П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2024 року м. Київ

Справа №369/869/21

Апеляційне провадження № 22-ц/824/5572/2024

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Невідомої Т.О., Поліщук Н.В.

за участю секретаря Федорчук Я.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області, ухваленого під головуванням судді Дубас Т.В. 19 жовтня 2023 року в м. Києві, повний текст рішення складений 07 листопада 2023 року, у справі за позовом виконувача обов`язків керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави в особі територіальної громади селища Чабани Києво-Святошинського району Київської області до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , Чабанівська селищна територіальна громада в особі Чабанівської селищної ради Фастівського району Київської області про скасування рішень та повернення земельної ділянки у власність територіальної громади,

В С Т А Н О В И В

У січні 2021 року виконувач обов`язків керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави в особі територіальної громади селища Чабани Києво-Святошинського району Київської області звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив:

- скасувати рішення від 24 квітня 2019 року за індексним номером 47036396 про державну реєстрацію права приватної власності за ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 1,8999 га з кадастровим номером :04:003:5546 з одночасним припиненням речових прав ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером :04:003:5546;

- скасувати рішення від 24 травня 2019 року за індексним номером 47036528 про державну реєстрацію права приватної власності за ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 1,6999 га з кадастровим номером :04:003:5548 з одночасним припиненням речових прав ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером :04:003:5548;

- скасувати рішення від 24 липня 2018 року за індексним номером 42199808 про державну реєстрацію права приватної власності за ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 1,8999 га з кадастровим номером :04:003:5564 з одночасним припиненням речових прав ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером :04:003:5564;

- скасувати рішення від 24 травня 2019 року за індексним номером 47036031 про державну реєстрацію права приватної власності за ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 1,8999 га з кадастровим номером :04:003:5565 з одночасним припиненням речових прав ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 1,8999 га з кадастровим номером :04:003:5565;

- повернути у власність територіальної громади селища міського типу Чабани Києво-Святошинського району Київської області земельні ділянки з кадастровими номерами: :04:003:5546 площею 1,8999 га, :04:003:5548 площею 1,6999 га, :04:003:5565 площею 0,0925 га, :04:003:5564 площею 1,7075 га, розташовані в адміністративних межах селища Чабани Києво-Святошинського району Київської області.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за результатами аналізу додержання вимог земельного та водного законодавства на території Києво-Святошинського району Київської області прокуратурою встановлено, що:

1. Рішенням Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області № 1141 від 08 грудня 2017 року було передано безоплатно у власність ОСОБА_3 земельну ділянку площею 1,9000 га, розташовану в смт. Чабани Києво-Святошинського району Київської області для ведення особистого селянського господарства. 29 грудня 2017 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу вказаної земельної ділянки № 6313. На підставі заяви ОСОБА_4 від 10 квітня 2018 року № 2011 вказану земельну ділянку з кадастровим номером :04:003:5540 поділено на дві земельні ділянки: площею 1,8999 га з кадастровим номером :04:003:5546 та площею 0,0001 га без присвоєного кадастрового номера.

Рішенням Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області № 1781 від 19 квітня 2019 року було затверджено проект землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки з кадастровим номером :04:003:5546 площею 1,8999 га з земель «для ведення особистого селянського господарства» на «для цілей підрозділів 07.01-07.04 для збереження та використання земель природного-заповідного фонду».

Між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу вказаної земельної ділянки від 24 травня 2019 року, посвідчений приватним нотаріусом Федотовою О.В. та зареєстрований в реєстрі за № 2696. Відомості про право власності було внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 24 травня 2019 року індексний номер 47036396, прийнятого приватним нотаріусом Федотовою О. В.;

2. Рішенням Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області № 1142 від 08 грудня 2017 року передано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 1,7000 га, розташовану в смт Чабани Києво-Святошинського району Київської області (кадастровий номер :04:003:5542) для ведення особистого селянського господарства.

Між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу вказаної земельної ділянки № 6312 від 29 грудня 2017 року.

На підставі заяви ОСОБА_4 № 2010 від 10 квітня 2018 року вказану земельну ділянку з кадастровим номером :04:003:5542 було поділено на дві земельні ділянки: площею 1,8999 га з кадастровим номером :04:003:5548 та площею 0,0001 га без присвоєного кадастрового номера.

17 грудня 2018 року щодо земельної ділянки площею 1,6999 га з кадастровим номером :04:003:5548 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державним реєстратором Тютюн Д. С. було внесено зміни, а саме змінено призначення із земель «для ведення особистого селянського господарства» на землі «для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)», індексний номер рішення 41634619.

Між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу вказаної земельної ділянки від 24 квітня 2019 року, посвідчений приватний нотаріусом Федотовою О.В. та зареєстрований за № 2700. Відомості про право власності внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 24 травня 2019 року індексний номер 47036528, прийняте приватним нотаріусом Федотовою О. В.;

3. Рішенням Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області № 1143 від 08 грудня 2017 року було передано безоплатно у власність ОСОБА_5 земельну ділянку площею 1,8000 га, розташовану в смт Чабани Києво-Святошинського району Київської області (кадастровий номер :04:003:5541) для ведення особистого селянського господарства.

Між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було укладено договір купівлі-продажу вказаної земельної ділянки від 29 грудня 2017 року № 5857.

На підставі заяви ОСОБА_6 № 2020 від 02 липня 2018 року вказану земельну ділянку з кадастровим номером :04:003:5541 було поділено на дві земельні ділянки: площею 1,7075 га з кадастровим номером :04:003:5564 та площею 0,0925 га з кадастровим номером :04:003:5565.

Між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером :04:003:5564 площею 1,7075 га за № 2684 від 24 травня 2019 року. Відомості про право власності було внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 24 серпня 2018 року індексний номер 42199808, прийняте державним реєстратором Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області Коваленко Д. В.

Рішенням Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області № 1781 від 19 квітня 2019 року затверджено проект землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки з кадастровим номером :04:003:5565 площею 0,0925 га із земель «для ведення особистого селянського господарства» на «для цілей підрозділів 07.01-07.04 для збереження та використання земель природного-заповідного фонду».

Між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером :04:003:5565 площею 0,0925 га за № 2688 від 24 травня 2019 року. Відомості про право власності внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 24 травня 2019 року індексний номер 47036031, прийняте державним реєстратором Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області Коваленка Д. В.

Позивач вважає, що рішення Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області №№ 1141, 1142, 1143 від 08 грудня 2017 року в частині безоплатної передачі у власність земельних ділянок є незаконними.

