ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6423/24 Справа № 932/1484/24 Суддя у 1-й інстанції - Цитульський В.І. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого- судді Демченко Е.Л.

суддів Барильської А.П., Макарова М.О.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 01 травня 2024 року, в якій наведені заперечення на ухвалу Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 01 травня 2024 року, по справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «ДТЕК Дніпровські Електромережі» про захист прав споживачів, -

в с т а н о в и л а:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до акціонерного товариства «ДТЕК Дніпровські Електромережі» (далі АТ «ДТЕК Дніпровські Електромережі») про захист прав споживачів, мотивуючи його тим, що 13 лютого 2024 року його будинок відключено від електропостачання представниками відповідача, при цьому жодних актів про порушення чи розрахунку заборгованості йому надано не було.

Зазначав, що 14 лютого 2024 року йому в телефонному режимі повідомили про необхідність з`явитися до АТ «ДТЕК Дніпровські Електромережі» для з`ясування причин відключення. Тому, того ж дня він відвідав АТ «ДТЕК Дніпровські Електромережі», де йому повідомили, що він мусить споживати електроенергію за тарифом для непобутових споживачів та він має переукласти договір та розірвати попередній договір. Такими діями відповідач змусив його подати заяву про приєднання до електромереж АТ «ДТЕК Дніпровські Електромережі».

Посилаючись на те, що визначених законодавством підстав для відключення його будинку від електропостачання не було, окрім того, відключення є неможливим на час розгляду судом спірних питань, тобто відповідач своїми діями порушив його права та заподіяв моральної шкоди, тому просив суд ухвалити рішення, яким визнати дії АТ «ДТЕК Дніпровські Електромережі» щодо відключення його помешкання, розташованого у АДРЕСА_1 , від електропостачання неправомірними; визнати дії АТ «ДТЕК Дніпровські Електромережі» щодо одностороннього розірвання договору за адресою: м.Дніпро бульвар Європейський,2/28 незаконними; визнати договір на постачання електроенергії від 23 вересня 2008 року між ОСОБА_1 та АО ДТЕК Дніпровські електромережі дійсним; стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 15 000 грн. Також просив стягнути із відповідача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7 000 грн.

20 квітня 2024 року позивач подав заяву про закриття провадження.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 01 травня 2024 року у задоволенні клопотання позивача про закриття провадження у справі відмовлено.

Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 01 травня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати ухвалу та рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його заяву про закриття провадження на підставі п. 2 ч.1 ст.255 ЦПК України. Стягнути 14 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду є сфальсифікованим. Ним заявлені інші позовні вимоги, ніж встановлено судом. Наполягає на закритті провадження з посиланням на те, що у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору за п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України.

09 липня 2024 року відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому, зазначаючи про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Вказує про надуманість доводів апеляційної скарги. Заперечує проти закриття провадження у справі та стягнення витрат на правову допомогу.

Також, 09 липня 2024 року відповідач подав заяву про відшкодування витрат на правничу допомогу у розмірі 8 000 грн. та долучив відповідні докази її понесення.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч.1 ст.369 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову становить 15 000 грн. та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Так, завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорювання. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорювання та спричиненим цими діяннями наслідкам.

У разі порушення (невизнання, оспорювання) суб`єктивного цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту. Цим правом на застосування певного способу захисту і є права, які існують у рамках захисних правовідносин. Тобто спосіб захисту реалізується через суб`єктивне цивільне право, яке виникає та існує в рамках захисних правовідносин (зобов`язань).

Ефективність захисту цивільного права залежить від характеру вимоги, що висувається до порушника та характеру правовідносин, які існують між позивачем та відповідачем.

Однією з підстав виникнення зобов`язання є договір (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

За договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Тлумачення статті 714 ЦК України свідчить, що по своїй суті договір, на підставі якого відбувається постачання енергетичних ресурсів (зокрема, електричної енергії) споживачу, є видом договору купівлі-продажу. Електрична енергія по своїй суті є специфічною споживною річчю, визначеною родовими ознаками.

У статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів, на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

Договір як універсальний регулятор приватних відносин, покликаний забезпечити їх регулювання та має бути направлений на встановлення, зміну або припинення приватних прав та обов`язків. За допомогою такого універсального регулятора приватних відносин як договір його сторони можуть регулювати, зокрема, вчинення між сторонами односторонніх правочинів, підстави для односторонньої відмови і коли ці правочини породжують відповідні правові наслідки щодо зміни договору.

Статтею 26 Закону України «Про електроенергетику» передбачено, що споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником. Споживач енергії зобов`язаний додержуватися вимог нормативно-технічних документів та договору про постачання енергії.

