КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №369/8297/23 Головуючий у 1 інстанції: Янченко А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Євграфової Є.П., Писаної Т.О.,

при секретарі Ганжалі С.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинський районного суду Київської області від 24 червня 2024 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів,-

ВСТАНОВИЛА:

Короткий зміст позовних вимог

В червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів.

Просив визначити єдину частку, що стягується з усіх видів доходів ОСОБА_1 на утримання трьох дітей у розмірі 30% від усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку для кожної дитини та зменшити розмір аліментів, що з нього стягуються на користь ОСОБА_2 на підставі рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18.12.2008 року по справі №2-4263/8 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 з 1/4 до 1/10 від усіх видів заробітку щомісяця.

В обґрунтування позову вказав, що він перебував у офіційному шлюбі з відповідачкою з 07 серпня 2004 року по 06 травня 2010 року, спільно проживали з 07 серпня 2004 року до 11 листопада 2007 року. 09 жовтня 2008 року в результаті штучного запліднення народилася донька ОСОБА_4 18 грудня 2008 року Києво-Святошинським районним судом Київської області було ухвалено рішення по справі № 2-4263/8 про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 від усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 07 листопада 2008 року і до досягнення нею повноліття.

З жовтня 2008 року позивач перебував у стосунках з ОСОБА_3 (наразі змінила прізвище на « ОСОБА_3 »). ІНФОРМАЦІЯ_2 у нього та ОСОБА_3 народився син ОСОБА_4 04 червня 2009 року ОСОБА_4 було зроблено операцію по ампутації гомілки та стопи, внаслідок чого він отримав статус дитини-інвалід з дитинства. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 24 червня 2009 року по справі № 2-1753 з ОСОБА_1 стягнено аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_4 у розмір 1/4 від усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 03 червня 2009 року і до досягнення дитиною повноліття.

ІНФОРМАЦІЯ_3 у ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у шлюбі народилась донька ОСОБА_6 30 жовтня 2020 року позивач та ОСОБА_3 уклали нотаріально посвідчений договір між батьками про сплату аліментів на утримання дітей, визначення місця проживання дітей, участь у вихованні та додаткових витратах на дітей, а 29 березня 2021 року, за спільною заявою ухвалою Святошинського районного суду м. Києва № 759/19082/20 постановлено рішення про розірвання шлюбу між ними.

04 травня 2023 року повідомленням ВДВС про внесення відомостей про боржника до Єдиного реєстру боржників ОСОБА_1 було поставлено до відома про те, що у нього на даний час наявна заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої за період з 01 січня 2011 року по 04 травня 2023 року становить 707 012,29 грн. За основним місцем роботи позивача повідомили про необхідність врегулювання питання заборгованості або звільнення. При спробі домовитись із відповідачкою позивач отримав неприйнятні умови, які фактично позбавляли його можливості забезпечувати власне існування та необхідності утримування двох інших дітей, а тому він вимушений був звільнитись з роботи і на даний час не має місця роботи.

Позивач вважав, що такий розмір аліментів, який стягувався з нього на користь відповідачки на утримання їх спільної доньки ОСОБА_4 є невиправдано високим та не справедливим, оскільки на момент подачі позову він сплачував щомісячно аліменти на загальну суму 16 465 грн, що складало 78,67 % від загальної суми пенсії.

ОСОБА_1 зазначав, що з моменту ухвалення рішення про стягнення аліментів значно змінився його матеріальний стан, він не працює, є пенсіонером, через неправильне визначення державним виконавцем бази для стягнення аліментів у нього виникла значна заборгованість по сплаті аліментів, стан здоров`я незадовільний, а також він має на утриманні батьків похилого віку. Всі ці фактори в сукупності ускладнювали його можливість здійснювати сплату аліментів у визначеному судовими рішеннями та договором розмірі. В той час, як у відповідачки з 2008 значно покращився матеріальний стан, а відповідно покращився і матеріальний стан та забезпечення доньки.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Києво-Святошинський районного суду Київської області від 24 червня 2024 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Суд першої інстанції дійшов до висновку, що розмір аліментів, визначений рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 грудня 2008 року у справі №2-4263/8 відповідає вимогам сімейного законодавства, а зменшення розміру аліментів, присуджених до стягнення, у зв`язку з тим, що у позивача погіршилося матеріальне становище, без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини ОСОБА_4 та суперечитиме її інтересам.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, 06 серпня 2024 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Києво-Святошинський районного суду Київської області від 24 червня 2024 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги надані позивачем докази та не вказав причини їх відхилення.

Вказує, що суд першої інстанції послався на доказ щодо звільнення позивача та втрати доходу, але зосередився на причинах звільнення і їх доведеності, що є безпідставним.

Вважає, що суд першої інстанції не врахував рівність прав дітей та не з`ясував розмір аліментів на кожного з дітей.

Вважає, що судом першої інстанції помилково застосовано практику щодо переваг прав дитини над правом батька, так як позивач звернувся з позовом до повнолітньої відповідачки.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, позивач не скористався своїм правом для подачі відзиву.

Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання

Представник відповідача ОСОБА_7 , в судовому засіданні заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, просив відмовити в її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник апелянта ОСОБА_8 , в судовому засіданні підтримала апеляційну скаргу з наведених в ній підстав та просила її задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати.

Позиція суду апеляційної інстанції

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення скарги, виходячи з наступного.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народилась донька ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .

18.12.2008 Києво-Святошинським районним судом Київської області було ухвалено рішення по справі № 2-4263/8 про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_4 , 2008 року народження, у розмірі 1/4 від усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 07.11.2008 і до досягнення нею повноліття.