Посилається на те, що земельні ділянки з кадастровими номерами :04:003:5546; :04:003:5548; :04:003:5564; :04:003:5565 відносяться до земель водного фонду, оскільки знаходяться у верхів'ї безіменного струмка, що є правою притокою струмка Віта, яка відповідного до Водного кодексу України та класифікації річок відноситься до малої річки. Оскільки спірні земельні ділянки відносяться до земель водного фонду, відповідно вони не можуть передаватися в приватну власність громадян.

На підставі викладеного, прокурор просив суд ухвалити рішення, яким скасувати рішення про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 , повернути у власність територіальної громади селища міського типу Чабани Києво-Святошинського району Київської області земельні ділянки з кадастровими номерами :04:003:5546; :04:003:5548; :04:003:5564; :04:003:5565, судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 жовтня 2023 року позов виконувача обов`язків керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави в особі територіальної громади селища Чабани Києво-Святошинського району Київської області до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , Чабанівська селищна територіальна громада в особі Чабанівської селищної ради Фастівського району Київської області про скасування рішень та повернення земельної ділянки у власність територіальної громади - залишено без задоволення.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не було доведено, що спірні земельні ділянки станом на передачу їх у приватну власність, відносились до земель водного фонду і знаходились в межах 25-метрової прибережної захисної смуги водного об`єкту з частковим її накладенням, а тому підстави для задоволення позову прокурора - відсутні.

Не погодився із зазначеним судовим рішенням Заступник керівника Київської обласної прокуратури, ним подано апеляційну скаргу, в якій він зазначає, що висновки суду першої інстанції не відповідають дійсним обставинам справи та дослідженим доказам, судом неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Зазначає, що спірні земельні ділянки знаходяться у межах 50-метрової прибережної захисної смуги струмка Віта в районі двох руслових ставків на притоці вказаного струмка, а тому їх відведення у приватну власність громадян є порушенням вимог Земельного Кодексу України.

Вказує, що судом безпідставно було зроблено висновок про те, що надані прокурором докази на підтвердження відведення спірних земельних ділянок за рахунок земель водного фонду є неналежними, натомість судом було взято до уваги та надано перевагу висновку експерта Міністерства юстиції України Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. заслуженого професора М.С. Бокаріуса», згідно якого оспорювані земельні ділянки не накладаються на землі водного фонду згідно генерального плану селища.

Вказує, що на графічних матеріалах Генерального плану смт. Чабани при визначенні ширини прибережної захисної смуги не було враховано фактичну крутизну схилів, як результат вона становить 25 м. Також між дамбою нижнього ставка та старою зруйнованою дамбою не показано існуюче русло струмка Віта, що призвело до розриву і зменшення прибережної захисної смуги на цій ділянці русла.

Звертає увагу, що з висновком суду щодо неналежності доказу, а саме висновку Інституту водних проблем і меліорації Національної академії наук України від 16 вересня 2020 року №407/06 не можна погодитись, тому що при його складанні використовувались не лише відомості з публічної кадастрової карти України, а й інші документи та картографічні матеріали в їх сукупності: топографічна карта М 1:10000 з горизонтами рельєфу, супутниковий знімок високої роздільної здатності притоки струмка Віта з незабудованими терасованими схилами в межах прибережної захисної смуги на відстані 50м. станом місцевості на 2008 рік, генеральний план смт. Чабани, супутниковий знімок високої роздільної здатності з зображеними межами прибережної захисної смуги для ставків та русла струмка Віта станом місцевості на 2019 рік з межами спірних земельних ділянок. Водночас, судом на спростування доказів позивача безпідставно було надано перевагу висновку експерта №411/570 від 11 квітня 2023 року, оскільки такий висновок не є належним та достовірним доказом в розумінні вимог ст. 77, 79 ЦПК України.

З огляду на зазначене вище, просять скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - ОСОБА_7 заперечує проти доводів апеляційної скарги, вважає рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В судому засіданні прокурор ОСОБА_8 , ОСОБА_9 підтримали апеляційну скаргу з підстав викладених у ній, просили про задоволення заявлених ними вимог. Після оголошення перерви прокурор в судове засідання призначене на 11 листопада 2024 року о 17.10 год, не з`явився, причини неявки суду не повідомив, тому колегія суддів вважала за можливе завершити розгляд справи у його відсутність.

Також підтримав апеляційну скаргу представник Чабанівської сільської ради -Пікула С.П. та просив про задоволення заявлених прокурором вимог.

Представник відповідача - адвокат Лукашенко Є.О. заперечував проти доводів апеляційної скарги вважає рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, просив залишити його без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового засідання, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів виходить з такого.

Щодо права звернення прокурора з вказаним позовом судом встановлено, що в листі від 21 січня 2021 року Києво-Святошинська місцева прокуратура повідомила Чабанівську селищну раду Києво-Святошинського району Київської області, про виявлені порушення при розпорядженні землями водного фонду та необхідність пред'явлення цього позову /т.1 а.с.119-122/.

Чабанівська селищна рада Києво-Святошинського району Київської області проти позову не заперечувала. Нездійснення таких заходів, на думку прокурора, свідчить про неналежний захист інтересів держави та про наявність підстав для представництва таких інтересів прокурором.

Згідно з пунктом 3 частини першої та частиною другою статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Організація та порядок діяльності прокуратури визначаються законом.

Частиною другою статті 4 ЦПК України передбачено, що у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Передумовою участі органів та осіб в цивільному процесі є набуття ними цивільного процесуального статусу органів та осіб, яким законом надано право представляти інтереси інших суб`єктів, та наявність процесуальної правосуб`єктності, яка передбачає процесуальну правоздатність і процесуальну дієздатність.

На прокуратуру покладаються функції представництва інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених цим Законом та главою 12 розділу III ЦПК України (стаття 2 Закону України «Про прокуратуру»). Прокуратура виконує функцію нагляду за додержанням прав і свобод людини і громадянина, додержанням законів з цих питань органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами виключно у формі представництва інтересів громадянина або держави в суді (пункт 1 Розділу ХІІІ Закону «Про прокуратуру»).

Згідно з частинами третьою та четвертою статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

З наведеного можна дійти висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №587/430/16-ц (пункт 37)).

Отже, винятковими випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття «інтерес держави».

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.

Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

У Рішенні від 05 червня 2019 року №4-р(II)/2019 Конституційний Суд України вказав, що Конституцією України встановлено вичерпний перелік повноважень прокуратури, визначено характер її діяльності і в такий спосіб передбачено її існування і стабільність функціонування; наведене гарантує неможливість зміни основного цільового призначення вказаного органу, дублювання його повноважень/функцій іншими державними органами, адже протилежне може призвести до зміни конституційно визначеного механізму здійснення державної влади її окремими органами або вплинути на обсяг їхніх конституційних повноважень.

Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Невиконання прокурором вимог щодо надання суду обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді має наслідком залишення позовної заяви без руху для усунення її недоліків і повернення в разі, якщо відповідно до ухвали суду у встановлений строк ці недоліки не усунуті.

Якщо суд установить відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави вже після відкриття провадження у справі, то позовну заяву прокурора слід вважати такою, що підписана особою, яка не має права її підписувати. І в таких справах виникають підстави для залишення позову без розгляду.

Аналогічні правові висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі №912/2385/18 (провадження №12-194гс19). У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду уточнила свої висновки, зроблені в постанові від 15 жовтня 2019 року у справі №903/129/18 та у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі №927/246/18, від 16 квітня 2019 року у справах №910/3486/18 та №925/650/18, від 17 квітня 2019 року у справі №923/560/18, від 18 квітня 2019 року у справі № 913/299/18, від 13 травня 2019 року у справі №915/242/18, у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі №0440/6738/18, вказавши, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.

У справі, яка переглядається, прокурор зазначив підставу для представництва інтересів держави.

На виконання частини четвертої статті 56 ЦПК України, абзацу першого частини третьої, абзацу першого частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» у тексті позовної заяви прокурор обґрунтував, на його думку, бездіяльність органу, уповноваженого державою здійснювати функції захисту її інтересів у спірних правовідносинах (тобто навів підставу для представництва інтересів держави), а також обґрунтував, у чому, на його думку, полягає порушення цих інтересів (тобто навів підстави позову). А тому колегія суддів приходить до висновку, що прокурор звернувся з позовом з метою захисту прав інтересів держави, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.

По суті спору апеляційним судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Станом на 06 грудня 2017 року земельна ділянка з кадастровим номером :04:003:5540, площею 1,9000 га, розташована в смт. Чабани Києво-Святошинського району Київської області, належала до комунальної власності, що підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру /т.1 а.с.25-29/.

Рішенням Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області № 1141 від 08 грудня 2017 року було затверджено проект землеустрою та передано у власність ОСОБА_3 земельну ділянку площею 1,9000 га, розташовану в смт. Чабани Києво-Святошинського району Київської області (кадастровий номер :04:003:5540) для ведення особистого селянського господарства /т.1 а.с.24/.

29 грудня 2017 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу вказаної земельної ділянки № НОМЕР_1 , за умовами якого право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :04:003:5540, площею 1,9000 га, розташована в смт. Чабани Києво-Святошинського району Київської області, перейшло до ОСОБА_4 /т.1 а.с.30-32/.

На підставі заяви ОСОБА_4 від 10 квітня 2018 року № 2011 вказану земельну ділянку з кадастровим номером :04:003:5540 поділено на дві земельні ділянки: площею 1,8999 га з кадастровим номером :04:003:5546 та площею 0,0001 га без присвоєного кадастрового номера /а.с.33-42/.

Рішенням Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області № 1781 від 19 квітня 2019 року затверджено проект землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки з кадастровим номером :04:003:5546 площею 1,8999 га із земель «для ведення особистого селянського господарства» на землі «для цілей підрозділів 07.01-07.04 для збереження та використання земель природного-заповідного фонду» /т.1 а.с.44,215-249/.

З довідки Чабанівської селищної ради № 02-20/1634від 26 вересня 2018 року, яка наявна в матеріалах проекту землеустрою вбачається, що земельна ділянка площею 1,8999 га з кадастровим номером :04:003:5546 відповідно до генерального плану смт. Чабани Києво-Святошинського району Київської області, затвердженого рішення № 136 від 25 лютого 2016 із змінами від 07 червня 2018 року, передбачена як зона відпочинку та належить до категорії земель рекреаційного призначення /т.1 а.с.230/.

Згідно з Витягом з Державного земельного кадастру від 24 квітня 2019 року земельна ділянка площею 1,8999 га з кадастровим номером :04:003:5546 має цільове призначення «07.05 Для цілей підрозділів 07.01-07.04 для збереження та використання земель природного-заповідного фонду», категорія земель визначена - землі рекреаційного призначення, форма власності приватна, власник ОСОБА_4 /т.1 а.с.45-49/.

24 травня 2019 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу вказаної земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Федотовою О. В. та зареєстрований в реєстрі за № 2696. Відомості про право власності ОСОБА_1 внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 24 квітня 2019 року індексний номер 47036396, прийнятого приватним нотаріусом Федотовою О. В. /т.1 а.с.50-53/.

Станом на 06 грудня 2017 року земельна ділянка з кадастровим номером :04:003:5542, площею 1,7000 га, розташована в смт. Чабани Києво-Святошинського району Київської області, належала до комунальної власності, що підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру /т.1 а.с.55-59/.

Рішенням Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області № 1142 від 08 грудня 2017 року було затверджено проект землеустрою та передано у власність ОСОБА_3 земельну ділянку площею 1,7000 га, розташовану в смт Чабани Києво-Святошинського району Київської області (кадастровий номер :04:003:5542) для ведення особистого селянського господарства /т.1 а.с.54/.

29 грудня 2017 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу вказаної земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Біккінеєвою І. А. та зареєстрований за № 6312. За умовами цього договору року земельна ділянка з кадастровим номером :04:003:5542, площею 1,7000 га, розташована в смт. Чабани Києво-Святошинського району Київської області була передана у власність ОСОБА_4 /а.с.60-61/.

Вказану земельну ділянку з кадастровим номером :04:003:5542 поділено на дві земельні ділянки: площею 1,6999 га з кадастровим номером :04:003:5548 та площею 0,0001 га без присвоєного кадастрового номера /т.1 а.с.64-68/.

17 грудня 2018 року щодо земельної ділянки площею 1,6999 га з кадастровим номером :04:003:5548 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державним реєстратором Тютюн Д. С. внесено зміни, а саме: змінено з земель «для ведення особистого селянського господарства» на землі «для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)», індексний номер рішення 41634619 /т.1 а.с.69-73/.

24 квітня 2019 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу вказаної земельної ділянки, посвідчений приватний нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Федотовою О. В. та зареєстрований за № 2700. Відомості про право власності ОСОБА_1 внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 24 травня 2019 року індексний номер 47036528, прийняте приватним нотаріусом Федотовою О. В. /т.1 а.с.74-77/.

Станом на 06 грудня 2017 року земельна ділянка з кадастровим номером :04:003:5541, площею 1,8000 га, розташована в смт. Чабани Києво-Святошинського району Київської області, належала до комунальної власності, що підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру /т.1 а.с.79-83/.

Рішенням Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області від 08 грудня 2017 року № 1143 було затверджено проект землеустрою та передано безоплатно у власність ОСОБА_5 земельну ділянку площею 1,8000 га, розташовану в смт Чабани Києво-Святошинського району Київської області (кадастровий номер :04:003:5541) для ведення особистого селянського господарства. /т.1 а.с.78/

29 грудня 2017 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 укладено договір купівлі-продажу вказаної земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Леденьовим І. С. та зареєстрований за № 5857. За умовами цього договору земельна ділянка з кадастровим номером :04:003:5541, площею 1,8000 га, розташована в смт. Чабани Києво-Святошинського району Київської області була передана у власність ОСОБА_6 /т.1 а.с.84-88/.

На підставі заяви ОСОБА_6 від 02 липня 2018 року № 2020 вказану земельну ділянку з кадастровим номером :04:003:5541 поділено на дві земельні ділянки: площею 1,7075 га з кадастровим номером :04:003:5564 та площею 0,0925 га з кадастровим номером :04:003:5565 /т.1 а.с.89-94,99-103/.

24 травня 2019 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером :04:003:5564 площею 1,7075 га, посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Федотовою О. В. та зареєстрований за № 2684. Відомості про право власності внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 24 травня 2019 року індексний номер 47035878, прийняте приватним нотаріусом Федотовою О.В. /т.1 а.с.95-98/.

Рішенням Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області від 19 квітня 2019 року № 1781 затверджено проект землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки з кадастровим номером :04:003:5565 площею 0,0925 га із земель «для ведення особистого селянського господарства» на «для цілей підрозділів 07.01-07.04 для збереження та використання земель природного-заповідного фонду» /т.1 а.с.105,214/.

З довідки Чабанівської селищної ради № 02-20/1635 від 26 вересня 2018 року, яка наявна в матеріалах проекту землеустрою вбачається, що земельна ділянка площею 0,0925 га з кадастровим номером :04:003:5565 відповідно до генерального плану смт Чабани Києво-Святошинського району Київської області, затвердженого рішення № 136 від 25 лютого 2016 із змінами від 07 червня 2018 року, передбачена як зона відпочинку та належить до категорії земель рекреаційного призначення /т.1 а.с.229/.

24 травня 2019 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером :04:003:5565 площею 0,0925 га, посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Федотовою О. В. та зареєстрований в реєстрі за № 2688. Відомості про право власності внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 24 травня 2019 року індексний номер 47036031, прийняте приватним нотаріусом Федотовою О. В. /т.1 а.с.106-109/.

Державне агентство водних ресурсів України в особі Басейнового управління водних ресурсів середнього Дніпра в листі від 21 серпня 2020 року № 01-12/8/2 наданому на запит керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури вказало, що відповідно до картографічних матеріалів земельні ділянки з кадастровими номерами: :04:003:5149; :04:003:0343, :04:003:5564; :04:003:5548, :04:003:5546 перебувають на землях водного фонду в районі двох руслових ставків на притоці струмка Віта:

- земельна ділянка № :04:003:5149 частково розташована на землях водного фонду під частиною верхнього ставку і русла безіменного струмка та їх прибережними захисними смугами;

- земельна ділянка № :04:003:0343 розташована на землях водного фонду під нижнім ставком і руслом безіменного струмка та їх прибережними захисними смугами;

- земельна ділянка № :04:003:5564 розташована на землях водного фонду під руслом безіменного струмка та його прибережними захисними смугами;

- земельна ділянка № :04:003:5548 частково розташована на землях водного фонду під руслом безіменного струмка та його прибережними захисними смугами;

- земельна ділянка № :04:003:5546 частково розташована на землях водного фонду під руслом безіменного струмка та його прибережними захисними смугами /т.1 а.с.110/.

Державне агентство водних ресурсів України в особі Басейнового управління водних ресурсів середнього Дніпра в листі від 28 квітня 2021 року повідомило, що при формування відповіді Києво-Святошинській місцевій прокуратурі застосовувало електронну Публічну кадастрову карту України, GISFile Карту та викопіювання з Google Maps /т.1 а.с.159/.

Відповідно до відповіді Інституту водних проблем і меліорації (ІВПіМ) Національної академії аграрних наук України від 16 вересня 2020 року № 407/06 земельні ділянки з кадастровими номерами: :04:003:5149, :04:003:5546, :04:003:5548, :04:003:5564, :04:003:5565 знаходяться у верхів`ї безіменного струмка, що є правою притокою струмка Віта, яка відповідно до вимог Водного кодексу України відносяться до земель водного фонду.

Інститутом водних проблем і меліорації Національної академії аграрних наук України вказано, що у верхів`ї русла безіменного струмка, що є правою притокою струмка Віта, розташовано два ставки, верхній (площа - 0,5 га) та нижній (площа - 1,1 га). Береги нижнього ставу знаходяться у природному стані. У дамбі нижнього ставу влаштовано шахтний водоскид з донним водовипуском і скидною трубою 1000 мм. Рівень ставу на час обстеження був нижче рівня переливної споруди водоскидної шахти, а донний водовипуск повністю перекритий. Відповідно скид води у нижній б`єф дамби, а саме у струмок Віта, був відсутній. Раніше дамба ставу знаходилась південніше (нижче за течією) нової. На даний час зберіглися залишки старої дамби, у якій влаштовано не закріплений проран, через який проходить русло струмка. Природне русло струмка Віта, у верхньому б`єфі старої дамби, після спуску ставка замулилося. Замість природнього русла зроблено штучний грантовий канал. У нижньому б`єфі старої дамби природнє русло струмка Віта врізане у корінні породи та глибоке. Заплава вузька, схили круті, зарослі лісом. Схили струмка Віта нижче залишків старої дамби знаходяться у природньому стані, не забудовані.

Ділянка чаші старого ставу між новою і старою дамбами суха, частково заросла деревною рослинності. В даний час тут ведуться роботи з прокладки водопропускної бетонної труби від водоскиду нижнього ставу до русла струмка Віта. Бетонні труби вже знаходяться на прилеглій ділянці. Очевидно, в подальшому тут планується влаштування підземного трубчастого водоскиду і засипка ділянки, судячи з наявних земляних робіт.

Верхній став зі сторони дамби, лівого берега і верхньої частини ставка загороджений парканом із колючим дротом, що обмежує доступ громадян до узбережжя водних об`єктів на земельних ділянках прибережних захисних смуг і є порушення ВК України. Береги закріплені, навколо ставу виконані декоративні ландшафтні роботи. В даний час ведуться інтенсивні роботи, щодо влаштування водоскидних споруд і дороги для відсипки ґрунту у верхів`ї верхнього ставку та в заплаві безіменного витоку струмка Віта.

Верхів`я струмка від витоку до верхнього ставка частково засипано і розчищено від деревинної рослинності. На даний час роботи продовжуються. Схили струмка круті, не закріплені. Лівий схил терасований. Перша лівобережна заплавна тераса суцільно забудована котеджами, безпосередньо вздовж брівки русла струмка в межах прибережної захисної смуги.

Правий берег верхів`я струмка також високий і крутий. Територія правобережної заплави від ставу до верхів`я струмка штучно насипана ґрунтом та будівельним сміттям. Засипка території біля верхів`я струмка продовжується в даний час. У верхів`ї струмка внаслідок засипання та перекриття природного русла утворилися відкриті водні поверхні.

Виходячи з положень ВК України прибережна захисна смуга для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею 3 га має становити 25 м, з урахування крутизни схилів більше 3 градусів - 50 м.

Схили навколо обох ставків і вздовж самого струмка Віта круті, що підтверджується топографічною картою М 1:10 000. Оскільки крутизна схилів перевищує 3 градуси, ширина прибережної захисної смуги навколо ставків і вздовж русла повинна бути встановлена на відстані 50 м від меженного рівня води у руслі струмка та нормального підпертого рівня води у ставках. Відповідно засипка території і будь-яке будівництво, крім гідротехнічного і лінійних споруд тут, згідно ВК України, заборонене.

Під час порівняння фахівцями Інституту фрагменту діючого Генерального плану смт. Чабани оприлюдненого на офіційному сайті Чабанівської селищної ради, розділ «Затверджена містобудівна документація» (адреса посилання: https://chabany-rada.gov.ua/zatverdzhena-mistobudivna-dokumentaciya/generalni-plani/generalnij-plan-smt.-chabani.html), із супутниковим знімком високої роздільної здатності зі станом місцевості на 2019 рік та нанесеними межами прибережної захисної смуги було встановлено невідповідність нормативного значення межі прибережної захисної смуги струмка Віта в межах зазначеної земельної ділянки.

На графічних матеріалах Генерального плану смт. Чабани при визначені ширини прибережної захисної смуги не враховано фактичну крутизну схилів (більше 3 градусів), як результат вона становить 25 м. Також, між дамбою нижнього ставка та старою зруйнованою дамбою не показано існуюче русло струмка Віта, що призвело до розриву і зменшення прибережної захисної смуги на цій ділянці русла /т.1 а.с.11-118/.

Матеріали справи містять копії Генерального плану населеного пункту, в якому розташовані земельні ділянки з кадастровими номерами :04:003:5546; :04:003:5548; :04:003:5564; :04:003:5565, план зонування, детальний план території, копії всіх проектів землеустрою щодо спірних земельних ділянок та земельних ділянок розташованих поряд /т.2 а.с.72 - т.3 а.с.55,90-92/.

Ухвалою суду першої інстанції від 05 серпня 2022 року було задоволено клопотання сторони відповідача та призначено у справі судову земельно-технічну експертизу. На вирішення експертів були поставлені питання:

- чи наявні на земельних ділянках з кадастровими номерами :04:003:5564, :04:003:5565, :04:003:5548, :04:003:5546, об`єкти водного фонду, якщо так, то які?

- чи відносяться земельні ділянки з кадастровими номерами :04:003:5564, :04:003:5565, :04:003:5548, :04:003:5546 до земель водного фонду, якщо так, то які об`єкти водного фонду на них розташовані?

Проведення експертизи доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, попередивши їх про кримінальну відповідальність за статтями 384, 385 КК України /т.3 а.с.127-131/.

Постановою Київського апеляційного суду від 22 грудня 2022 року вказана ухвала суду залишена без змін /т.3 а.с.203-206/.

Експерт Київського науково-дослідного інституту судових експертиз в клопотанні від 13 лютого 2023 року просив забезпечити обстеження об`єктів дослідження. Також Інститут просив здійснити оплату за проведення експертизи /т.4 а.с.2-4/.

05 травня 2023 року Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз матеріали справи були повернуті до суду першої інстанції з підстав не виконання вимог експерта /т.4 а.с.6/.

Стороною відповідача був наданий Висновок експерта Міністерства юстиції України Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. засл. Проф. М.С. Бокаріуса» №411/570 від 11 квітня 2023 року за результатами проведення земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою, за заявою та матеріалами наданими для дослідження адвокатом Є.О. Лукашенко, представником ОСОБА_1 . Висновок складений експертом Штендрок А.В. У Висновку вказано, що експертиза проводиться для подачі до суду і про обізнаність експерта про кримінальну відповідальність. Разом з цим зазначено, що експерт не несе відповідальності за достовірність інформації, наданої на дослідження. З переліку наданих експерту документів вбачається, що були представлені: копія генерального плану смт. Чабани, копії проектів землеустрою щодо відведення спірних земельних ділянок, копії матеріалів щодо відведення земельних ділянок в довгострокову оренду, копія оцінки навколишнього природного середовища, копії матеріалів судової справи на 131 арк, графічні матеріали, диск зі сканованими копіями.

Висновки за результатами проведення земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою, наступні:

1.Змельні ділянки з кадастровими номерами :04:003:5548, :04:003:5565, :04:003:5564 знаходяться за межами прибережної захисної смуги, що зазначені на Генеральному плані смт. Чабани Києво-Святошинського району Київської області.

Земельна ділянка з кадастровим номером :04:003:5546 частково накладається на межі безіменного струмка, але чинним на той час законодавством, а саме ст. 52 Земельного кодексу України, ч. 1 ст. 63 Закону України «Про охорону навколишнього природнього середовища» та Водним кодексом України врегульовано режим використання земель рекреаційного призначення відповідно до існуючих обмежень.

2. Земельні ділянки з кадастровими номерами :04:003:5564, :04:003:5565, :04:003:5548, згідно даних Генерального плану смт Чабани, не відносяться до земель водного фонду.

Земельна ділянка з кадастровим номером :04:003:5546 частково накладається на межі прибережно-захисної смуги, але за основним цільовим призначенням відноситься до категорії земель рекреації.

3. Проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок 2-ом громадянам України ОСОБА_4 та ОСОБА_6 цільове призначення яких змінюється з земель для ведення особистого селянського господарства на землі для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в межах смт. Чабани, Чабанівською селищною радою Києво- Святошинського району відповідає вимогам земельного законодавства станом на 06 грудня 2018 року.

Проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок 2-ом громадянам України ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , цільове призначення яких змінюється з земель для ведення особистого Селянського господарства на землі для цілей підрозділів 07.01-07.04 та для збереження та використання земель природно-заповідного фонду в межах смт. Чабани, Чабанівською селищною радою Києво-Святошинського району Київської області відповідає вимогам земельного законодавства станом на 19 квітня 2019 року /т.4 а.с.24-54/.

