Справа № 486/1939/24
Провадження № 4-с/486/8/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2024 року м. Південноукраїнськ

Южноукраїнський міський суд Миколаївської області у складі головуючого судді Далматової Г.А., ознайомившись з матеріалами скарги ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності Другого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо відмови у скасуванні арешту майна та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

20 листопада 2024 року ОСОБА_1 , яка діяла через свого представника адвоката Мураль О.В., звернулась до суду зі скаргою про визнання протиправною бездіяльності Другого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в якій просить визнати протиправною бездіяльність Другого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо не зняття арешту з нерухомого майна, належного ОСОБА_1 у виконавчих провадженнях №19257639, №28288122, №32383538, та зобов`язати Другий відділ Державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зняти арешт, накладений постановами державних виконавців Державної виконавчої служби м. Южноукраїнська від 17 травня 2010 року у рамках ВП №19257639, 06 вересня 2011 року у рамках ВП №28288122, 03 травня 2012 року у рамках ВП №32383538 на все нерухоме майно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 із забороною його відчуження. Також просила поновити ОСОБА_1 строк на подання скарги на бездіяльність державного виконавця та зняття арешту з нерухомого майна.

У скарзі представник боржника зазначає, що ОСОБА_1 є власницею квартири АДРЕСА_1 , але вона позбавлена права розпоряджатися своєю власністю, оскільки постановами державних виконавців у виконавчих провадженнях протягом 2010-2012 років було накладено арешт на належне їй нерухоме майно.

Так, 17 травня 2010 року державним виконавцем відділу було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №19257639 та з метою примусового виконання виконавчого листа Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 11 березня 2010 року №2-238 накладено арешт на все нерухоме майно належне ОСОБА_1 про що внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. А 31 січня 2012 року державним виконавцем у цьому виконавчому провадженні винесено постанову, якою виконавчий документ було повернуто стягувачеві на підставі п. 5 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

06 вересня 2011 року державним виконавцем відділу було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №28288122 та з метою примусового виконання постанови Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 12 серпня 2011 року №2-718 накладено арешт на все належне їй майно та оголошено заборону на його відчуження про що внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. 27 вересня 2011 року державним виконавцем у цьому виконавчому провадженні виконавче провадження було закінчено на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження».

03 травня 2012 року державним виконавцем відділу було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №32383538 та з метою примусового виконання виконавчого листа Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 23 січня 2012 року №2-718 накладено арешт на все нерухоме майно належне ОСОБА_1 , про що внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. 28 серпня 2012 року державним виконавцем у цьому виконавчому провадженн, виконавче провадження було закінчено на підставі п.10 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження».

У зв`язку із цим ОСОБА_1 зверталась із заявою до Южноукраїнського відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту з квартири.

Листом Южноукраїнського відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 11 травня 2024 року їй було роз`яснено, що виконавчі провадження №19257639, №28288122, №32383538 знищено у зв`язку зі спливом строків зберігання та рекомендовано звернутися до суду.

ОСОБА_1 зверталась до Южноукраїнського міського суду Миколаївської області із позовною заявою про зняття арешту з нерухомого майна та ухвалою суду від 31 травня 2023 року їй було відмовлено у відкритті провадження й роз`яснено про те, що вона має право звернутися із скаргою на дії (бездіяльність) державного виконавця.

На даний час згідно відомостей автоматизованої системи виконавчого провадження жодних виконавчих проваджень стосовно ОСОБА_1 на виконанні не перебуває, проте арешт накладений постановами державних виконавців по закінченню виконавчих проваджень знято не було.

Ознайомившись зі скаргою, суд приходить до наступного.

Частиною 1 статті 449 пунктом а ЦПК України встановлено, що скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Згідно з ч. 2 ст. 449 ЦПК України пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 449 ЦПК України, перебіг строку законодавець пов`язує із днем, коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення її права, а не з днем, коли особа отримала відповідну постанову.

Відповідно до вимог ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Під час ознайомлення зі скаргою було встановлено, що 11 квітня 2022 року ОСОБА_1 звернулась до Другого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) із заявою про зняття арешту з належного їй нерухомого майна.

11 травня 2023 року Другим відділом державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було надано відповідь ОСОБА_1 , згідно якої, згідно даних АСВП ВП-спецпідрозділ, на виконанні у відділі перебували виконавчі провадження №19257639, №28288122, №32383538 у яких державним виконавцем накладався арешт на все належне ОСОБА_1 нерухоме майно. Детальної інформації по даним виконавчим провадженням надати не виявляється можливим, у зв`язку зі спливом строків зберігання.

Ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 31 травня 2023 року відмовлено у відкритті позовного провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Южноукраїнського відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту з нерухомого майна. Роз`яснено, що заявник має право звернутися до Южноукраїнського міського суду Миколаївської області із скаргою на дії (бездіяльність) державного виконавця у порядку, визначеному розділом VII Судовий контроль за виконанням судових рішень Цивільного процесуального кодексу України.

04 жовтня 2024 року ОСОБА_2 звернулась до Другого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) із адвокатським запитом про зняття арешту з майна.

09 жовтня 2024 року Другим відділом державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було надано відповідь ОСОБА_2 про те, що згідно відомостей автоматизованої системи виконавчого провадження в виконавчих провадженнях за №№ 19257639, 28288122 та 32383538 державними виконавцями ДВС винесено процесуальні документи, які не підтверджують факти передбачені частиною 4 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження», на підставі яких можливе зняття арешту з майна. Внаслідок цього у державного виконавця відділу ДВС відсутні правові підстави, щодо прийняття процесуального рішення про зняття арешту з майна.

Таким чином, боржник та його представник вказують, що 11 травня 2023 року з листа Другого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) достеменно дізнались про те, що боржнику було відмовлено у знятті арешту майна з належного їй майна. Разом з тим, до суду ОСОБА_1 звернулась лише 20 листопада 2024 року. Будь-якої іншої дати, в яку ОСОБА_1 дізналась або повинна була дізнатися про порушення права або свобод, у скарзі боржник не зазначає.

У своїй скарзі боржник просить поновити пропущений нею строк звернення до суду зі скаргою.

Разом з тим, судом не встановлено поважних причин пропуску строку звернення до суду із скаргою на бездіяльність відділу ДВС, оскільки ОСОБА_1 була ознайомлена із адресованим їй листом ДВС про неможливість зняття арешту з належного їй нерухомого майна від 11 травня 2023 року, та з моменту постановлення Южноукраїнським міським судом Миколаївської області ухвали про відмову у відкритті провадження у справі за її позовом про зняття арешту нерухомого майна з 2023 року ніяких заходів не вживала. Зі скаргою звернулася лише 20 листопада 2024 року.

Виходячи з принципу змагальності в цивільному процесі, прав та обов`язків сторін у справі, визначених Цивільним процесуальним кодексом України, суд виключно з ініціативи та в межах доводів сторін може поновити строк звернення до суду за обґрунтованим їх зверненням.

Тому у разі пропущення строку звернення до суду належить обґрунтувати поважність причин пропущення такого строку. Зазвичай це обставини, що не залежать від волі такої особи.

Норми цивільного процесуального законодавства не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі підстави визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

При цьому поважними причинами пропущення строку є обставини, що позбавили особу можливості подати заяву у визначений законом строк, вони об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення заявника і пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або суттєво ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Ці обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод право на справедливий суд передбачає і доступ до правосуддя і, зокрема гарантується тим, що суд має бути не заформалізованим, що знайшло своє відображення у рішеннях ЄСПЛ «Подбіельські та ППУ Полпуре проти Польщі» (Podbielski and PPU Polpure v. Poland) від 26 липня 2005 року, заява N 39199/98, п. 62), «Воловік проти України» від 6 грудня 2007 року, заява №15123/03.

У Рішенні в справі «Мельник проти України» від 28 березня 2006 року, заява № 23436/03 ЄСПЛ зазначено: Право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду (рішення у справі Golder v. the United Kingdom від 21 лютого 1975 року, Серія А N 18, п. 36), не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (рішення у справі Guerin v. France від 29 липня 1998 року, Reports of Judgments and Decisions 1998-V, p. 1867, § 37). 23. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, має на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані. У той же час такі правила в цілому або їх застосування не повинні перешкоджати сторонам використовувати доступні засоби захисту (рішення у справі Perez de Rada Cavanilles v. Spain від 28 жовтня 1998 року).

У постанові Великої палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 320/7888/16-ц вказано, що стосується дотримання процесуальних строків, то, слід вважати, що сторони повинні таких дотримуватись та пропуск таких, за загальним правилом, призводить до втрати права особою на вчинення певної процесуальної дії.

Виходячи з викладеного, суд вважає, що ОСОБА_1 пропущений строк для подання скарги та остання, хоча і просить поновити пропущений строк, та не наводить суду поважних причин його пропуску, тому скарга підлягає залишенню без розгляду.

Керуючись ст. ст. 260, 447, 449 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Залишити без розгляду скаргу ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності Другого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо відмови у скасуванні арешту майна та зобов`язання вчинити певні дії.

Роз`яснити, боржнику, що після усунення умов, що були підставою для залишення скарги без розгляду вона має право звернутися до суду повторно.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Суддя Южноукраїнського

міського суду Г. А. Далматова