ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8987/24 Справа № 202/1648/24 Суддя у 1-й інстанції - Скрипник О. Г. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Максюти Ж.І., Халаджи О.В.,

за участю секретаря судового засідання Паромової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» на додаткове рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 червня 2024 року в цивільній справі номер 202/1648/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22.05.2024 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишено без задоволення.

24 травня 2024 року представник відповідачки ОСОБА_1 адвокат В.В. Хандога звернувся до суду із заявою про розподіл судових витрат у справі, просив суд ухвалити додаткове рішення у цивільній справі №202/1648/24, яким вирішити питання про розподіл витрат відповідачки на професійну правничу допомогу та стягнути з позивача зазначені витрати у розмірі 15000,00 грн.

Заява про розподіл судових витрат мотивована тим, що у межах вказаної вище цивільної справи заявником, як адвокатом, було надано правничу допомогу відповідачці на загальну суму у розмірі 15000,00 грн за договором про надання правової допомоги №09/ф/24 від 07 березня 2024 року та додатковою угодою №1 від 07 березня 2024 року до договору про надання правової допомоги №09/ф/24.

Додатковим рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 червня 2024 року заяву представника відповідачки ОСОБА_1 адвоката Хандоги В.В. про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15000,00 грн.

Із вказаним додатковим рішенням не погодився позивач ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку», подав апеляційну скаргу, просив апеляційний суд скасувати додаткове рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 червня 2024 року у справі №202/1648/24 повністю та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні вимог про розподіл судових витрат на правничу допомогу відмовити у повному обсязі, стягнути з відповідачки судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката.

Доводами апеляційної скарги наведено, що оскаржуване додаткове рішення є незаконним у зв`язку із неповнотою дослідження доказів і встановлення обставин у справі та таким, що винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Сума судових витрат, заявлених до відшкодування у розмірі 15000,00 грн є неспівмірно меншою, ніж сума заявлена у відзиві в попередньому (орієнтовному) розрахунку у розмірі 20000,00 грн. Представник відповідача у своїй заяві не зазначив про поважні причини зменшення цієї суми, також відсутні будь-які пояснення чи посилання на це у заяві про ухвалення додаткового рішення.

Відповідно до акту приймання-передачі наданої правової допомоги, які надає адвокат клієнту, складаються з 3 (трьох) видів правової допомоги, а саме надання консультацій, складання відзиву на позов та представлення інтересів клієнта у суді. Відповідно до вказаного акту адвокат надав клієнту 3 (три) види послуг правової допомоги, а саме надано консультації правового характеру, складено відзив на позов та представлення інтересів клієнта у суді. Однак жоден з вказаних в акті видів послуг не відповідає вимогам щодо сутності послуги, має загальний характер та не має свого вартісного вираження, що в свою чергу не дає можливості оцінити реальність адвокатських витрат та встановити їх дійсність, не відповідає ознакам первинного документу та не відображає конкретний вимір наданих правових послуг. Відповідно доданий до матеріалів справи акт приймання-передачі до договору про надання правової допомоги не може вважатись належним розрахунком вартості таких послуг, оскільки не містить детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги, а також вартості кожного окремого виду послуг.

При винесенні додаткового рішення судом не враховано практику Верховного Суду відповідно до якої: суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг, про що наведено в постанові Верховного Суду у справі №905/1795/18 від 07.11.2019 року та у справі №922/2685/19 від 08.04.2020 року, пункти 107-109 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року №922/1964/21.

Попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які позивач очікує понести у зв`язку із розглядом справи становить: - 20000,00 грн. витрати на професійну правничу допомогу щодо подання апеляційної скарги та представництва в суді апеляційної інстанції, підготовка та подача процесуальних документів, зокрема відповіді на відзив, тощо.

Від інших учасників справи відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідачки ОСОБА_1 адвокат Хандога В.В. доводи апеляційної скарги не визнав, просив додаткове рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с. 227-228, 229).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю осіб, які не з`явилися.

Заслухавши суддю - доповідача, представника відповідачки, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі статтями 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що 07 березня 2024 року між відповідачкою ОСОБА_1 та адвокатом Хандогою В.В. укладено договір про надання правової допомоги № 09/ф/24, відповідно до пункту 3.2. якого інші умови цього договору, в тому числі права та обов`язки сторін, їх відповідальність, розмір винагороди адвоката та інше, наводяться в додатковій угоді №1 до цього договору, яка є його невід`ємною частиною.