У судове засідання апеляційного суду для надання пояснень щодо висновку за результатом проведення судової земельно-технічної експертизи № 411/570 від 11 квітня 2023 року було викликано експерта ОСОБА_10 , яка зазначила, що свій висновок вона підтримує. Пояснила, що дослідження проводилось на підставі наданих матеріалів без візуального обстеження спірних ділянок, межа прибережної захисної смуги визначена за даними генерального плату смт. Чабани і за даними на час проведення експертизи.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об'єктами права власності народу відповідно до закону.

Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави (ч.1 ст.14 Конституції України).

За положеннями ч.1 ст.58 ЗК України ( у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) та ст.4 Водного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами; прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів.

До земель водного фонду України відносяться землі, на яких хоча й не розташовані об`єкти водного фонду, але за своїм призначенням вони сприяють функціонуванню і належній експлуатації водного фонду, виконують певні захисні функції.

Таким чином, до земель водного фонду України відносяться землі, на яких хоча й не розташовані об`єкти водного фонду, але за своїм призначенням вони сприяють функціонуванню і належній експлуатації водного фонду, виконують певні захисні функції.

Статтею 59 ЗК України встановлено особливий правовий режим використання земель водного фонду.

Хоча у частині першій статті 59 ЗК України передбачено, що такі землі можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності, разом з тим стаття 59 ЗК України у частинах другій-четвертій закріплює обмеження щодо набуття таких земель у приватну власність та встановлює можливість їх використання для визначених цілей на умовах оренди.

Відповідно до пункту «ґ» частини третьої статті 83 ЗК України та пункту «д» частини четвертої статті 84 ЗК України землі водного фонду, які перебувають у державній або комунальній власності взагалі не можуть передаватися у приватну власність, крім випадків передбачених законодавством.

Випадки передачі земель водного фонду до приватної власності, зокрема громадян, передбачені положеннями частини другої статті 59 ЗК України, зокрема, громадянам та юридичним особам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть безоплатно передаватись у власність замкнені природні водойми (загальною площею до 3 гектарів). Власники на своїх земельних ділянках можуть у встановленому порядку створювати рибогосподарські, протиерозійні та інші штучні водойми (частина друга статті 59 ЗК України).

Громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, а також озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо (частина четверта статті 59 ЗК України).

За змістом положень ЗК України землі під водними об`єктами загальнодержавного значення, зокрема зайняті поверхневими водами: водотоками (річки, струмки), штучні водойми (водосховища, ставки) і канали; іншими водними об`єктами; підземними водами та джерелами; внутрішніми морськими водами та територіальним морем, як землі зайняті водним фондом України, а також прибережні захисні смуги вздовж річок (у тому числі струмків та потічків), морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм не можуть передаватись у власність громадян, оскільки є землями водного фонду України.

Правовий режим прибережних смуг визначається статтями 60-62 ЗК України та статтями 1, 88-90 ВК України.

Відповідно до статті 60 ЗК України, статті 88 ВК України вздовж річок, морів та навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються прибережні захисні смуги. Прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: а) для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 гектари 25 метрів; б) для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3 гектари 50 метрів; в) для великих річок, водосховищ на них та озер 100 метрів. При крутизні схилів більше трьох градусів мінімальна ширина прибережної захисної смуги подвоюється.

Згідно зі статтею 61 ЗК України та статтею 89 ВК України прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності. Зокрема, у прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойом та на островах забороняється розорювання земель (крім підготовки ґрунту для залуження і залісення), а також садівництво та городництво; зберігання та застосування пестицидів і добривів тощо.

Об`єкти, що знаходяться у прибережній захисній смузі, можуть експлуатуватись, якщо при цьому не порушується її режим. Непридатні для експлуатації споруди, а також ті, що не відповідають встановленим режимам господарювання, підлягають винесенню з прибережних захисних смуг.

Згідно з Порядком визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 травня 1996 року №486 (далі Порядок № 486), у межах водоохоронних зон виділяються землі прибережних захисних смуг та смуги відведення з особливим режимом їх використання відповідно до статей 88-91 ВК України. Межі водоохоронних зон визначаються згідно з проектами землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів, крім випадків, встановлених Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності», та/або комплексними планами просторового розвитку територій територіальних громад, та/або генеральними планами населених пунктів, які розробляються в порядку, визначеному ЗК України, Законами України «Про землеустрій» і «Про регулювання містобудівної діяльності», зазначаються в документації із землеустрою, містобудівній документації на місцевому та регіональному рівні. Назва, склад та зміст проекту землеустрою визначаються замовником з урахуванням характеристик території конкретного об`єкта землеустрою.

Отже, землі, зайняті поверхневими водами, природними водоймами (озера), водотоками (річки, струмки), штучними водоймами (водосховища, ставки), каналами й іншими водними об`єктами, та землі прибережних захисних смуг є землями водного фонду України, на які поширюється спеціальний порядок надання й використання.

Прибережна захисна смуга частина водоохоронної зони відповідної ширини вздовж річки, моря, навколо водойм, на якій встановлено більш суворий режим господарської діяльності, ніж на решті території водоохоронної зони.

Існування прибережних захисних смуг визначеної ширини передбачене нормами закону (стаття 60 ЗК України, стаття 88 ВК України). Отже, відсутність проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не свідчить про відсутність самої прибережної захисної смуги, оскільки її розміри встановлені законом.

Системний аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що при наданні земельної ділянки за відсутності проекту землеустрою зі встановлення прибережної захисної смуги необхідно виходити з нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених статтею 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку №486. Надання у приватну власність земельних ділянок, які знаходяться у прибережній захисній смузі, без урахування обмежень, зазначених у статті 59 ЗК України, суперечить нормам статей 83, 84 цього Кодексу.

Подібний висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 469/1393/16-ц, від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц, від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц, від 07 квітня 2020 року в справі №372/1684/14.

Отже, землі прибережних захисних смуг є землями водного фонду України, на які розповсюджується особливий порядок їх використання та надання їх у користування. Такі землі можуть змінювати володільця лише у випадках, прямо передбачених у ЗК України та ВК України.

Відповідно до частин другої та третьої статті 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких, суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ст.110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими 9 цього Кодексу.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З наведених обставин справи вбачається, що спірні земельні ділянки були утворені в результаті поділу, але першочергово вони перебували у комунальній власності територіальної громади смт. Чабани, рішенням органу місцевого самоврядування, якої від 08 грудня 2017 року були передані у приватну власність фізичних осіб, як землі з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. В подальшому цільове призначення земельних ділянок було змінено: земельні ділянки з кадастровим номером :04:003:5548 та :04:003:5565 мають визначене цільове призначення «для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)», а земельні ділянки з кадастровим номером :04:003:5546 та :04:003:5565 мають визначене цільове призначення «для цілей підрозділів 07.01-07.04 для збереження та використання земель природного-заповідного фонду».

