Справа № 129/3519/23
Провадження № 22-ц/801/1254/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Нікандрова С. О.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2024 рокуСправа № 129/3519/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчука О. В.,

суддів: Панасюка О. С., Оніщука В. В.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , поданою його представником адвокатом Красіловським Вадимом Олександровичем, на рішення Ладижинського міського суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 16 квітня 2024 року у м. Ладижині суддею цього суду ОСОБА_3 , дата складання його повного тексту 22 квітня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.

Позов мотивований тим, що 01 квітня 2020 року приблизно об 11 год. 00 хв. ОСОБА_2 , знаходячись біля домогосподарства АДРЕСА_1 , під час суперечки з ОСОБА_1 , який в цей час сидів біля нього з лівої сторони, на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків вирішив спричинити останньому тілесні ушкодження. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_2 з метою спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_1 , усвідомлюючи протиправність своїх діянь, наніс один удар правою рукою стиснутою в кулак в праву скроневу ділянку голови ОСОБА_1 , спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканин та синця в області правої скроневої ділянки, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. За наслідками вчиненого ОСОБА_2 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, було внесено відомості до ЄРДР та відкрито кримінальне провадження №0000133.

Під час судового розгляду у даному кримінальному провадженні у суді першої інстанції ОСОБА_1 до ОСОБА_2 був пред`явлений цивільний позов про стягнення моральної шкоди, завданої в наслідок такого кримінального правопорушення.

08 червня 2022 року ухвалою Немирівського районного суду Вінницької області у справі №129/1681/20 ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, визначених ст. 49 КК України, а цивільний позов ОСОБА_1 залишено без розгляду. Зазначена ухвала була залишена без змін ухвалою Вінницького апеляційного суду від 14 грудня 2022 року.

Позивач вказав, що підстави закриття зазначеного кримінального провадження відносно ОСОБА_2 відносяться до не реабілітуючих підстав закриття кримінального провадження, а тому відповідач повинен відшкодувати позивачу заподіяну з його вини моральну шкоду.

Нанесена моральна шкоду ОСОБА_1 полягає у завданні йому негативних наслідків, як безпосередньо під час вчинення відносно нього кримінального правопорушення, так і після нього. Зокрема, під час нанесення йому удару він пережив нервовий стрес та зазнав фізичного болю; протягом тривалого часу після спричинення йому тілесних ушкоджень він не міг вночі спокійно спати; на певний час змінився уклад його звичайного життя, так як він мав певні незручності через вище вказані ушкодження; були порушенні його нормальні соціальні зв`язки, оскільки він соромився виходити на вулицю, а також змушений був постійно захищати свої права, витрачати свій час на участь у судових засіданнях, а кошти на отримання професійної правничої допомоги. Крім того, будучи кандидатом на посаду голови Краснопільської об`єднаної територіальної громади, тобто публічною особою, яка користується авторитетом серед великої кількості населення територіальної громади, позивач був вимушений на певний період часу зупинити свою виборчу кампанію, в тому числі зустрічі з виборцями та участь у різноманітних масових заходах, які були ним заплановані.

Пославшись на викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача 150 000 грн. моральної шкоди та 8 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

16 квітня 2024 року рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області зазначений позов задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 10 000 грн., витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 532, 80 грн. та судовий збір в розмірі 99, 90 грн., а всього у сумі - 10 632, 70 грн. В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, представник відповідача адвокат Красіловський В.О., посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, в апеляційній скарзі просить оскаржуване рішення скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. Зокрема скаржник посилається на те, що вина ОСОБА_2 у вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, доведена не була, до позову не було додано жодних доказів, які б підтверджували наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди та її результатом; при визначенні розміру шкоди, яка підлягає до стягнення, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що ОСОБА_2 через скрутне фінансове становище був змушений припинити підприємницьку діяльність як фізична особа-підприємець з 22 листопада 2023 року; судом не вмотивовано, з чого він виходив, стягуючи витрати на професійну правничу допомогу на користь позивача.

Представник позивача адвокат Забуга В.В. у поданому відзиві на апеляційну скаргу вказує, що вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, просить його залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. У ньому він зазначає, що розмір завданої моральної шкоди позивач оцінював у 150 000 грн., разом з тим, він з розумінням поставився до того, що суд у рішенні стягнув лише 10 000 грн. на його користь, при тому, що розмір завданої шкоди навіть у 150 000 грн. він не вважає завищеним; кримінальне провадження відносно ОСОБА_2 закрито із не реабілітуючих підстав, що тягне за собою відшкодування завданої ним шкоди позивачу.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Апеляційний суд відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з таких підстав.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що згідно обвинувального акту у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, відомості про яке внесено до ЄРДР за №0000133, ОСОБА_2 обвинувачується в тому, що він 01 квітня 2020 року приблизно об 11 год. 00 хв., знаходячись біля домогосподарства АДРЕСА_1 , під час суперечки з ОСОБА_1 , який в цей час сидів біля нього з лівої сторони, на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків вирішив спричинити останньому тілесні ушкодження. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_2 з метою спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_1 , усвідомлюючи протиправність своїх діянь, наніс один удар правою рукою стиснутою в кулак в праву скроневу ділянку голови ОСОБА_1 , спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканин та синця в області правої скроневої ділянки, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України (а. с. 18-21).

08 червня 2022 року ухвалою Немирівського районного суду Вінницької області у справі № 129/1681/20 клопотання захисника обвинуваченого - адвоката Красіловського В.О. та обвинуваченого ОСОБА_2 про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності задоволено. Звільнено ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, визначених ст. 49 КК України. Кримінальне провадження №0000133 за обвинуваченням ОСОБА_2 закрито у зв`язку із звільненням обвинуваченого від кримінальної відповідальності. Цивільний позов ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, залишено без розгляду (а. с. 23-25).

14 грудня 2022 року ухвалою Вінницького апеляційного суду було залишено без змін зазначену вище ухвалу суду першої інстанції (а. с. 26-29).

Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою (ч. 6 ст. 82 ЦПК України).

За змістом ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

За приписами ч. ч. 2, 3, 4, 5 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч. 1 ст. 1167 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

У ч. 1 ст. 1177 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

У п. п. 3, 5, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року за № 4 (з наступними змінами та доповненнями) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Системний аналіз цих положень закону дає підстави констатувати, що цивільно-правова відповідальність настає при наявності таких умов (підстав): протиправність, шкода, вина, причинний зв`язок.

Звільнення від кримінальної відповідальності в контексті розглядуваного правового інституту не свідчить про виправдання особи, про визнання її невинною у вчиненні злочину. У такому випадку КК України виходить із встановлення факту вчинення особою кримінально-караного діяння, а тому вказані підстави звільнення від кримінальної відповідальності є нереабілітуючими (постанова Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 398/571/15-ц (провадження № 61-1059св20))

У постанові Верховного Суду від 17 серпня 2022 року у справі № 346/4425/18 (провадження № 61-7008св21) вказано, що звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України є нереабілітуючими обставинами, тому відповідач повинен відшкодувати позивачу заподіяну з його вини матеріальну шкоду.

Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27 лютого 2023 року в справі № 367/6377/17 (провадження № 61-975св23).

У постанові Верховного Суду від 24 травня 2018 року у справі № 531/2332/14-к (провадження № 51-3007км18) зроблено висновок про те, що у разі закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності цивільний позов не розглядається, а вимоги потерпілого можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства, оскільки закриття справи на підставах, зазначених у п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду. З урахуванням того, що кримінальне провадження закрито на нереабілітуючих підставах потерпіла має право вирішити питання про відшкодування шкоди в порядку цивільного судочинства.