Споживач енергії несе відповідальність за порушення умов договору з енергопостачальником та правил користування електричною і тепловою енергією та виконання приписів державних інспекцій з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної та теплової енергії згідно із законодавством України. Правила користування електричною і тепловою енергією для населення затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правовідносин, обов`язки енергопостачальників або інших суб`єктів, визначених законом щодо постачання та розподілу електричної енергії, встановлюються законом, що регулює відносини у сфері постачання та розподілу електричної енергії.

Послуга з постачання електричної енергії надається згідно з умовами договору та вимогами Правил, затверджених Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Згідно пункту 8 постанови НКРЕКП від 14 березня 2018 року №312 договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг укладається шляхом приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг , опублікованого в засобах масової інформації та на веб сайті постачальника, шляхом оплати рахунка, отриманого від постачальника універсальної послуги, або фактичного споживання будьяких обсягів електроенергії, або підписання заяви приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі №216/3521/16-ц (провадження №14-714цс19) роз`яснено, що виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.

У постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 360/723/16-ц (провадження №61-22702сво18) викладено правовий висновок про те, що спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень;у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди. Відносини щодо відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), регулюються Законом України «Про захист прав споживачів». Захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди (частини перша, друга статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що між ОСОБА_1 та ВАТ «Електропостачальна компанія Дніпрообленерго» було укладено договір про користування енергією для побутових споживачів щодо приміщення, розташованого у АДРЕСА_1 .

Згідно п.9.1 договору, такий укладається на три роки, набирає чинності з дня його підписання та вважається продовженим на рік, якщо за місяць до закінчення терміну його дії жодна із сторін не виявила бажання внести зміни до (речення не закінчене).

Позивачем, серед іншого, долучено попередження АТ «ДТЕК Дніпровські Електромережі» від 04 жовтня 2023 року про припинення постачання та розподілу електроенергії.

Згідно акту від 15 березня 2024 року приміщення ОСОБА_1 підключено до електропостачання.

Відповідачем долучено: листи від 28 вересня 2023 року, 30 жовтня 2023 року про зміну умов договору про постачання електричної енергії; попередження АТ «ДТЕК Дніпровські Електромережі» від 04 жовтня 2023 року про припинення постачання та розподілу електроенергії із доказами надіслання позивачу; акт від 06 червня 2023 року про недопуск позивачем працівників відповідача до електроустановок із вказівкою на фіксування відеозаписом факту відмови позивача від підписання акту (відповідного відеозапису не надано); акти відповідача від 02 листопада 2023 року та 03 листопада 2023 року про невідповідність дій споживача (не забезпечує доступу до свого об`єкту); заяву-приєднання позивача від 14 лютого 2024 року, повідомлення відповідача про приєднання від 01 березня 2024 року.

В провадженні Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська перебуває цивільна справа №932/1487/24 за позовом ОСОБА_1 до АТ «ДТЕК Дніпровські Електромережі» про: зобов`язання АТ «ДТЕК Дніпровські Електромережі» підключити помешкання ОСОБА_1 , розташоване у АДРЕСА_1 , до електропостачання; зобов`язання АТ «ДТЕК Дніпровські Електромережі» надати (відновити) послуги з розподілу (передачі) електричної енергії за технічними даними паспорту точки розподілу за об`єктом споживача ОСОБА_1 , розташованим у АДРЕСА_1 , згідно договору.

В межах вказаної справи, ухвалою від 07 березня 2024 року вжито заходів забезпечення позову, зобов`язано АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі», на час розгляду справи №932/1487/24 та набрання рішенням законної сили у справі, відновити електропостачання у помешканні позивача, розташованому у АДРЕСА_1 .

Відмовляючи у закритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що у даній справі позивачем заявлено інші вимоги, аніж зобов`язання підключення його будинку до електропостачання, відповідне підключення не свідчить про відсутність предмету позову.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача про визнання дій АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» щодо відключення його помешкання від електропостачання неправомірними та дій ДТЕК Дніпровські електромережі щодо одностороннього розірвання договору незаконними, не відповідають критерію ефективності, оскільки задоволення таких вимог не буде мати жодного наслідку. Відповідне рішення може бути використано виключно як преюдиційне у справі №932/1487/24, що суперечить завданню цивільного судочинства.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів звертає увагу на те, що позивач ставить питання про скасування рішення та закриття провадження у даній справі на підставі п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України.

