Справа №463/1232/24
Провадження №6/463/149/24
УХВАЛА

31 жовтня 2024 року суддя Личаківського районного суду м. Львова Жовнір Г.Б., розглянувши заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу по справі №463/1232/24 (провадження №2-н/463/497/24), виданого "11" червня 2024 р. Личаківським районним судом м.Львова простягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь Львівського комунального підприємства «Господар» заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг,

в с т а н о в и в:

боржник ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, просить скасувати судовий наказ по справі №463/1232/24 (провадження №2-н/463/497/24), виданий "11" червня 2024 р. Личаківським районним судом м.Львова простягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь Львівського комунального підприємства «Господар» 11338,66 грн (одинадцять тисяч триста тридцять вісім гривень, шістдесят шість копійок) заборгованості за утримання будинку та прибудинкової території за період з 01.03.2021р. по 31.12.2023 р., а також судового збору. Крім того, просить - ухвалити рішення про поворот виконання судового наказу.

Заяву про скасування судового наказу мотивує тим, що заборгованість не є безспірною, а вимоги стягувача є необґрунтованими та недостовірними.

Частиною 1 ст. 160 ЦПК України визначено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст. 161 цього Кодексу.

Згідно ст. 171 ЦПК України у разі відсутності підстав для повернення заяви про скасування судового наказу, суддя не пізніше двох днів після її подання постановляє ухвалу про скасування судового наказу.

Суд, дослідивши заяву про скасування судового наказу, вважає, що наведені заявником доводи спростовують посилання стягувача щодо безспірності заявлених вимог.

Визначений ч. 1 ст. 170 ЦПК України строк для подання заяви про скасування відповідного судового наказу не порушено.

Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2011 року «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» судовий наказ видається лише за умови безспірності вимог. У п. 9 вказаної постанови зазначено, що наявність спору про право (п. 2 ч. 3 ст. 100 ЦПК України) (1618-15), яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб`єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб`єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Крім того, мають ураховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обов`язок перед заявником (кредитором); із доданих документів вбачається пропуск позовної давності. Така вимога може бути вирішена лише у позовному провадженні (ч. 3 ст. 267 ЦК України).

Згідно ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України, а п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України обов`язковість рішень суду віднесено до основних засад судочинства.

При цьому згідно з п. 1-1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі судових наказів.

Водночас, ст. 171 ЦПК України передбачено можливість скасування судового наказу.

Згідно ч. 3 ст. 171 ЦПК України в ухвалі про скасування судового наказу суд за клопотанням боржника вирішує питання про поворот виконання судового наказу в порядку, встановленому ст. 444 цього Кодексу.

Так відповідно до ч. 5, 6 ст. 444 ЦПК України питання про поворот виконання рішення суд вирішує за наявності відповідної заяви сторони. До заяви про поворот виконання рішення шляхом повернення стягнутих грошових сум, майна або його вартості додається документ, який підтверджує те, що суму, стягнуту за раніше прийнятим рішенням, списано установою банку або майно вилучено державним або приватним виконавцем.

Нормами ЦПК України не передбачено прямо можливості подання окремої заяви про поворот виконання судового наказу, однак згідно з ч. 9 ст. 10 ЦПК України якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Так ч. 9 ст. 444 ЦПК України визначено, що якщо питання про поворот виконання рішення не було вирішено судом відповідно до частин першої - третьої цієї статті, заява відповідача про поворот виконання рішення розглядається судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. З врахуванням наведеного заява про поворот виконання судового наказу розглядається судом, що ухвалив відповідний судовий наказ.

Окрім цього, Конституційний суд України у своєму рішенні від 02.11.2011 року № 13-рп/2011 зазначив, що поворот виконання рішення - це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна, оскільки правова підстава для набуття майна відпала.

Отже поворот виконання - це спосіб захисту прав боржника, який полягає у поверненні йому стягувачем всього одержаного за скасованим рішенням.

При розгляді заяви про поворот виконання рішення необхідно з`ясувати, чи порушено скасованим судовим рішенням права сторін, чи виконано рішення суду, що призвело до порушення прав, які потребують відновленню у судовому порядку. Застосовуючи поворот виконання рішення суду, суд повинен зобов`язати позивача повернути відповідачеві безпідставно стягнене з нього за скасованим рішенням. Така правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 20.06.2019 року у справі № 336/9595/14 (провадження № 61-14640сво18).

За змістом наведених норм закону поворот виконання скасованого рішення суду допускається у разі його фактичного виконання і ухвалення судом нового рішення у справі.

Враховуючи, що на час розгляду даної заяви відсутні підстави для її повернення, суд дійшов висновку, що заявлена вимога про скасування судового наказу є такою, що підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що 12.08.2024 року приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Ільчишин Л.В. відкрито виконавче провадження за №7576943 за заявою стягувача ЛКП «Господар».

Окрім цього, з огляду на викладене, а також у зв`язку із скасуванням судового наказу у справі № 463/1232/24, суд дійшов висновку про задоволення заяви в частині повороту виконання судового рішення та необхідності повернення коштів заявнику.

При цьому, стягувач, який звертався до суду із заявою про видачу судового наказу не позбавлений права звернення до суду із тими самими вимогами у порядку спрощеного позовного провадження, визначеному ЦПК України.

На підставі наведеного та керуючись ст. 170, 171, 444 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

судовий наказ №463/1232/24 (провадження №2-н/463/497/24), виданий "11" червня 2024 р. Личаківським районним судом м.Львова простягнення з солідарно ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь Львівського комунального підприємства «Господар» заборгованості за утримання будинку та прибудинкової території - скасувати.

Допустити поворот виконання судового наказу №463/1232/24 від 11.06.2024 року, виданого Личаківським районним судом м.Львова.

Роз`яснити стягувачу його право звернутися до суду із вказаними у заяві про видачу судового наказу вимогами в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвала в частині повороту виконання рішення суду може бути оскаржена безпосередньо (ч. 1 ст. 355 ЦПК України) до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення (ч. 1 ст. 354 ЦПК України).

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду (ч. 2 ст. 354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України (ч. 3 ст. 354 ЦПК України).

Суддя Г.Б. Жовнір