Справа № 524/9136/24
Провадження № 2/524/3362/24
ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ ПОЗИВАЧА
Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що за час перебування у шлюбі із ОСОБА_2 ними за спільні кошти було проведено значене поліпшення частки житлового будинку АДРЕСА_1 . Також за час шлюбу вони набули у власність земельну ділянку із цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами. Право власності на вказані об`єкти було зареєстровано за відповідачем, як одноособовим власником. Ними не було досягнуто домовленості щодо користування спільною власністю.
ЗАПЕРЕЧЕННЯ ВІДПОВІДАЧА
Відповідач в судове засідання не з`явився та відзив суду не подав.
ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
25.04.2001 приватний нотаріус Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Прокоп О.Е. посвідчив договір купівлі-продажу, серія та номер: р.№ 2611, за умовами якого ОСОБА_2 набула право власності на 14/25 частки житлового будинку АДРЕСА_1 .
19 вересня 2003 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 .
21 лютого 2006 року ОСОБА_2 було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА №905913 площею 283 кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.
26 вересня 2008 року Автозаводський районний суд м.Кременчука ухвалив рішення по справі 2-4283/2008 яким за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на самочинно побудовані приміщення житлового будинку-офісу літ. „А2-2", загальною площею 124 кв.м., розташовані по АДРЕСА_1 .
Рішенням Автозаводського районного суду м.Кременчука від 02.07.2009 по справі 2-2362/2009 визначено, що ОСОБА_2 в спільній частковій власності на житловий будинок з господарськими будівлями належить: житловий будинок офіс літ. «А2», сарай літ. «П», гараж літ «Р,Рп», баня літ. «С», зливна яма літ «Г», частина огорожі, що складає 41/100(2/5) частки в спільній частковій власності.

НОРМИ ПРАВА

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 3 ч.1 ст.57, ст.60 Сімейного кодексу України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

У частині першій статті 62 СК України вказано, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

В ст.70, ч.1 ст.71 Сімейного кодексу України визначено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

ОЦІНКА СУДУ

Конструкція статті 60 СК України, свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована, а один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі, в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

У постанові Верховного Суду України від 08 листопада 2017 року у справі № 6-1447цс17 зроблено висновок, що стаття 57 СК України визначає правила віднесення майна до об`єктів особистої приватної власності одного з подружжя, тоді як стаття 62 СК України встановлює спеціальні умови, з настанням яких визначені попередньою нормою об`єкти особистої приватної власності одного з подружжя можуть бути визнані за рішенням суду об`єктами спільної сумісної власності подружжя. Для застосування передбачених статтею 62 СК України правил збільшення вартості майна повинне відбуватись внаслідок спільних затрат подружжя, незалежно від інших чинників (зокрема, тенденцій загального подорожчання конкретного майна), при цьому суттєвою ознакою повинне бути істотне збільшення вартості майна як об`єкта, його якісних характеристик. Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з`ясуванню шляхом порівняння на час вирішення спору вартості об`єкта до та після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також визначену на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не можна вважати тим єдиним чинником, що безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об`єкта.

Суд приймає до уваги те, що частка відповідача в праві спільної часткової власності на житловий будинок збільшилась за рахунок проведення добудови в період шлюбу, що підтверджується рішеннями Автозаводського районного суду м.Кременчука та копією технічного паспорту на будинок.

Отже, на думку суду, 41/100 будинку з господарськими будівлями можуть бути визнані об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Відтак, суд вважає за можливе в порядку поділу майна подружжя визнати за сторонами право власності на 41/200 будинку, з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа(кв.м.) 149,4, житлова площа(кв.м.) 68,6, реєстраційний номер майна 14802671.

Щодо вимог позивача про визнання земельної ділянки спільною сумісною власністю.

Відповідно до Закону України «Про внесення зміни до статті 61 СК України щодо об`єктів права спільної сумісної власності подружжя» від 11 січня 2011 року статтю 61 СК України доповнено частиною п`ятою такого змісту: об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації. Вказана норма набула чинності з 08 лютого 2011 року, однак була виключена на підставі Закону України «Про внесення змін до Сімейного кодексу України щодо майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка» № 4766 від 17 травня 2012 року, який набрав чинності 13 червня 2012 року. Натомість статтю 57 СК України доповнено пунктом 5 частини, згідно з яким особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації. Отже, з урахуванням вказаних змін до СК України правовий режим приватизованої земельної ділянки змінювався. При цьому тільки в період часу з 08 лютого 2011 року до 12 червня 2012 року включно земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації, визнавалась спільною сумісною власністю подружжя; до 08 лютого 2011 року та після 12 червня 2012 року така земельна ділянка належала до особистої приватної власності чоловіка або дружини, яка використала своє право на безоплатне отримання частини земельного фонду(постанова від 12.06.2019, 409/1959/15-ц, Касаційний цивільний суд Верховного Суду, Постанова, 12.08.2020, № 626/4/17; Касаційний цивільний суд Верховного Суду)

Отже, приймаючи до уваги те, що спірна земельна ділянка отримана відповідачем внаслідок безоплатної її передачі із земель комунальної власності та з огляду на те, що така передача відбулась в 2005 році, суд вважає, що земельна ділянка не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та поділу між сторонами не підлягає.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, оскільки судом частково задоволено позов, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в сумі 1500 грн.

Керуючись ст. 81, 142, 258, 259, 263 265, 280-284 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити частково.

В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 право власності на 41/200 частки будинку, з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа(кв.м.) 149,4, житлова площа(кв.м.) 68,6, реєстраційний номер майна 14802671.

В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 право власності на 41/200 частки будинку, з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа(кв.м.) 149,4, житлова площа(кв.м.) 68,6, реєстраційний номер майна 14802671.

В іншій частині вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , рнокпп НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 , рнокпп НОМЕР_2 судові витрати в сумі 1500 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Діна АНДРІЄЦЬ