Частиною 1 ст.255 ЦПК України передбачені наступні підстави для закриття провадження у справі: 1)справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства; 2)відсутній предмет спору; 3)набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами; 4)позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом; 5)сторони уклали мирову угоду і вона затверджена судом; 6)суд встановить обставини, які є підставою для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до пунктів 4,5 частини першої статті 186 цього Кодексу; 7)настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва; 8)після відкриття провадження у справі між сторонами укладено угоду про передачу спору на вирішення до третейського суду, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.

Згідно із ч.1 ст.49 ЦПК України сторони користуються рівними процесуальними правами.

Сторони самостійно розпоряджаються своїми процесуальними правами, позивач розпоряджається своїми правами щодо предмету спору. Якщо в процесі розгляду справи позивач повідомить про відсутність предмету спору, то суд згідно із ст.255 ЦПК України має вирішити питання про закриття провадження у справі на відповідній правовій підставі.

Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Тобто, правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення за умови, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Такий правовий висновок було висловлено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 20 вересня 2021 року по справі №638/3792/20.

Відповідно до правового висновку, викладеного Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі №13/51-04, провадження №12-67гс19, прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у випадку припинення існування предмета спору, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Таким чином, закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України можливе, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення.

18 лютого 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ «ДТЕК Дніпровські Електромережі» про захист прав споживачів, мотивуючи його тим, що 13 лютого 2024 року його будинок відключено від електропостачання представниками відповідача, при цьому жодних актів про порушення чи розрахунку заборгованості йому надано не було. 14 лютого 2024 року йому в телефонному режимі повідомили про необхідність з`явитися до АТ «ДТЕК Дніпровські Електромережі» для з`ясування причин відключення. Тому, того ж дня він відвідав АТ «ДТЕК Дніпровські Електромережі», де йому повідомили, що він мусить споживати електроенергію за тарифом для непобутових споживачів та він має переукласти договір та розірвати попередній договір. Такими діями відповідач змусив його подати заяву про приєднання до електромереж АТ «ДТЕК Дніпровські Електромережі». Просив суд ухвалити рішення, яким визнати дії АТ «ДТЕК Дніпровські Електромережі» щодо відключення його помешкання, розташованого у АДРЕСА_1 , від електропостачання неправомірними; визнати дії АТ «ДТЕК Дніпровські Електромережі» щодо одностороннього розірвання договору за адресою: м.Дніпро бульвар Європейський,2/28 незаконними; визнати договір на постачання електроенергії від 23 вересня 2008 року між ОСОБА_1 та АО ДТЕК Дніпровські електромережі дійсним; стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 15 000 грн.

Посилаючись на відсутність предмету спору та закриття провадження у справі позивач посилається на те, що електроенергія була відновлена, тому він немає наміру підтримувати заявлені позовні вимоги.

Колегія суддів звертає увагу на те, що в провадженні Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська перебуває цивільна справа №932/1487/24 за позовом ОСОБА_1 до АТ «ДТЕК Дніпровські Електромережі» про: зобов`язання АТ «ДТЕК Дніпровські Електромережі» підключити помешкання ОСОБА_1 , розташоване у АДРЕСА_1 , до електропостачання; зобов`язання АТ «ДТЕК Дніпровські Електромережі» надати (відновити) послуги з розподілу (передачі) електричної енергії за технічними даними паспорту точки розподілу за об`єктом споживача ОСОБА_1 , розташованим у АДРЕСА_1 , згідно договору.

В межах вказаної справи, ухвалою суду від 07 березня 2024 року вжито заходів забезпечення позову, зобов`язано АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі», на час розгляду справи та набрання рішенням законної сили у справі, відновити електропостачання за адресою АДРЕСА_1 .

Підстав для закриття провадження колегією суддів не встановлено.

Відновлення електропостачання на час розгляду справи та набрання рішенням законної сили у справі №932/1487/24 не свідчить про відсутність предмету спору у даній справі, оскільки, позивач ставив питання не лише про визнати дії АТ «ДТЕК Дніпровські Електромережі» щодо відключення його помешкання, розташованого у АДРЕСА_1 , від електропостачання неправомірними, а також просив визнати дії АТ «ДТЕК Дніпровські Електромережі» щодо одностороннього розірвання договору за адресою: м.Дніпро бульвар Європейський,2/28 незаконними; визнати договір на постачання електроенергії від 23 вересня 2008 року між ОСОБА_1 та АО ДТЕК Дніпровські електромережі дійсним; стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 15 000 грн.

Якщо позивач не мав намір підтримувати заявлені ним позовні вимоги, він міг відмовитися від позову, що регламентується п.4 ч.1 ст.255 ЦПК України, а не наполягати на відсутності предмету спору з посиланням на п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України.

Колегія суддів наголошує на тому, що позивач в своїй апеляційній скарзі не наводить доводів стосовно висновків суду першої інстанції по суті заявлених ним позовних вимог, а ставить питання про закриття провадження у справі.

Таким чином, розглянувши справу по суті заявлених позовних вимог суд першої інстанції жодних порушень норм матеріального чи процесуального права не допустив, та доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.

Стосовно незгоди позивача з ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 01 травня 2024 року про відмову у задоволення клопотання позивача про закриття провадження у справі.

За встановлених вище обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні вказаного клопотання, доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення та ухвалу суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення та ухвала суду залишенню без змін.

АТ «ДТЕК Дніпровські Електромережі» у заяві від 09 липня 2024 року поставило питання про стягнення з позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000 грн.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат колегії суддів бере до увагу наступне.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина перша статті 133 ЦПК України).

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу (пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України).

За правилами пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 є інвалідом 2 групи, таким чином він звільняється лише від сплати судового збору, а не від компенсації витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок відмови у задоволенні позову.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 20 грудня 2018 року у справі №751/10961/16-ц (провадження №61-12508св18), від 29 березня 2023 року у справі №712/15541/18 (провадження №61-8883св22).

Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

За вимогами статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1)розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі«East/West Alliance Limited» проти України, заява №19336/04, п.269).

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Отже, з викладеного випливає, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо.

Під час розгляду справи як в суді першої інстанції, так і при апеляційному та касаційному переглядах учасники процесу несуть певні витрати.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Апеляційне провадження має певні етапи, які вимагають як дій суду, так і дій інших учасників справи.

А саме: суд апеляційної інстанції перевіряє відповідність апеляційної скарги щодо форми і змісту вимогам статті 356 ЦПК України, дотримання строку, встановленого статтею 354 ЦПК України, повноважень особи, яка подала таку скаргу, сплату судових витрат та постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

З цією процесуальною дією суду пов`язано право учасників справи подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого апеляційним судом в ухвалі про відкриття апеляційного провадження (частина перша статті 360 ЦПК України).

У частинах другій, четвертій статті 360 ЦПК України встановлено вимоги до форми та змісту відзиву та вказано на необхідність надання доказів надсилання його копій та документів, доданих до нього, іншим учасникам справи.

Тобто надання відзиву на апеляційну скаргу є реалізацією принципу змагальності сторін (пункт 4 частини третьої статті 2 та стаття 12 ЦПК України).

Подача апеляційної скарги та відкриття апеляційного провадження вимагає від інших учасників справи вчинення дій на захист своїх інтересів та спонукає до здійснення певних дій, які б не були реалізовані за відсутності апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що інтереси відповідача АТ «ДТЕК Дніпровські Електромережі» в суді апеляційної інстанції представляє адвокат Біла Т.А., яка діє на підставі довіреності №139/2021 від 07 березня 2024 року та договору про надання правової допомоги № 210-ДЕ від 08 січня 2021 року.

09 липня 2024 року представник відповідача АТ «ДТЕК Дніпровські Електромережі» адвокат Біла Т.А. надала відзив на апеляційну скаргу.

Також 09 липня 2024 року було подано заяву про стягнення з позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000 грн.

До заяви додано акт №39/932/1484/2024-ДнЕМ наданих послуг за період з 14 травня 2024 року по 03 липня 2024 року за договором про надання правової допомоги №210-ДЕ від 08 січня 2021 року. З акту вбачається, що адвокатом Білою Т.А. надано ряд послуг: вивчення нормативно-правого регулювання спірних правовідносин,аналіз судової практики, розробка загальної стратегії щодо захисту інтересів клієнта, складання та подання відзиву та заяви про відшкодування витрат на правничу допомогу (участь у судових засідання не приймається оскільки дана справа розглянута в порядку письмового провадження) та встановлено фіксований розмір гонорару 8 000 грн.

Оскільки апеляційна скарга позивача залишена без задоволення, з врахуванням фактично виконаної адвокатом відповідача роботи, принципу співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони, часу, витраченого адвокатом на надання правової допомоги, колегія суддів вважає за можливе стягнути з позивача ОСОБА_1 на користь АТ «ДТЕК Дніпровські Електромережі» витрати на правничу допомогу, понесені у суді апеляційної інстанції, у розмірі 1 500 грн.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення та ухвалу Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 01 травня 2024 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь акціонерного товариства «ДТЕК Дніпровські Електромережі» () витрати на правничу допомогу, понесені у суді апеляційної інстанції, у розмірі 1 500 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 01 серпня 2024 року.

Головуючий: Е.Л.Демченко

Судді: А.П.Барильська

М.О.Макаров