У постанові Верховного Суду від 16 серпня 2021 року у справі № 644/7193/17 (провадження № 51-2271км21), зазначено, що зважаючи на те, що Верховний Суд погодився з висновком апеляційного суду щодо необхідності звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого на підставі ст. 49 КК та закриття щодо нього кримінального провадження, цивільний позов потерпілої особи про стягнення моральної шкоди слід залишити без розгляду. Залишення позову без розгляду не перешкоджає потерпілій особі звернутися з цим позовом в порядку цивільного судочинства, оскільки закриття справи на підставах, зазначених у п. 1 ч. 2 ст. і 284 КПК, не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду.

Аналогічні висновки щодо подібного правозастосування викладені в постановах Верховного Суду від 15 січня 2019 року у справі № 185/442/16-к, від 15 травня 2019 року у справі № 617/609/15-к, від 19 листопада 2019 року у справі № 345/2618/16-к, від 10 червня 2021 року у справі № 640/11750/17, від 11 листопада 2020 року у справі № 455/229/17, від 27 травня 2021 року у справі № 577/977/19, від 26 червня 2024 у справі № 205/2031/23.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду вищевикладені вимоги закону та правові висновки Верховного Суду, встановивши причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями відповідача та настанням шкідливих наслідків для позивача, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позову, зазначивши при цьому, що з урахуванням глибини моральних страждань позивача внаслідок протиправних дій щодо нього, поведінки відповідача та тривалої відсутності відшкодування завданої відповідачем шкоди, а також засад розумності та справедливості розмір завданої моральної шкоди можна визначити у 10 000 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що вина ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, доведена не була, а до позову не було додано жодних доказів, які б підтверджували наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди та її результатом, відхиляються апеляційним судом, адже суд першої інстанції правильно визначив характер правовідносин між сторонами та вірно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку наявним у справі доказам в результаті чого дійшов обґрунтованого висновку про те, що кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 закрито саме з підстав, що не є реабілітуючими, тому між протиправними діями відповідача, виною відповідача у вчиненні кримінального правопорушення та наслідками у виді заподіяння позивачу, як потерпілому у даному кримінальному правопорушенні, шкоди є причинно-наслідковий зв`язок, а ОСОБА_4 на продовженні судового розгляду у згаданому вище кримінальному провадженні та ухваленні виправдувального вироку відносно нього не наполягав.

Надання стороною позивача додаткових доказів, які б підтверджували наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди та її результатом, у даній справі не вимагається, адже у розумінні ч. 6 ст. 82 ЦПК України особа звільняється від доказування тих обставин, що були встановлені ухвалою про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності в питанні чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Натомість у даному випадку відповідач не заперечує того, що зазначене вище діяння ним не вчинялося.

Посилання скаржника у скарзі на те, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що ОСОБА_2 через скрутне фінансове становище був змушений припинити підприємницьку діяльність як фізична особа-підприємець з 22 листопада 2023 року, не береться до уваги судом, адже, зазначаючи таку обставину він не вказує як це впливає на вирішення спору.

Разом з тим, стягнутий розмір моральної шкоди у 10 000 грн. визначався судом, зважаючи на характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань позивача, ступеню вини особи, яка завдала моральної шкоди. А визначення саме такого розміру відшкодування судом є не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не призводить до її безпідставного збагачення.

Стверджуючи у апеляційній скарзі про не вмотивованість рішення у частині розподілу витрат на професійну правничу допомогу, скаржник не зазначає конкретно на що суд мав послатись, що встановити та як обґрунтувати свій висновок, натомість у скарзі він лише цитує статті із ЦПК України, якими урегульовано це питання, та висновки Верховного Суду.

Разом з тим, зі змісту рішення видно, що оскаржуване рішення є достатньо вмотивованим у цій частині, тому наведені доводи скарги є безпідставними.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до п. п. «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, ст. 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то судові витрати у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції слід віднести за рахунок особи, яка подала апеляційну скаргу.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану його представником адвокатом Красіловським Вадимом Олександровичем, залишити без задоволення, а рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 16 квітня 2024 року без змін.

Понесені скаржником у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції судові витрати залишити за ним.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ковальчук

Судді: О. С. Панасюк

В. В. Оніщук