Відповідно до положень додаткової угоди №1 від 07 березня 2024 року до договору про надання правової допомоги №09/ф/24 від 07 березня 2024 року, а саме пункту 6.1.: Сторони домовились, що розмір винагороди (гонорару) адвоката складає 15000,00 (п`ятнадцять тисяч) гривень. Клієнт зобов`язується в строк до 01 квітня 2024 року сплатити адвокату аванс у розмірі 5000,00 (п`ять тисяч) гривень, а решту суми в розмірі 10000,00 (десять тисяч) гривень - в строк, що не перевищує двох днів з дати ухвалення судом рішення у цивільній справі №202/1648/24 провадження.

З попереднього розрахунку суми винагороди (гонорару) адвоката за надану правову допомогу та акту приймання-передачі наданої правової допомоги, вбачається, що адвокатом надано наступні послуги: надання клієнту консультацій правового характеру; складення та подання до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від імені клієнта відзиву на позовну заяву у цивільній справі №202/1648/24; представлення інтересів клієнта в суді першої інстанції при розгляді судом цивільної справи №202/1648/24.

Відповідно до платіжних інструкцій №@2PL941700 від 22.03.2024 року, №@2PL212460 від 22.05.2024 року ОСОБА_1 на виконання положень договору про надання правової допомоги сплачено відповідно 5000,00 грн та 10000,00 грн (а.с. 139, 140).

Ухвалюючи додаткове рішення, суд першої інстанції виходив з доведеності судових витрат позивача на професійну правничу допомогу в розмірі 15000,00 грн.

Проте, апеляційний суд не може повністю погодитись з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 1-6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 2 статті 141 ЦПК України встановлено, що інші судові витрати, пов`язані зрозглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 13 лютого 2019 року (справа №756/2114/17) зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інші проти України» (пункти 34 - 36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 у справі №904/4507/18.

У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо (пункт 147 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року №922/1964/21).

Із урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; тривалість розгляду і складність справи тощо (пункт 6.52 постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02 лютого 2024 року у справі №910/9714/22).

Судом встановлено, що 07 березня 2024 року між відповідачкою ОСОБА_1 та адвокатом Хандогою В.В. укладено договір про надання правової допомоги № 09/ф/24, відповідно до пункту 3.2. якого інші умови цього договору, в тому числі права та обов`язки сторін, їх відповідальність, розмір винагороди адвоката та інше, наводяться в додатковій угоді №1 до цього Договору, яка є його невід`ємною частиною.

Відповідно до положень додаткової угоди №1 від 07 березня 2024 року до договору про надання правової допомоги №09/ф/24 від 07 березня 2024 року, а саме пункту 6.1.: Сторони домовились, що розмір винагороди (гонорару) адвоката є фіксованим і складає 15000,00 гривень. Клієнт зобов`язується в строк до 01 квітня 2024 року сплатити адвокату аванс у розмірі 5000,00 гривень, а решту суми в розмірі 10000,00 гривень - в строк, що не перевищує двох днів з дати ухвалення судом рішення у цивільній справі №202/1648/24 провадження.

Таким чином, гонорар адвоката за додатковою угодою №1 від 07 березня 2024 року є фіксованим і складає 15000,00 гривень. Ціна позову у справі становить - 118530,87 грн.

Виходячи з наведеного вище, та беручи до уваги неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, яка на думку апеляційного суду не є складною, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, апеляційний суд вважає заявлену суму компенсації витрат надмірною, тому вона має бути зменшена до суми 7500,00 грн.

Відтак, доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що, стягуючи з позивача на користь відповідачки витрати на професійну правничу допомогу адвоката в певному розмірі, суд першої інстанції ухвалив судове рішення, яке не в повній мірі відповідає нормам процесуального права та обставинам справи, що відповідно до статті 376 ЦПК України є підставою для часткового задоволення апеляційної скарги та зміні додаткового рішення.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» - задовольнити частково, додаткове рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 червня 2024 року - змінити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7500,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 02 грудня 2024 року.

Судді: