи, від відповідача ОСОБА_1 клопотання щодо зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу до суду апеляційної інстанції не надходило.

Аналізуючи подані представником позивача Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» докази щодо понесених позивачем витрат на правову допомогу в суді апеляційної інстанції та відсутність зі сторони відповідача заперечень відносно заявленого позивачем розміру витрат, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу, понесені позивачем в суді апеляційної інстанції у розмірі 8 000,00 грн.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правових висновків суду та не дають підстав для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, що привело або могло привести до неправильного вирішення справи. Фактично доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів яким судом першої інстанції надано відповідну правову оцінку.

Оскільки апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинами справи в межах доводів апеляційної скарги, то підстав для задоволення скарги і скасування судового рішення з ухваленням нового рішення немає.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SeryavinandOthers v. Ukraine, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Витрати за подання апеляційної скарги слід віднести за рахунок відповідача, оскільки апеляційна скарга по суті спору не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Харкова від 27 березня 2024 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтраст Україна" () витрати на правову допомогу, понесені позивачем в апеляційній інстанції в розмірі 8000,00 (вісім тисяч) грн.

Повний текст постанови складено 03 грудня 2024 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді О.Ю.Тичкова

В.Б.Яцина