Відповідач набув у власність спірні земельні ділянки на підставі укладених договорів купівлі-продажу від 24 квітня 2019 року та 24 травня 2019 року.

За даними Державного агентства водних ресурсів України в особі Басейнового управління водних ресурсів середнього Дніпра земельні ділянки з кадастровими номерами :04:003:5546 та :04:003:5548 частково розташована на землях водного фонду під руслом безіменного струмка та його прибережними захисними смугами, а земельна ділянка з кадастровим номером :04:003:5564 розташована на землях водного фонду під руслом безіменного струмка та його прибережними захисними смугами.

У відповіді Інституту водних проблем і меліорації (ІВПіМ) Національної академії аграрних наук України від 16 вересня 2020 року № 407/06 вказано, що спірні земельні ділянки у верхів`ї безіменного струмка, що є правою притокою струмка Віта, схили навколо обох ставків і вздовж самого струмка Віта круті, що підтверджується топографічною картою М 1:10 000. Оскільки крутизна схилів перевищує 3 градуси, ширина прибережної захисної смуги навколо ставків і вздовж русла повинна бути встановлена на відстані 50 м від меженного рівня води у руслі струмка та нормального підпертого рівня води у ставках.

Також вказано на те, що на графічних матеріалах Генерального плану смт. Чабани при визначені ширини прибережної захисної смуги не враховано фактичну крутизну схилів (більше 3 градусів), як результат вона становить 25 м. Також, між дамбою нижнього ставка та старою зруйнованою дамбою не показано існуюче русло струмка Віта, що призвело до розриву і зменшення прибережної захисної смуги на цій ділянці русла.

У Висновку експерта Міністерства юстиції України Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. засл. Проф. М.С. Бокаріуса» №411/570 від 11 квітня 2023 року також вказано на те, що земельна ділянка з кадастровим номером :04:003:5546 частково накладається на межі безіменного струмка, частково накладається на межі прибережно-захисної смуги, але за основним цільовим призначенням відноситься до категорії земель рекреації. Проте земельні ділянки з кадастровими номерами :04:003:5548, :04:003:5565, :04:003:5564 визначені як такі, що знаходяться за межами прибережної захисної смуги, що зазначені на Генеральному плані смт. Чабани Києво-Святошинського району Київської області.

Системний аналіз наведених вище норм законодавства дає підстави для висновку про те, що при наданні земельної ділянки, встановлення прибережної захисної смуги необхідно виходити з нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених статтею 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку №486. Надання у приватну власність земельних ділянок, які знаходяться у прибережній захисній смузі, без урахування обмежень, зазначених у статті 59 ЗК України, суперечить нормам статей 83, 84 цього Кодексу.

Колегія суддів відхиляє висновок експерта Міністерства юстиції України Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. засл. Проф. М.С. Бокаріуса» №411/570 від 11 квітня 2023 року, оскільки експертом не досліджувалося питання фактичного знаходження спірної земельної ділянки в межах прибережної захисної смуги струмка Віта та відповідно до картографічних документів, які наявні в матеріалах справи.

Отже, висновком експерта №411/570 від 11 квітня 2023 року не спростовано факт знаходження спірних земельних ділянок в межах 50-метрової прибережної захисної смуги струмка Віта.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що Інститутом водних проблем і меліорації Національної академії аграрних наук України було встановлено, що верхів`я струмка від витоку до верхнього ставка частково засипано і розчищено від деревинної рослинності.

Колегія суддів бере до уваги висновки Інституту водних проблем і меліорації Національної академії аграрних наук України, викладені у листі від 16 вересня 2020 року №407/06 щодо накладення спірних земельних ділянок на прибережну захисну смугу струмка Віта, оскільки вони ґрунтуються на фактичному їх дослідження та на картографічних матеріалах, які свідчать про відведення спірної земельної ділянки за рахунок земель водного фонду, а саме на супутникових знімках високої роздільної здатності притоки струмка Віта нанесені межі прибережної захисної смуги водного об`єкту розміром 50 м станом місцевості станом на 2017 рік та нанесені межі спірної земельної ділянки, які накладаються на межі прибережної захисної смуги водного об`єкту.

Вказане свідчить, що і на момент відведення у 2017 році спірних земельних ділянок, вони накладалася на землі водного фонду та оскільки вони знаходиться у межах прибережної захисної смуги струмка Віта, то відповідно до вимог ВК України відноситься до земель водного фонду і відповідно надання її у приватну власність заборонено відповідно до вимог чинного законодавства України.

Стороною відповідача не спростовано того факту, що станом на момент відведення у 2017 році спірні земельні ділянки не накладалися на землі водного фонду.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов необґрунтованого та помилкового висновку, що прокурором не доведено належність спірної земельної ділянки до земель водного фонду.

Щодо належного способу захисту права власності на земельну ділянку водного фонду.

Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначений статтею 16 ЦК України.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Особа, якій належить порушене право, може скористатися не будь-яким на свій розсуд, а певним способом захисту такого свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини, або договором.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Це право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Вимога захисту цивільного права чи інтересу має забезпечити їх поновлення, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі отримання відповідного відшкодування.

Такий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі №378/596/16-ц.

Під способами захисту суб`єктивних земельних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 (пункт 5.5), від 11 вересня 2019 року у справі №487/10132/14-ц (пункт 90)).

Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 ЦК України, частина друга статті 52 ЗК України). Вказані способи захисту можна реалізувати шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно.

Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є володільцем індивідуально визначеного майна, до особи, яка заволоділа цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння. Негаторний позов - це позов власника, який є володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном.

Власник земельної ділянки може вимагати, зокрема, усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою (частина друга статті 152 ЗК України).

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).

Велика Палата Верховного Суду вже неодноразово виснувала про те, що заволодіння громадянами та юридичними особами землями водного фонду (перехід до них володіння цими землями) всупереч вимогам ЗК України є неможливим. Розташування земель водного фонду вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже, і нового володільця, крім випадків, передбачених у статті 59 цього кодексу (див. також висновки Великої Палати Верховного Суду, сформульовані у постановах від 22 травня 2018 року у справі № 469/1203/15-ц; від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 70); від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (пункт 80); від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 96); від 7 квітня 2020 року у справі № 372/1684/14-ц (пункт 45) та від 15 вересня 2020 року у справі №469/1044/17 (провадження № 14-317цс19)).