04.01.2022 ОСОБА_4 було надано статус дитини з інвалідністю віком до 18 років.

У Шевченківському відділі державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкрито виконавче провадження № 23174987 на виконання рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18.12.2008 по справі №2-4263 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу).

З довідки-розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 04.05.2023, виданого державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Коваленком Є.І. вбачається наявність заборгованості скаржника по сплаті аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_4 на суму 707 012,29 грн.

У позивача та третьої особи ОСОБА_3 народилось ще двоє дітей - ІНФОРМАЦІЯ_5 народився син ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , а ІНФОРМАЦІЯ_3 - донька ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 .

Відповідно до виписки № 469 від 04.06.2009 з медичної картки стаціонарного хворого ОСОБА_4 було зроблено операцію по ампутації гомілки та стопи та висновком № 66 від 08.07.2009 встановлено статус дитини - інвалід з дитинства.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 24.06.2009 по справі № 2-1753 з ОСОБА_1 стягнено аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_4 у розмір 1/4 від усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 03.06.2009 і до досягнення дитиною повноліття.

30.10.2020 між позивачем та третьою особою - ОСОБА_3 було укладено нотаріально посвідчений договір між батьками про сплату аліментів на утримання дітей, визначення місця проживання дітей, участь у вихованні та додаткових витратах на дітей.

Третя особа ОСОБА_3 , звернулась до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою про відкриття виконавче провадження, на підставі якої було відкрито виконавче провадження № 25281471, на виконання виконавчого листа Святошинського районного суду міста Києва від 24.06.2009 по справі №2-1753 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 , аліменти на утримання сина ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу).

За стягненням аліментів на утримання ОСОБА_6 ОСОБА_3 до суду не зверталась, виконавчі провадження щодо примусового стягнення аліментів на утримання ОСОБА_6 не відкривались.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з положеннями ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Колегія суддів звертає увагу, що Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

При вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахуванням встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Враховуючи зміст ст.ст.181, 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 03.02.2021 у справі № 520/21069/18 зазначено, що аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.

Колегія суддів звертає увагу на те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України.

Верховний Суд зазначив, що платник аліментів має подати до суду докази, що факт утримання іншої дитини та її матері дійсно зумовив погіршення майнового становища платника аліментів. Наявність лише факту утримання дитини, яка народилась в іншому шлюбі, та дружини, яка перебуває у декретній відпустці, без доведення факту погіршення майнового становища платника аліментів є недостатнім для зменшення розміру аліментних платежів. Тобто не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. Інакше кажучи, дитина від попереднього шлюбу має право отримувати аліменти у встановленому розмірі до тих пір, поки платник аліментів не доведе, що певні обставини унеможливлюють сплату аліментів у повній сумі. Таким чином, Верховний Суд у справі № 552/2073/23 в чергове застосував свою позицію, викладену у постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 760/9783/18-ц (провадження № 61-9460св20), від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19 (провадження № 61-9460св20), від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20 (провадження № 61-1031св21).

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги проте що судом першої інстанції не було враховано, що ОСОБА_1 сплачував щомісячно аліменти на загальну суму 16 465 грн, що складає 78,67 % від загальної суми пенсії.

ОСОБА_1 як на підставу для зміни розміру аліментів посилався на той факт, що з моменту ухвалення рішення про стягнення аліментів значно змінився його матеріальний стан, він не працює, є пенсіонером, у нього існує значна заборгованість по сплаті аліментів про існування якої йому не було відомо, стан здоров`я погіршився на підтвердження чого було надано докази про те що апелянт систематично перебуває на лікуванні (виписки надано), а також він має на утриманні батьків похилого віку.

Повідомив, що у ОСОБА_2 в свою чергу з 2008 року значно покращився матеріальний стан, а відповідно покращився і матеріальний стан та забезпечення доньки.

Колегія суддів вважає, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, чи їх шлюб розірвано або вони взагалі не перебували в ньому.

Відповідно до ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» де зазначено, що загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

Колегія суддів вважає що суд першої інстанції не надав належної оцінки доводам позивача про зміну матеріального становища, як платника аліментів у порівнянні з положенням, яке існувало на час ухвалення рішення про стягнення аліментів.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини відповідно до ч. 1 ст. 12 вказаного Закону.

За змістом наведених норм зміна розміру аліментів у бік зменшення можлива у випадку зміни матеріального стану платника, в результаті якого у нього погіршився матеріальний стан, або змінився сімейний стан платника, в результаті чого у нього з`явилися нові утриманці, або погіршився стан здоров`я, що потягло додаткові грошові витрати. Вказана позиція відображена у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Пунктами 17, 23 постанови роз`яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них, у відповідності до ст. 192 СК України.

При цьому, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1 ст. 76, ч. 1 ст.77 та ст. 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Колегія суддів вважає, що позивачем суду надано достатні докази на підтвердження обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог про зміну розміру аліментів.

Колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову є незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки судом першої інстанції при ухваленні рішення допущено неправильне застосування норм матеріального права та порушено норми процесуального права, наслідком чого стало ухвалення помилкового рішення про відмову в задоволені позову, рішення суду першої інстанції ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового судового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 376, 383, 384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинський районного суду Київської області від 24 червня 2024 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про призначення розміру аліментів що стягується з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на підставі рішення Києво-Святошинський районного суду Київської області від 18.12.2008 скасувати та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

Зменшити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 на підставі рішення Києво-Святошинський районного суду Київської області від 18.12.2008 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_6 з 1/4 до 1/6 від усіх видів заробітку ОСОБА_1 щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 17 жовтня 2024 року

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Є.П. Євграфова

Т.О. Писана