П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2024 року м. Київ

Справа № 760/12424/24

Провадження: № 22-ц/824/14808/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О.,

суддів Нежури В. А., Соколової В. В.,

секретар Сакалош Б. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 05 червня 2024 року, постановлену під головуванням судді Жовноватюк В. С.,

у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту прийняття спадщини, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сергєєва-Кожуховська Надія Вікторівна,

у с т а н о в и в:

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаною заявою, яка обґрунтована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати, ОСОБА_3 , після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з 1/3 частини кв. АДРЕСА_1 . Повідомляє, що коли померла матір, вона приїхала на похорон і тривалий час проживала у вказаній квартирі, тобто, фактично прийняла спадщину. Однак, у встановлений законом строк не змогла звернутись до нотаріального органу за отриманням свідоцтва про право на спадщину. Зважаючи на недостатність документів підтверджуючих факт прийняття нею спадщини, яка відкрилась після смерті матері, нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину. За таких підстав просила встановити факт прийняття нею спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 .

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 05 червня 2024 року у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту прийняття спадщини відмовлено.

Не погодившись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просила скасувати ухвалу суду першої інстанції та передати справу до суду першої інстанції для подальшого розгляду.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що ухвала не містить жодного обґрунтування, на підставі якого суд дійшов висновку про наявність наявність спору між нею, заявницею, та іншими спадкоємцями, не навів обґрунтування чиї спадкові права порушені. При цьому, судом не було встановлено, чи є особи, які перешкоджають у реалізації спадкових прав заявниці, заперечують, оспорюють, чи не визнають їх що, зокрема, і становить сутність спору. Отже, вважає, що висновок суду про відмову у відкритті провадження є передчасним та нічим не підтвердженим.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 24 жовтня 2024 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, від зацікавленої особи - ОСОБА_2 та заявниці - ОСОБА_4 надійшли заяви про розгляд справи без їх участі, апеляційну скаргу підтримали з викладених у ній підстав, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив із того, що з матеріалів заяви вбачається спір про право на спадкування майна, а також визнання права власності на дане нерухоме майно, а тому заява не підлягає розгляду в порядку окремого провадження.

Перевіряючи вказані висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з частиною 1 статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно із ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Так, у порядку окремого провадження суд може вирішити спір про факт, про стан, але не спір про право цивільне, так як метою такого судового розгляду є лише встановлення наявності або відсутності самого факту, і факт, що встановлюється судом у порядку окремого провадження, повинен мати юридичне значення, і мати безспірний характер, оскільки якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд повинен залишити заяву без розгляду і роз`яснити заявнику право подачі позову на загальних підставах.

З наведеного виходить, що встановлення факту, що має юридичне значення в окремому провадженні можливе при умові, що факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають безпосередньо залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи без повторного звернення до суду на підставі цього рішення та встановлення такого факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Тобто, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням суб`єктивного права за умов, що є конкретні особи, які перешкоджають в реалізації такого права.

Уразі встановлення обставин того, що факт, який просить встановити заявник, пов`язаний з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд відмовляє у відкритті провадження або залишає заяву без розгляду, якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи.

Як зазначено вище, ОСОБА_1 , звертаючись до суду із заявою про встановлення факту прийняття спадщини посилалась на недостатність документів, підтверджуючих факт прийняття нею спадщини, у зв`язку із чим нотаріус не може видати свідоцтво про право на спадщину, відтак, просила встановити факт прийняття нею спадщини, що відкрилася після смерті матері - ОСОБА_3 .

Тобто, метою звернення заявника до суду із заявою про встановлення факту спадщини є бажання реалізувати нею своє право на отримання спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 .

Колегія суддів відмічає, що такий обов`язок як збирання доказів справи може покладатися не тільки на сторону заявника, але й на суд.

Тому, зважаючи на те, що встановлення факту здійснюється відносно померлої особи, то суду першої інстанції, перш за все, необхідно було з`ясувати чи заведена спадкова справа, якщо так, відповідно, встановити коло спадкоємців.

В той же час, суд першої інстанції не вчинив дій щодо витребування матеріалів спадкової справи або отримання відповідної інформації щодо кола спадкоємців померлої ОСОБА_3 , які повинні були бути залучені до участі у справі в якості заінтересованих осіб.

Слід зазначити, що суд першої інстанції досить формально підійшов до вказаного питання, оскільки в оскарженому судовому рішенні не зазначено, та не встановлено, між ким саме існує спір про право (не встановлено коло спадкоємців та не з`ясовано чи заперечують такі особи право ОСОБА_1 на спадкування після смерті її матері).

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про відмову у відкритті провадження у справі.

При цьому, суд не позбавлений можливості у разі встановлення в ході розгляду справи наявного, реального спору, вирішити питання про залишення заяви без розгляду в подальшому, як це передбачено частиною 4 статті 315 ЦПК України.

За таких обставин колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для скасування ухвали суду і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційна скарга ОСОБА_1 залишити без задовольнити.

Ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 05 червня 2024 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст рішення складено 29 листопада 2024 року.

Головуючий Т. О. Невідома

Судді В. А. Нежура

В. В. Соколова