Провадження № 22-ц/4808/1240/24
Провадження № 22-ц/4808/1380/24
Головуючий у 1 інстанції Гриньків Д. В.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Фединяка В.Д. (суддя-доповідач)

суддів: Луганської В.М., Бойчука І.В.

секретаря Кузів А.В.

з участю представників: ТзОВ «Ум Факторинг» Каланчака В. В.;

ОСОБА_1 адвоката Волосянка Р.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Ум Факторинг» Каланчака Володимира Вікторовича на рішення Тисменицького районного суду від 04 липня 2024 року, постановлене в складі судді Гриньків Д.В. в м. Тисмениця, повний текст складено 05 липня 2024 року та апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тисменицького районного суду від 04 липня 2024 року та ухвалу Тисменицького районного суду від 04 вересня 2024 року, ухвалене в складі судду Гриньківа Д.В. в м. Тисмениця у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Ум Факторинг» ( далі ТзОВ «Ум Факторинг») звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 09.02.2022 року між ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» та ОСОБА_1 було укладено договір №2919480 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, а саме у розмірі 20 000 грн строком на 360 днів шляхом переказу на банківську картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,4 % від суми кредиту за кожен день користування - знижена процентна ставка та 1,99 % від залишку суми кредиту за кожен день стандартна процентна ставка. Договір укладено в електронному форматі відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Перерахування кредиту, відповідно до умов договору здійснювалось шляхом поповненням банківської картки № НОМЕР_1 . 26.07. 2023 ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» передала право вимоги за договом N? 2919480 від 09.02.2022 року Товариству з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» у порядку передачі прав вимоги за існуючим на дату передачі Договором факторингу № 27072023. У зв`язку з неналежним виконанням умов договору у ОСОБА_1 виникла заборгованість у розмірі 163 280 грн, що складається: 20 000грн - сума кредиту, 143 280 грн заборгованість за відсотками (360 днів*1.99%*20 000 грн). Просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» заборгованість у розмірі 163 280 грн та понесені судові витрати.

Рішенням Тисменицького районного суду від 04 липня 2024 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» заборгованість за тілом кредиту за договором №2919480 від 09.02.2022 року у сумі 20 000 (двадцять тисяч) грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» 328 (триста двадцять вісім) грн 86 коп. судового збору. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» 489 (чотириста вісімдесят дев`ять) грн 96 коп. витрат на правничу допомогу.

Ухвалою Тисменицького районного суду від 04 вересня 2024 року в задоволенні заяви представника ОСОБА_1 адвоката Волосянка Романа Олексійовича про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду представник ТзОВ «Ум Факторинг» адвокат Калачик В.В. подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування рішення суду з ухваленням нового про задоволення позову в повному обсязі, посилаючись на те, що суд неповно з`ясував обставини справи, допустив порушення норм матеріального та процесуального права, тому постановив незаконне рішення. На думку апелянта, згідно договору факторингу від 26 липня 2023 року вбачається відступлення усіх прав та обов`язків за кредитними договорами, у тому числі і за Договором N2919480 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 09.02.2023 укладеному з ОСОБА_1 що відповідає дійсному волевиявленню сторін. Суд першої інстанції надав помилкову оцінку Реєстру прав вимоги N. 1 від 09.02.2023, зазначивши що до ТОВ «УМ «Факторинт» від ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» перейшло право грошової вимоги за кредитним договором No 2686820, боржником за яким є ОСОБА_1 на суму заборгованості по основному боргу 20 000 грн, так як у реєстрі зазначено суму кредиту за договором як його ідентифікуюча ознака, а не сума яка відступається. Крім того, між сторонами Договору факторингу відсутні будь-які спори щодо обсягу переданих прав за кредитними договорами, і його умови є виконаними в повному обсязі. Первинний договір №2919480про надання коштів на умовах споживчого кредиту у розмірі 20000 грн. строком на 360 днів шляхом переказу на банківську картку передбачає сплату відсотків, даний договір укладено електронно з використанням підпису ОСОБА_1

Не погоджуючись з ухвалою суду та рішенням суду в частині відмови у розподілі судових витрат на правову допомогу ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування рішення суду в цій частині та здійснити розподіл витрат на правову допомогу, посилаючись на те, що суд неповно з`ясував обставини справи, допустив порушення норм матеріального та процесуального права, тому постановив незаконне рішення. Вказує, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення витрат на правову допомогу на користь відповідача. З метою отримання професійної правничої допомоги нею укладено договір від 11 квітня 2024 року з адвокатським бюро «Романа Волосянка» та згідно акту приймання-передачі від 03.06.2024 оплачено 5 000 грн витрат за послуги адвоката. Таким чином, вважає ухвалу Тисменицького районного суду від 04 вересня 2024 року про відмову в ухваленні додаткового рішення помилковою, просить її скасувати та здійснити розподіл витрат на правову допомогу.

05 вересня 2024 року представник ОСОБА_1 адвокат Волосянко Р.О. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому доводи апеляційної скарги представника ТзОВ «Ум Факторинг» адвоката Калачика В.В. заперечив. Вказує, що судом першої інстанції вірно враховано про перехід до ТОВ «УМ «Факторинг» права вимоги згідно договору №29219480 від 09.02.2022 року становить 20 000 грн. При цьому на момент відступлення право вимоги за кредитним договором, строк дії даного кредитного договору припинився, а тому у нового кредитора відсутні підстави нарахування процентів за даним кредитом договором. ТОВ «УМ Факторинг» не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що до нього відповідно до договору факторингу перейшло право вимоги за вищевказаним договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту у розмірі 163 280,00 грн., яка складаеться з: 20 000,00 грн. - сума кредиту, 143 280,00 грн - заборгованість за відсотками, та суперечить вимогам п. 4.2 договору факторингу, відповідно до умов якого відступлення прав вимоги наводяться в Реєстрі прав вимоги з зазначенням сум в Національній валюті станом на дату підписання сторонами такого реєстру.

02 жовтні 2024 року представник ТзОВ «Ум Факторинг» адвокат Калачик В.В. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 заперечив. Вказує, що долучені стороною докази не підтверджують понесених витрат на професійну правничу допомогу та не надають можливості встановити і підтвердити суми заявлених, понесених витрат та встановити обсяг робіт, враховуючи із співмірністю та складністю справи.

У судовому засідання представник ТзОВ «Ум Факторинг» доводи своєї апеляційної скарги підтримав, апеляційну скаргу ОСОБА_1 заперечив.

ОСОБА_1 доводи поданої нею апеляційної скарги підтримала, проти задволення апеляційної скарги ТзОВ «Ум Факторинг» заперечила.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Задовольняючи частково позов ТзОВ «Ум Факторинг», суд першої інстанції виходив з того, що ТОВ «УМ Факторинг» відповідно до договору факторингу №27072023 від 26.07.2023 року набуло прав кредитора ТОВ «Лінеура Україна» у зобов`язанні договором № 29219480 про надання споживчого кредиту, боржником за яким є ОСОБА_1 саме на суму 20000грн заборгованості за основним боргом. Відтак, позов підлягає до задоволення в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за основним боргом за договором в сумі 20 000 грн, яка була відступлена. В іншій частині вимоги не підлягають до задоволення через безпідставність та недоведеність, оскільки жодних належних розрахунків заборгованості відсотків ОСОБА_1 перед первісним кредитором, які б перейшли до ТОВ « УМ Факторинг» суду не надано. Враховуючи й те, що на момент відступлення прав вимог строк дії кредитного договору минув, відтак відступлені вимоги мали б бути сформовані чітко, у випадку їхньої наявності з усіма складовими (тілом кредиту та окремо відсотками).

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні заяви про стягнення витрат на правову допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що ні відповідачем ні її представником суду не надано доказів сплати витрат на правову допомогу.

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає вимогам закону та матеріалам справи, разом з тим постановлена ухвала є необгрунтованою.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що 09.02.2022 року між ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» та ОСОБА_1 укладено договір №2919480 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, а саме у розмірі 20000 грн строком на 360 днів шляхом переказу на банківську картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,4 % від суми кредиту за кожен день користування - знижена процентна ставка та 1,99 % від залишку суми кредиту за кожен день стандартна процентна ставка. Договір укладено в електронному форматі відповідно до Закону України «про електронну комерцію»( а.с.10-14).

26.07.2023 ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» передала право вимоги за договором N? 2919480 від 09.02.2022 року Товариству з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» у порядку передачі прав вимоги за існуючим на дату передачі Договором факторингу № 27072023 (а.с.6-7).

Згідно поданого ТзОВ «УМ Факторинг» розрахунку за кредитним договором, у ОСОБА_1 виник борг та нараховані відсотки за договором споживчого кредитування N? 2919480 від 09.02.2022 року у розмірі 163 280 грн, що складається: 20 000грн - сума кредиту, 143 280 грн заборгованість за відсотками (360 днів*1.99%*20 000 грн).

Відповідно до Реєстру прав вимоги № 1 від 26.07.2023 до ТОВ «УМ «Факторинг» від ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» відповідно до умов договору фаторингу від 26 липня 2023 року №27072023 перейшло право грошової вимоги, за кредитним договором № 2919480 від 09 лютого 2022 року про отримання споживчого кредиту у розмірі 20 000 грн, боржником за яким є ОСОБА_1 (а.с.8).

За змістом статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина 4 статті 203 ЦК України).

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно до ст.514 ЦК Українидо нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії цивільного процесу.

Згідно зі статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.

У таких випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Згідно з статтею 1080 ЦК Україн презюмується дійсність договору факторингу незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження.

За правилом статті 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

Отже, за змістом наведених положень закону заміна кредитора на фактора не означає звільнення боржника від обов`язку виконати зобов`язання, а лише надає боржникові право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце та у випадку, коли таких доказів не надано, виконати зобов`язання на рахунок первинного кредитора.

Враховуючи те, що за умовами договору відповідач отримав кредитні кошти та користувався ними, належних та допустимих доказів на підтвердження повернення отриманих кредитних коштів за кредитним договором №2919480 від 09.02.2022 року, всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надав, відтак, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що заборгованість на підставі вищезазначеного договору в сумі 20 000 підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ТзОВ «УМ Факторинг».

Суд відхиляє доводи апеляційної скарги про помилкову оцінку Реєстру прав вимоги N. 1 від 26.07.2023, зазначивши що до ТОВ «УМ «Факторинг» від ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» перейшло право грошової вимоги за кредитним договором №2919480 від 09.02.2022 року, боржником за яким є ОСОБА_1 на суму заборгованості у розмірі 163 280 грн, що складається: 20 000грн - сума кредиту, 143 280 грн заборгованість за відсотками (360 днів*1.99%*20 000 грн), оскільки ТОВ "УМ Факторинг" не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ТОВ "УМ Факторинг" відповідно до договору факторингу перейшло право вимоги за вищевказаним кредитним договором №2919480 від 09.02.2022 року у розмірі 163 280 грн та суперечить вимогам п. 4.2 Договору факторингу від 26 липня 2023 року, відповідно до умов якого відступлення прав вимоги наводяться в Реєстрі прав вимоги з зазначенням сум в Національній валюті станом на дату підписання сторонами такого реєстру у розмірі 20 000 грн.

Щодо оскарження ухвали про відмову у стягненні витрат на правову допомогу.

Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Зі змісту статті 58 ЦПК України слідує, що сторона, третя особа, а також особа, якій за законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (само представництво) та (або) через представника.

Відповідно до статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Згідно статті 15 ЦПК України представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Частиною четвертою статті 62 ЦПК України визначено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Так, у відповідності до статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34 - 36), від 23 січня 2014 року у справі "East/WestAllianceLimited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Матеріалами справи встановлено, що між ОСОБА_1 та адвокатським об`єднанням «Романа Волосянко» укладено угода про надання професійної правничої допомоги та 11 квітня 2024 року укладено додаткова угода (а.с.115-116).

Предметом і метою Договорів є надання адвокатом необхідну правничу допомогу під час цивільного провадження .

Відшкодування судових витрат, у тому числі на професійну правничу допомогу, здійснюється за наявності відповідної заяви (клопотання) сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів, а в суді касаційної інстанції - до прийняття постанови у справі. (додаткова постанова Верховного Суду від 22 березня 2018 року у справі № 910/9111/17).

Відповідно до ч. 8 ст 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно акту наданих послуг до договору про надання правової допомоги від 03 червня 2024 року адвокат Волосянко Р.О. виконав, а ОСОБА_1 прийняла правову допомогу на загальну суму 5000 грн (а.с.117).

Колегія суддів звертає увагу на те, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 753/7130/20.

З урахуванням наданих ОСОБА_3 доказів понесених ним витрат на професійну правничу допомогу, співмірність суми витрат із складністю справи та відповідність суми понесених витрат критеріям реальності і розумності, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), виходячи з пропорційності задоволених позовних вимог у розмірі 20 000 грн з заявленої суми 163 280 грн, (що становить 13%), та відсутності від Товариства з обмеженою відповідальністю «Ум Факторинг» клопотання щодо зменшення їх розміру, понесені судові витрати за розгляд справи в суді першої інстанції , колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» на користь ОСОБА_1 4350 грн (5000 грн*87%) понесених витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції.

У зв`язку з частковим задоволенням апеляційної скарги, підлягає стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» на користь ОСОБА_1 2 000 (дві тисячі) гривень документально підтвердженні витрати , понесених на правничу допомогу адвоката в суді апеляційної інстанції

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно п.2 ч.6 ст. 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України) становить 2 684грн.

Ціна позову в даній справі становить 163 280 грн, яка станом на 01 січня 2024 року не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 684 грн* 250 = 671 000 грн).

Відтак, ця справа є незначної складності, ціна позову у справі не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст. 374, 376, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Ум Факторинг» Каланчака Володимира Вікторовича та ОСОБА_1 на рішення Тисменицького районного суду від 04 липня 2024 року залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Тисменицького районного суду від 04 вересня 2024 року задовольнити частково.

Ухвалу Тисменицького районного суду від 04 вересня 2024 року про відмову у стягненні витрат на правову допомогу скасувати й ухвалити у цій частині нове рішення.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» на користь ОСОБА_1 4 350 (чотири тисячі триста п`ятдесят) гривень витрат, понесених на правничу допомогу адвоката в суді першої інстанції.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» на користь ОСОБА_1 2 000 (дві тисячі) гривень витрат, понесених на правничу допомогу адвоката в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і в касаційному порядку оскарженню не підлягає, а у випадках, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст складено 24 жовтня 2024 року.

Судді: В.Д.Фединяк

В.М.Луганська

І.В.Бойчук