справа № 357/8014/24 головуючий у суді І інстанції Бебешко М.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Березовенко Р.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 поданою представником - адвокатом Буженком Юрієм Сергійовичем на ухвалу Білоцерківського районного суду Київської області від 25 червня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про розірвання шлюбу,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2024 року до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Буженко Юрій Сергійович, до ОСОБА_2 , про розірвання шлюбу, укладеного між сторонами 23 червня 2023 року, посвідченого відділом реєстрації актів громадянського стану м. Макув-Мазовецький Мазовецького воєводства республіки Польща, актовий запис №14110111/00/АМ/2023/704785.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 червня 2024 року позовну заяву залишено без руху, надано заявнику строк для усунення вказаних в ній недоліків протягом десяти днів з дня отримання її копії. Вказана ухвала обґрунтована тим, що позивач звертаючись до суду з даною позовною заявою мала б надати нотаріально посвідчений переклад документів, викладених іноземною мовою на українську мову (свідоцтво про шлюб та паспорта відповідача), надати докази реєстрації і проживання позивача в Україні на момент подачі позову, надати докази реєстрації місця проживання відповідача в Польщі з метою можливої підготовки судового доручення в Республіку Польщу щодо вручення копії позову з додатками відповідачу, а також надати два примірника нотаріально посвідченого перекладу позовної заяви з додатками на польську мову.

24 червня 2024 року на електронну адресу суду надійшла заява про усунення недоліків від представника позивача адвоката Буженка Ю.С. До заяви представник долучив дві копії позовної заяви без доданих до неї документів, в перекладі на польську мову, нотаріально посвідчений переклад свідоцтва про одруження сторін, переклад посвідчення особи ОСОБА_2 . Також зазначив, що оскільки позивач перебуває у конфліктній ситуації з відповідачем, то в останнього неможливо в добровільному порядку витребувати інформацію щодо його актуального зареєстрованого місця проживання в іноземній державі Республіці Польща. З цієї ж причини неможливо надати завірений нотаріусом переклад на українську мову паспорту відповідача. Відомості про реєстрацію відповідача в Республіці Польща суд, у разі необхідності, може витребувати з власної ініціативи у спосіб, передбачений законом.

Ухвалою Білоцерківського районного суду Київської області від 25 червня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про розірвання шлюбу - повернуто позивачу разом з доданими додатками на підставі ч. 3 ст. 185 ЦПК України.

Не погодившись із вказаною ухвалою суду представник ОСОБА_1 - адвокат Буженко Юрій Сергійович 22 липня 2024 року засобами поштового зв`язку подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, просив скасувати ухвалу Білоцерківського районного суду Київської області від 25 червня 2024 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Зазначає, що суд першої інстанції не дочекавшись заяви про усунення недоліків в паперовому вигляді, та не переконавшись в отриманні ували від 11 червня 2024 року позивачем або його представником, безпідставно повернув позов, позбавивши позивача права на виправлення недоліків позовної заяви та права на доступ до правосуддя.

Вважає, що постановляючи оскаржувану ухвалу місцевий суд вдався до оцінки викладених позивачем обставин справи та доказів, що не віднесено до його компетенції на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 18 вересня 2024 року поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження та відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 поданою представником - адвокатом Буженком Юрієм Сергійовичем на ухвалу Білоцерківського районного суду Київської області від 25 червня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про розірвання шлюбу, надано учасникам справи строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвала про відкриття апеляційного провадження разом з копією апеляційної скарги були надіслані на останню відому адресу проживання ОСОБА_2 , зазначену позивачем у позовній заяві.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 04 жовтня 2024 року призначено розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої ст. 353 ЦПК України, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також, надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13ц).

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала означеним вище вимогам відповідає, виходячи з наступного.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції вважав, що позивачем не усунуті недоліки позовної заяви зазначені в ухвалі Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 червня 2024 року про залишення позовної заяви без руху.

Колегія суддів в повній мірі погоджується з таким висновком суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частини перша-третя статті 12 ЦПК України).

Відповідно до статті 497 ЦПК України, підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Пунктом 2 частини 1 статті 1 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначено, що іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм: хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави.

Частина 1 ст. 75 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначає, що підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися.

У міжнародному праві категорія «підсудність» застосовується для визначення розподілу як компетенції між судами існуючої в державі системи розгляду цивільних справ, так і компетенції судів щодо вирішення справ з іноземним елементом, тобто міжнародної підсудності.

Таким чином, суди, вирішуючи питання про належність справи до їх компетенції, зобов`язані з`ясувати, в судах якої країни відповідно до міжнародних зобов`язань України підлягає розгляду справа з міжнародним елементом.

24 травня 1993 року між Україною та Республікою Польща укладений договір про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах, який ратифікований Постановою Верховної Ради від 04 лютого 1994 року №3941-ХІІ та набрав чинності 14 серпня 1994 року.

Статтею 26 указаного договору визначено, що розірвання шлюбу проводиться згідно з законодавством тієї Договірної Сторони, громадянами якої є подружжя в момент порушення справи. Якщо в момент порушення справи один з подружжя є громадянином однієї Договірної Сторони, а другий - громадянином іншої Договірної Сторони, розірвання шлюбу проводиться згідно з законодавством тієї Договірної Сторони, на території якої вони мають місце проживання. Якщо один з подружжя має місце проживання на території однієї Договірної Сторони, а другий - на території іншої Договірної Сторони, застосовується законодавство тієї Договірної Сторони, орган якої порушив справу. У справах про розірвання шлюбу, в випадку, передбаченому в пункті 1, компетентним є орган тієї Договірної Сторони, громадянами якої є подружжя в момент порушення справи. У справах про розірвання шлюбу, в випадку, передбаченому в пункті 2, компетентним є орган тієї Договірної Сторони, на території якої подружжя має місце проживання. Якщо один з подружжя має місце проживання на території однієї Договірної Сторони, а другий - на території іншої Договірної Сторони, компетентними є органи обох Договірних Сторін. Суд, до компетенції якого належить винесення рішення про розірвання шлюбу, є також компетентним в винесенні рішення про батьківські права і аліменти на користь малолітніх дітей.

Згідно з положеннями ст. ст. 185-187 ЦПК України, суддя, отримавши позовну заяву, перевіряє дотримання позивачем вимог статей 175 і 177 ЦПК України щодо форми та змісту позовної заяви.

Статтею 175 ЦПК України встановлено ряд вимог, яким повинна відповідати позовна заява.

Зокрема, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява має містити повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти.

Відповідно до ч. 5 ст. 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху (ч. 2 ст. 185 ЦПК України).

Відповідно до ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст. 175, 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені ст. ст. 175, 177 ЦПК України, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Залишаючи позов ОСОБА_1 без руху, суд першої інстанції у тому числі для виконання свого обов`язку з`ясувати, в судах якої країни відповідно до міжнародних зобов`язань України підлягає розгляду указана справа з іноземним елементом, надав позивачу строк для усунення недоліків, а саме: долучення доказів на підтвердження місця проживання відповідача в Україні, а також зареєстрованого місця проживання позивачки на території України на час звернення до суду з позовом.

З матеріалів справи встановлено, що на виконання вимог ухвали суду про залишення позову представником позивача подано заяву, у якій він з приводу долучення доказів підтвердження місця проживання відповідача та позивача в України зазначив про наявність між сторонами неприязних стосунків та можливість суду у разі необхідності з власної ініціативи витребувати таку інформацію. Доказів на підтвердження місця реєстрації позивачки не надано.

Апеляційний суд зауважує, що у вказаній справі з іноземним елементом судом має бути перш за все з`ясовано у судах якої країни відповідно до міжнародних зобов`язань України підлягає розгляду справа, а на підтвердження того, що цей спір підлягає вирішенню в судах України позивачем мали бути долучені докази місця проживання відповідача в Україні, зокрема докази реєстрації або перебування відповідача на території України, довідка Державної прикордонної служби України та ін., а також з урахуванням положень Закону України «Про міжнародне приватне право» щодо визнання міжнародним елементом громадянина України, який проживає за межами України, доказів місця проживання позивача в Україні на час звернення до суду.

Однак позивач таких доказів не надала, а також не скористалася своїм правом, передбаченим статтею 84 ЦПК України, подати клопотання про витребування доказів судом у разі неможливості самостійно надати такі докази.

Враховуючи викладене, встановивши, що шлюб між сторонами укладений на території Республіки Польща, відповідач є громадянином Республіки Польща, позивач - громадянкою України, а докази того, що вони мають місце проживання на території України на час звернення до суду з позовом відсутні, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивачем не усунуті недоліки, визначені в ухвалі про залишення позову без руху, у зв`язку з чим позовна заява підлягала поверненню позивачу.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, зводяться до незгоди із ухвалою суду першої інстанції, довільного тлумачення закону та виходять за межі предмету апеляційного розгляду, а тому не можуть бути підставою для її скасування.

При цьому апеляційний суд враховує, що, як неодноразово відзначав Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 29-30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торія проти Іспанії», заява № 18390/91).

Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії», заява № 49684/99).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення ЄСПЛ у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення ЄСПЛ у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], §41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги процесуального права при його постановленні, тому ухвалу суду, відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - адвокатом Буженком Юрієм Сергійовичем - залишити без задоволення.

Ухвалу Білоцерківського районного суду Київської області від 25 червня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова