Справа № 367/1787/22
Провадження №2/367/1153/2024
РІШЕННЯ

Іменем України

19 червня 2024 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:

судді Карабаза Н.Ф.,

за участю секретаря Шемігон В.А.,

заочно розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про виділення у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності,

в с т а н о в и в :

До Ірпінського міського суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про виділення у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, яку мотивують тим, що вони є власниками 47/100 частини будинку та господарських споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області по справі № 2-548 від 15 серпня 1994 року, на підставі мирової угоди було поділено спадкове майно. Їм - ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , в рівних долях, було виділено 47/100 частин будинку АДРЕСА_1 з конкретними приміщеннями: 1-1 площею 8,7кв.м., 1-2 площею 9,3кв.м., 1-3 площею 19кв.м., 1/2 частина літньої кухні літ «К», вбиральня літ «Л», 47/100 частин огорожі. Інші 53/100 частини будинку були виділені відповідачам - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Відповідачам було виділено в користування наступні конкретні приміщення: 1-4 площею 11,2м.кв., 1-5, площею 6,6м.кв., 1-6 площею 4,8кв.м., 1-7 площею 9,2кв.м., 1/2 частина літньої кухні літ «К», гараж літ «Д», душ літ «Е», колодязь №1, 53/100 частин огорожі. Після здійснення даного поділу сторони по справі жили в ізольованих квартирах будинку АДРЕСА_1 . Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області по справі №367/4493/14-ц від 21 жовтня 2014 року між сторонами було визнано мирову угоду про визначення порядку користування земельною ділянкою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , згідно якої: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було виділено в спільне обособлене користування земельну ділянку площею 0,0510 га, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було виділено в спільне обособлене користування земельну ділянку площею 0,0665 га. При цьому, згідно умов мирової угоди літня кухня літ «К» та вбиральня літ «Л» відійшли в користування ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . Фактично, на підставі судових рішень, між сторонами по справі склався порядок користування майном. Кожна із сторін має ізольовану квартиру в будинку та чіткий порядок користування земельними ділянками з окремим виходом на вулицю. Проте, згідно судових рішень, за Сторонам визнавалося лише право власності на частини будинку з конкретними приміщеннями, а не право власності на виділене майно як на окремий об`єкт права власності. Технічна можливість поділу будинку в натурі є. Просить суд виділити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (в рівних частинах) в окреме домоволодіння частину житлового будинку літ. «А», загальною площею 37,0м.кв, з яких житлова 19,0м.кв., ( що складається з приміщень: передпокою 8,7м.кв, кухні 9,9м.кв, житлової кімнати 19,0 м.кв.), вбиральню літ. «М», огорожу №6, 2, 7, інженерний колодязь № 5, що находяться за адресою: АДРЕСА_1 та стягнути з відповідачів вартість судових витрат солідарно.

В судове засідання позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не з`явилися, їх представник адвокат Опанасюк В.А. через канцелярію суду подав заву про розгляд справи без його присутності та присутності позивачів, проти винесення заочного рішення по справі не заперечує.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилися. Заяву про слухання справи за їх відсутності не надали, причини неявки суду не повідомили. Про час і місце слухання справи повідомлені належним чином.

Вивчивши позовні вимоги, дослідивши надані суду документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково за наступних підстав.

Судом встановлено, що ухвалою Ірпінського міського суду Київської області по справі №2-548 від 15 серпня 1994 року, була затверджена мирова угода по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6 ОСОБА_4 про поділ спадкового майна , визначення порядку користування і розподілу будинку, визначення порядку користування земельною ділянкою, згідно якої ОСОБА_2 та її неповнолітньому сину ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 виділено 47/100 частин будинку АДРЕСА_1 згідно варіанту № 1 висновку технічної експертизи з конкретними приміщеннями: 1-1 площею 8,7кв.м., 1-2 площею 9,3кв.м., 1-3 площею 19,0кв.м., 1/2 частина літньої кухні літ «К», вбиральня літ «Л», 47/100 частин огорожі, в рівних долях. Відповідачам ОСОБА_4 , і ОСОБА_7 виділено 53/100 частини будинку АДРЕСА_1 згідно варіанту № 1 висновку технічної експертизи з конкретними приміщеннями: 1-4 площею 11,2м.кв., 1-5, площею 6,6м.кв., 1-6 площею 4,8кв.м., 1-7 площею 9,2кв.м., 1/2 частина літньої кухні літ «К», гараж літ «Д», душ літ «Е», колодязь №1, 53/100 частин огорожі. За ОСОБА_2 та ОСОБА_1 визнано право приватної власності на 47/100 частини будинку АДРЕСА_1 в рівних долях. За ОСОБА_4 та ОСОБА_7 визнано право приватної власності на 53/100 частини будинку АДРЕСА_1 в рівних долях. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 виділено 47/100 частини земельної ділянки, що приєднана до їх частини будинку, тобто 451к.в.м, також 42кв.м., що знаходиться під частиною літньої кухні «К», а всього в користування закріплено 493кв.м. в АДРЕСА_1 . ОСОБА_4 та ОСОБА_7 виділено 53/100 частини земельної ділянки, що прилягає до їхньої частини будинку, тобто 561кв.м. землі в АДРЕСА_1 . Дві площею 96кв.м. залишається в спільному користуванні сторін.

Згідно ухвали суду від 21 жовтня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні земельної ділянкою, про визначення порядку користування земельною ділянкою визнано по справі мирову угоду, згідно якої ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_3 дійшли згоди щодо визначення порядку користування земельною ділянкою АДРЕСА_1 ; Позивачам ОСОБА_2 , ОСОБА_1 переходить в спільне обособлене користування земельна ділянка № НОМЕР_1 (схема) розміром 0,0510га згідно кадастрового плану по довжині ліній та дирекційніх кутів, таблиця якого додається в наступних межах: від точки 1 до точки 2 на довжину 2,13 метрів, під кутом 14°41°3"; від точки 2 до точки 3 на довжину 16,85 метрів під кутом 15°06°0"; від точки 3 до точки 4 на довжину 0,78 метрів під кутом 62°26°8"; від точки 4 до точки 5 на довжину 3,63 метрів під кутом 17°08°2"; від точки 5 до точки 6 на довжину 25.50 метрів під кутом 105°41°9"; від точки 6 до точки 7 на довжину 22,94 метрів під кутом 105°51°6"; від точки 7 до точки 8 на довжину 4,75 метрів під кутом 108°23°8"; від точки 8 до точки 9 на довжину 9,78 метрів під кутом 193°43°4"; від точки 9 до точки 10 на довжину 10,13 метрів під кутом 192°49°7"; від точки 10 до точки 11 на довжину 53,38 метрів під кутом 282°22°5"; від точки 11 до точки 12 на довжину 1,20 метрів під кутом 292°04°1". Відповідачам ОСОБА_4 , ОСОБА_3 переходить в спільне обособлене користування земельна ділянка № НОМЕР_2 ( схема) пл. 0,0665га згідно кадастрового плану по довжині ліній та дирекцій них кутів, таблиця якого додається в наступних межах: від точки 5 до точки 6 на довжину 25,50 метри під кутом 105°41°9"; від точки 6 до точки 7 на довжину 22,94 метри під кутом 105°51°6"; від точки 7 до точки 8 на довжину 4,75 метри під кутом 108°23°8"; від точки 8 до точки 9 на довжину 9,78 метри під кутом 193°43°4"; від точки 9 до точки 41 на довжину 22,06 метри під кутом 284°21°4"; від точки 41 до точки 41 на довжину 20,55 метр під кутом 283°44°3"; від точки 40 до точки 20 на довжину 2,20 метр під кутом 195°18°0"; від точки 20 до точки 19 на довжину 2,04 метр під кутом 286°29°0"; від точки 19 до точки 42 на довжину 1,34 метр під кутом 286°24°8"; від точки 42 до точки 23 на довжину 8,07 метри під кутом 195°18°7"; від точки 23 до точки 13 на довжину 3,81 метри під кутом 285°51°7"; від точки 13 до точки 14 на довжину 0,60 метри під кутом 15°25°3"; від точки 14 до точки 2 на довжину 4, 30 метри під кутом 284°00°2"; від точки 2 до точки 3 на довжину 16,85 метри під кутом 15°06°0"; від точки 3 до точки 4 на довжину 0,78 метрів під кутом 62°26°8"; від точки 4 до точки 5 на довжину 3,63 метрів під кутом 17°08°2". Позивачі ОСОБА_2 , ОСОБА_1 не заперечують, що при визначенні порядку користування земельної ділянки відповідачам ОСОБА_4 , ОСОБА_3 переходить у користування літня кухня під літерою «К» та вбиральня «Л». Відповідачі ОСОБА_8 , ОСОБА_3 просять, а позивачі ОСОБА_2 , ОСОБА_1 не заперечують надавати відповідачам дозвіл по мірі виникнення потреби обслуговувати стіну приміщення 2-4 пл. 11,2 кв.м., яке належить відповідачам ( ОСОБА_8 та ОСОБА_3 ), та стіна якого знаходиться на території земельної ділянки позивачів ( ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ). Для цього відповідачі ставлять позивачів до відома. Позивачі ОСОБА_2 , ОСОБА_1 просять, а відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_3 не заперечують надавати позивачам ( ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ) дозвіл по мірі виникнення потреби обслуговувати стіну приміщення 1-1 пл. 8,7кв.м., яке належить їм, та стіна якого знаходиться на земельній ділянці відповідачів ( ОСОБА_4 та ОСОБА_3 ). Для цього позивачі ставлять відповідачів до відома. Позивачі ОСОБА_2 , ОСОБА_1 просять, а відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_3 не заперечують надавати позивачам ( ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ) дозвіл по мірі виникнення потреби через земельну ділянку відповідачів ( ОСОБА_4 , ОСОБА_3 ) завозити будівельні матеріали на свою земельну ділянку. Для цього позивачі ставлять відповідачів до відома. Позивачі ОСОБА_2 , ОСОБА_1 просять, а відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_3 не заперечують, що над земельною ділянкою відповідачів ( ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ) буде проходити електричний дріт від стовпа, який знаходиться на вулиці до частини будинку позивачів.

Згідно даних витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 04.08.2015 року від 41735083 об`єкт нерухомого майна: 08 житловий будинок, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , загально площею 68,5кв.м. та житловою площею 30,2кв.м. («А» - житловий будинок, «Д» - гараж, «Е» літній душ, «К» - літня кухня, «Л, М» - убиральня, 1.5 колодязі інженерних мереж, 2-4, 6, 7 огорожа на праві приватної спільної часткової власності, розмір частки: 47/100 належить ОСОБА_1 1/2 частина від 47/100 з 30.07.2015 року.

Згідно висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна ПП ГЕО від 27.01.2022 року № 7 вбачається, що за технічними показниками об`єкт: житловий будинок (літ. «А») АДРЕСА_1 , може бути поділений. Власникам: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на підставі рішення Ірпінського міського суду Київської області від 15.08.1994р. об`єкт нерухомого майна: спільна часткова 47/100, фактичне користування: частина житлового будинку літ. «А» загальною площею 37,0кв.м., житловою площею 19.0кв.м., вбиральня літ. «М», огорожа № 6, частина огорожі № 2,7, інженерний колодязь № 5, розташоване: АДРЕСА_1 . Власникам: ОСОБА_4 , ОСОБА_9 на підставі рішення Ірпінського міського суду Київської області від 15.08.1994р. об`єкт нерухомого майна: спільна часткова 53/100, фактичне користування: частина житлового будинку літ. «А» загальною площею 31,5кв.м., житловою площею 11,2кв.м., гараж літ. «Д», Л.Кухня літ «К», душ літ. «Е», вбиральня літ. «Л», інженерний колодязь № 1, огорожа № 3,4, частина огорожі № 2,7, розташовано: АДРЕСА_1 .

У відповідності до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Поняття спільної часткової власності визначено частиною першою статті 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного із них у праві власності. Відтак, кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне в цілому майно, ці частки є ідеальними.

Згідно ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

В силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Так, відповідно до п. 56 Постанови КМУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 25 грудня 2015р. № 1127 для державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що створюється шляхом поділу, виділу в натурі частки майна, що перебуває у спільній власності, та має наслідком припинення права спільної власності для усіх або одного із співвласників, подаються: договір про поділ спільного майна, договір про виділ у натурі частки із спільного майна або відповідне рішення суду; документи, передбачені пунктом 54 цього Порядку, крім документа, що посвідчує право власності на нерухоме майно до його поділу або виділу в натурі частки.

Верховний Суд України у абзаці першому пункту 6 постанови Пленуму "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право власності громадян на жилий будинок" від 4 жовтня 1991 р. № 7 підкреслює, що судам при вирішенні справ про виділ у натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, слід мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

За змістом ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності - (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Згідно зі ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Таким чином відповідно до ст. 183, 356, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності; якщо виділ (поділ) є технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності.

Подібний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2012 року у справі № 6-12цс13, а також у постановах Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі № 205/9065/15-ц (провадження № 61-21409св18), від 27 травня 2020 року у справі № 173/1607/15 (провадження № 61-26178св18) від 11 жовтня 2021 року у справі № 607/14338/19-ц (провадження № 61-19073св20).

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок» № 7 від 04.10.1991 р. із змінами, виділ в натурі частки жилого будинку можливий, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

ВССУ зазначив, що для виділу частки із спільного нерухомого майна повинна бути технічна можливість, і тому для цього у справі проводяться будівельно-технічні та земельно-технічні експертизи. Поділ на самостійні об`єкти нерухомого майна повинен відповідати умовам, що передбачені чинними будівельними нормами. Кількість та розміри виходів повинні відповідати вимогам будівельних норм за видами будинків та споруд. Якщо при поділі відбувається реконструкція та необхідно додержуватися вимог ДБН та санітарних правил.

У п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності» № 20 від 22 грудня 1995 року(з наступними змінами та доповненнями) роз`яснено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

У постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року в справі № 6-12цс13 зроблено висновок, що «у разі виділу співвласник отримує свою частку у майні в натурі і вибуває зі складу учасників спільної власності. За всіма іншими співвласниками спільна власність при виділі частки зберігається. На відміну від виділу, за якого право власності припиняється лише для того співвласника, частка якого виділяється із спільної власності у разі поділу (стаття 367 ЦК України) спільна часткова власність припиняється для всіх її учасників. Виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо). У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок».

Верховний Суд України в постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1443цс16 дійшов такого висновку: «виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна. Якщо в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина нерухомого майна, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на це майно».

Згідно зі ст. 41Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналася в 1997 році відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти дії щодо свого майна будь-які угоди, відповідно за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81, 82 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Судом встановлено, що між сторонами по справі відсутній спір щодо порядку користування спірним житловим будинком та земельною ділянкою, крім того, кожен з них користується відокремленими частинами спірного будинковолодіння, що мають окремі входи.

Аналізуючи вищенаведені норми законів у сукупності з наявними матеріалами справи, суд приходить до переконання, що фактично поділ житлового будинку АДРЕСА_1 з господарськими та наддвірними будівлями в натурі на два самостійні об`єкти між сторонами уже існує, даний факт сторони не заперечували.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та позов підлягає до задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішенні від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Також, питання гонорару адвоката врегульовані в статтях 28-30 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України 2017 року 09 червня 2017 року, із змінами затвердженими З`їздом адвокатів України 15 лютого 2019 року.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

В своїх роз`ясненнях, наданих у п.п.47-48 Постанови Пленуму «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2017 року №10, ВССУ зазначив, що право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК України. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Надання платної правової допомоги регламентується Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», згідно частини 1 статті 26 якого, адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (Рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України»).

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Аналізуючи наведене, виходячи із загальних засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності, принципу співмірності та розумності судових витрат, пропорційності, враховуючи всі аспекти та складність справи, яка не представляє складності, позов, поданий позивачкою невеликого змісту, не потребує значного часу для його виготовлення, на думку суду такі витрати позивача не були неминучими.

Позивач ставить вимогу стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 21000,00грн. При цьому додає договір про надання правничої допомоги № 53 від 01 лютого 2021 року, згідно якого адвокатське об`єднання «ЛЕГАЛ ПАРТНЕР» в особі керуючого партнера Опанасюка Володимира Аркадійовича бере на себе зобов`язання надавати клієнту ОСОБА_1 послуги в обсязі та на умовах передбачених цим договором, зокрема правова допомога клієнту, що є предметом даного договору, надається з приводу: представництва інтересів клієнта в Ірпінському міському суді Київської області, щодо виділення у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Згідно п. 4.1. договору на визначення розміру гонорару (вартості послуг) Адвокатське об`єднання впливають строки та результати вирішення спірних правовідносин, ступінь важкості справи, обсяг правових послуг, необхідних для досягнення бажаного результату та належного виконання окремих доручень Клієнта. Обсяг правової допомоги враховується при визначені обґрунтованого розміру гонорару.

Згідно п.4.2. договору оплата здійснюється за домовленістю сторін та на підставі додаткової угоди.

Згідно додаткової Угоди № 1 до договору про надання правової допомоги № 53 від 01 лютого 2022 року від 01 лютого 2022 року адвокатське об`єднання «ЛЕГАЛ ПАРТНЕР» в особі керуючого партнера Опанасюка Володимира Аркадійовича надало послуги: правовий аналіз матеріалів справи вартістю 1500,00грн. збирання доказів по справі вартістю 2500,00грн., підготовка процесуальних документів по справі вартістю 1500грн., представництво інтересів у суді першої інстанції вартість 5000грн.

Згідно меморіального ордеру № 28123646SB від 04 лютого 2022 року вбачається, що ОСОБА_1 оплатив згідно договору про надання правової допомоги 10500грн. АО «ЛЕГАЛ ПАРТНЕР»

Згідно договору про надання правничої допомоги № 54 від 01 лютого 2021 року, згідно якого адвокатське об`єднання «ЛЕГАЛ ПАРТНЕР» в особі керуючого партнера Опанасюка Володимира Аркадійовича бере на себе зобов`язання надавати клієнту ОСОБА_2 послуги в обсязі та на умовах передбачених цим договором, зокрема правова допомога клієнту, що є предметом даного договору, надається з приводу: представництва інтересів клієнта в Ірпінському міському суді Київської області, щодо виділення у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Згідно п. 4.1. договору на визначення розміру гонорару (вартості послуг) Адвокатське об`єднання впливають строки та результати вирішення спірних правовідносин, ступінь важкості справи, обсяг правових послуг, необхідних для досягнення бажаного результату та належного виконання окремих доручень клієнта. Обсяг правової допомоги враховується при визначені обґрунтованого розміру гонорару.

Згідно п.4.2. договору оплата здійснюється за домовленістю сторін та на підставі додаткової угоди.

Згідно додаткової Угоди № 1 до договору про надання правової допомоги № 54 від 01 лютого 2022 року від 01 лютого 2022 року адвокатське об`єднання «ЛЕГАЛ ПАРТНЕР» в особі керуючого партнера Опанасюка Володимира Аркадійовича надало послуги: правовий аналіз матеріалів справи вартістю 1500,00грн. збирання доказів по справі вартістю 2500,00грн., підготовка процесуальних документів по справі вартістю 1500грн., представництво інтересів у суді першої інстанції вартість 5000грн.

Згідно меморіального ордеру № 28123647SB від 04 лютого 2022 року вбачається, що ОСОБА_2 оплатив згідно договору про надання правової допомоги 10500грн. АО «ЛЕГАЛ ПАРТНЕР»

Крім того, матеріали справи містять ордера на надання правничої допомоги та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

На думку суду, є підстави для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу.

Звертаючись із позовною заявою позивач визначив розмір судових витрат на професійну правничу допомогу у сумі 21000 грн.

Частинами першою та другою статті 30 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Суд враховує наведені висновки Верховного Суду та об`єднаної палати Касаційного господарського суду витрати на надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачена стороною / третьою особою, чи тільки має бути сплачена (пункти 138, 139 постанови Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 23 вересня 2021 року у справі № 904/1907/15).

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (пункти 107-109 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 3.12.2021 у справі №927/237/20, постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та додаткова постанова ВП ВС від 19.02.2020 у справі №775/9215/15ц). Суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи (пункт 120 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року №922/1964/21).

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 у справі № 904/4507/18.

У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо (пункт 147 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року №922/1964/21).

Із урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; тривалість розгляду і складність справи тощо (пункт 6.52 постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 2 лютого 2024 року у справі №910/9714/22).

В той же час, враховуючи критерій оцінки співмірності витрат на оплату послуг адвоката (адекватності ціни за надані адвокатом послуги відносно складності та важливості справи, витраченого на ведення справи часу), з огляду на те, що дана категорія справ, не представляє складності, обсяги виконаної роботи є незначними, розгляд справи проведено в порядку спрощеного позовного провадження та без участі сторін, а також з урахуванням принципів пропорційності, співмірності та розумності судових витрат, суд приходить до висновку про зменшення понесених позивачами витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3500,00грн., який буде достатнім, співмірним і справедливим у даному випадку.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Також, при задоволенні позову у відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь позивача сплачений судовий збір.

Судом встановлено, що позивачем згідно квитанцій сплачено судовий збір у розмірі 4512,00грн. за подання позовної заяви.

На підставі вище викладеного та керуючись ст. 319, 356, 358, 364 ЦК України, ст. 4-6, 13, 76-81, 89, 95, 141, 247, 258-259, 263-265, 280-282, 354-355 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позовні вимоги позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про виділення у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності - задовольнити.

Виділити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (в рівних частинах) в окреме домоволодіння частину житлового будинку літ. «А», загальною площею 37,0кв.м., з яких житлова 19,0кв.м. (що складається з приміщень передпокою 8,7кв.м., кухні 9,9кв.м., житлової кімнати 19,0кв.м.), вбиральню літ. «М», огорожу № 6, частину огорожі № 2, 7, інженерний колодязь № 5, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_6 сплачений судовий збір в розмірі по 2256,00грн. з кожного.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_6 витрати на правову допомогу в розмірі 3500,00 грн.

В решті вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто Ірпінським міським судом Київської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення.

Позивач має право оскаржити рішення до Київського апеляційного суду через Ірпінський міський суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було проголошено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: Н.Ф. Карабаза