Отже, зайняття земельної ділянки водного фонду з порушенням ЗК України та ВК України треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. У такому разі позовну вимогу зобов`язати повернути земельну ділянку слід розглядати як негаторний позов, який можна заявити упродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки водного фонду (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 71); від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (пункт 96); від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (пункт 81); від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 97); від 7 квітня 2020 року у справі № 372/1684/14-ц (пункт 46) та від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17 (провадження № 14-317цс19)).

Власник земельної ділянки водного фонду може вимагати усунення порушення його права власності на цю ділянку, зокрема, оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договори або інші правочини, та вимагаючи повернути таку ділянку (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (абзац п`ятий пункту 143), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 99), від 7 квітня 2020 року у справі № 372/1684/14-ц (пункт 46)).

Обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, покладено саме на суд. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

Колегія суддів звертає увагу, що Верховний Суд у постанові від 08 листопада 2023 року, прийнятій у справі № 372/4149/18, вказував, що у цій категорії справ задоволення порушеного права має бути захищено у спосіб не шляхом витребування спірної земельної ділянки у власність територіальної громади на підставі статей 387, 388 ЦК України, а на підставі статті 391 цього Кодексу та частини другої статті 152 ЗК України шляхом пред`явлення позову про повернення земельної ділянки.

Указане узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 12 травня 2022 року у справі №372/4154/18, від 18 травня 2022 року у справі №469/649/17, які прийняті у зв`язку з обов`язковим врахуванням правових висновків Великої Палати Верховного Суду, а також правового висновку, викладеного Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 06 липня 2021 року у справі №911/2169/20, і підстав відступу від яких у цій справі суд апеляційної інстанції не вбачає.

Встановивши у даній справі відсутність правових підстав для передачі у власність спірної земельної ділянки, яка частково накладається на землі водного фонду, колегія суддів приходить до висновку, що позов виконуючого обов`язки керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації підлягає частковому задоволенню шляхом зобов`язання відповідача повернути у власність держави в особі Київської обласної державної адміністрації земельні ділянки з кадастровими номерами: :04:003:5546 площею 1,8999 га, :04:003:5548 площею 1,6999 га, :04:003:5565 площею 0,0925 га, :04:003:5564 площею 1,7075 га, розташовані в адміністративних межах селища Чабани Києво-Святошинського району Київської області.

Верховний Суд у своїх постановах неодноразово констатувши, що ефективним способом захисту порушеного права держави є саме вимога про повернення земельної ділянки, зазначив, що оспорення розпорядження органу місцевого самоврядування чи органу виконавчої влади про передачу такої земельної ділянки у власність фізичної особи, скасування рішень державних реєстраторів не є необхідним. За таких обставин пред`явлення прокурором окремої позовної вимоги про скасування розпорядження органу державної влади, скасування рішень державних реєстраторів не відповідає критерію ефективності способу захисту порушеного права.

З огляду на викладене, позовна вимога про скасування рішень з одночасним припиненням речових прав відповідача на вказані земельні ділянки не підлягає задоволенню, оскільки вимога про повернення земельної ділянки в повному обсязі реалізує суть, зміст та мету пред`явлення негаторного позову й не передбачає обов`язкового пред`явлення вимог про скасування державної реєстрації речових прав і їх обтяжень.

Щодо дотримання принципів правомірного втручання у право мирного володіння спірною земельною ділянкою.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція)).

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює три окремі норми: 1) виражається у першому реченні першого абзацу, закладає принцип мирного володіння майном і має загальний характер; 2) викладена у другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності й обумовлює його певними критеріями; 3) закріплена у другому абзаці та визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна у загальних інтересах. Другу та третю норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, треба тлумачити у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04), § 166-168).

Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право:

Втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними.

Якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів.

Втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов'язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа-добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (див. рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року (Rysovskyy v. Ukraine, заява № 29979/04), «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року (Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07)).

Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки: встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії.

Під час отримання спірної земельної ділянки відповідачем вбачається, що проводилися роботи із засипання струмка та вирубки дерев.

Таким чином, під час набуття права власності відповідачем згідно із договорами купівлі-продажу від 24 квітня 2019 року та від 25 квітня 2019 року спірних земельних ділянок, останній як сторона правочину, діючи добросовісно та на власний ризик, проявивши розумну обачність, повинен був розуміти, що оскільки спірні земельна ділянка розташована поруч з водним об`єктом, а відтак, про належність її до земель водного фонду.

Отже, зайняття земельної ділянки водного фонду з порушенням ЗК України та ВК України треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави (відповідної територіальної громади).

Такі обставини справи і підстави повернення земельної ділянки, на думку колегії суддів, повністю відповідають критеріям наявності загального (суспільного) інтересу, а тому посилання відповідача щодо порушення його прав як останнього власника і добросовісного набувача не можуть бути визнані підставою для відмови в позові.

При цьому, ЦК України визначає механізм повного відшкодування заподіяних кінцевим набувачам збитків. Так, з урахуванням приписів ч.ч.3, 4 ст.390 ЦК України добросовісний набувач, який не заявив зустрічні позови у справі, може заявити до власника майна позов про відшкодування необхідних витрат на утримання, збереження майна, здійснених ним з часу, з якого власникові належить право на повернення майна або передання доходів, та на відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася його вартість. Крім того, кінцевий набувач, із власності якого витребовується нерухоме майно, також не позбавлений можливості відновити права на підставі ч.1 ст.661 ЦК України, пред`явивши вимогу до осіб, в яких було придбано майно, про відшкодування збитків.

Вищевказаних вимог законодавства та обставин справи суд першої інстанції не врахував, а відтак дійшов помилкового висновку про відмову в позові, отже рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Згідно з ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

На підставі ст.141 ЦПК України, колегія суддів вважає, що з відповідача на користь Київської обласної прокуратури слід стягнути судові витрати у розмірі 66402,50 грн, що є пропорційним до задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області - задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 жовтня 2023 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги виконувача обов'язків керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави в особі територіальної громади селища Чабани Києво-Святошинського району Київської області до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , Чабанівська селищна територіальна громада в особі Чабанівської селищної ради Фастівського району Київської області про скасування рішень та повернення земельної ділянки у власність територіальної громади - задовольнити частково.

Повернути у власність територіальної громади селища міського типу Чабани Києво-Святошинського району Київської області земельні ділянки з кадастровими номерами :04:003:5546 площею 1, 8999 га, :04:003:5548 площею 1, 6999 га, :04:003:5565 площею 0, 0925 га, :04:003:5564 площею 1, 7075 га, які належать ОСОБА_1 , розташовані в адміністративних межах селища Чабани Києво-Святошинського району Київської області.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Київської обласної прокуратури судові витрати в розмірі 66402,50 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: Т.О. Невідома

Н.В. Поліщук

Повний текст постанови складений 02 грудня 2024 року.