Справа № 683/3282/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2024 року м. Старокостянтинів

Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області

в складі: головуючої судді Сагайдак І.М.

секретаря Повзун С.В.

розглянувши у судовому засіданні в місті Старокостянтинів цивільну справу №683/3282/24, 2/683/1361/2024 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Староостропільської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області про визнання права власності на майно в порядку спадкування,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2024 року позивачі звернулись в суд з позовом до Староостропільської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області і просять визнати за ними право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а також на земельну ділянку площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку, кадастровий номер :03:004:0003, що розташована за тією ж адресою.

В обґрунтування заявленого позову посилаються на те, що будинковолодіння по АДРЕСА_1 було побудоване у 1973 році ОСОБА_3 та ОСОБА_1 та є майном колгоспного двору. Станом на 15 квітня 1991 року членами цього колгоспного двору були: ОСОБА_3 голова двору, його дружина ОСОБА_1 та донька ОСОБА_4 члени двору, а тому спірне будинковолодіння було їх спільною сумісною власністю і кожен з них мав рівну частку у ньому по 1/3 частині. Однак, право власності на вказаний житловий будинок було оформлено на ім`я голови колгоспного двору ОСОБА_3 , про що 07 червня 1989 року на його ім`я видано свідоцтво про право власності на житловий будинок.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. Спадщину після смерті ОСОБА_3 прийняла його дружина ОСОБА_1 , яка оформила частину спадкового майна. До складу спадщини увійшла також 1/3 частина будинковолодіння АДРЕСА_1 , яку ОСОБА_3 набув, як член майна колгоспного двору. Оскільки ОСОБА_1 є єдиною спадкоємицею за законом першої черги до майна померлого чоловіка ОСОБА_3 , тому вона набула право на належну йому 1/3 частину спірного будинковолодіння.

Отже, у спірному житловому будинку ОСОБА_1 належить 1/3 частина як члену майна колгоспного двору та 1/3 частина, яку вона набула в порядку спадкування після смерті чоловіка ОСОБА_5 (всього 2/3 частини), а ОСОБА_2 належить 1/3 частина як члену майна колгоспного двору.

Крім того, до складу спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 увійшла земельна ділянка площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :03:004:0003, яка розташована по АДРЕСА_1 .

При зверненні до нотаріуса з питань оформлення спадщини, ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказане нерухоме майно через те, що житловий будинок відноситься до суспільної групи «колгоспний двір», а свідоцтво про право власності на цей будинок видано лише на ім`я ОСОБА_3 , який був не єдиним членом майна цього колгоспного двору.

Посилаючись на те, що одночасно з набуттям права власності на житловий будинок у них виникло право на земельну ділянку, на якій він розташований, позивачі просять суд визнати за ОСОБА_1 право власності на 2/3 частини спірного житлового будинку та земельної ділянки, на якій він розташований, а за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частину цього майна.

Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 17 жовтня 2024 року у даній справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 18 листопада 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судове засідання представник позивачів адвокат Віхерко Н.О. подала заяву про розгляд справи у її відсутності, підтримує позовні вимоги у повному обсязі, просить позов задовольнити.

Відповідач Староостропільська сільська рада Хмельницького району Хмельницької області, яка належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, подала до суду заяву про розгляд справи у відсутності свого представника, проти задоволення позову не заперечує.

Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований по АДРЕСА_1 , побудований у 1973 році та відноситься до суспільної групи колгоспний двір.

07 червня 1989 року виконавчим комітетом Старокостянтинівської районної ради народних депутатів на ім`я ОСОБА_3 видано свідоцтво про право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , та зазначено, що він належить колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_3 .

Цього ж дня право власності ОСОБА_3 на вказаний житловий будинок зареєстровано у Старокостянтинівському БТІ в реєстровій книзі №1 під реєстровим №5.

Згідно виписки з погосподарської книги за 1991-1995 роки №3 с. Вишнопіль, наданої Вишнопільським старостинським округом Староостропільської сільської ради за №4-87 від 27 березня 2024 року, житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 , відноситься до суспільної групи колгоспний двір. Станом на 15 квітня 1991 року головою цього колгоспного двору був ОСОБА_3 , а членами колгоспного двору являлись його дружина ОСОБА_1 та донька ОСОБА_6 (на час розгляду справи ОСОБА_7 .

Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються письмовими доказами, наявними в матеріалах справи.

Правовідносини щодо будівництва житлових будинків і набуття прав на них до 15 квітня 1991 року регламентувалися нормами ЦК УРСР в редакції 1963 року.

Відповідно до ст.86 ЦК УРСР 1963 року право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном.

Відповідно до положень ч.1 ст.120 ЦК УРСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до роз`яснень, даних в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», до правовідносин, які виникли до 15 квітня 1991 року, тобто до набрання чинності Законом України «Про власність», застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватись за нормами, що регулювали власність цього двору, зокрема:

- право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглось після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні;

- розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних;

- згідно зі ст.4 Постанови ВРУ «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 01 липня 1990 року.

Оскільки житловий будинок АДРЕСА_1 належить до суспільної групи колгоспний двір і станом на 15 квітня 1991 року членами цього колгоспного двору були ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , тому спірний будинок є спільною сумісною власністю усіх його членів, кожен з яких має рівну частку у цьому будинку - по 1/3 частині (1 : 3 = 1/3).

Отже, частка ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як членів майна колгоспного двору у спірному будинковолодінні становила по 1/3 частині.

Відповідно до ст.ст.1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Частиною 1 статті 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно чинного на час відкриття спадщини законодавства, спадкоємцем, що прийняв спадщину, вважається особа, яка постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, ця особа не заявила про відмову від спадщини, а також спадкоємцем, що прийняв спадщину, є особа, яка на час відкриття спадщини не проживала постійно із спадкодавцем, однак у шестимісячний строк з часу відкриття спадщини подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.3 ст.1268, ч.1 ст.1269 ЦК України).

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Вишнопіль Хмельницького району Хмельницької області помер ОСОБА_3 .

Згідно довідки, виданої Вишнопільським старостинським округом Староостропільської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області №4-155 від 03 вересня 2024 року ОСОБА_3 на день своєї смерті був зареєстрований та проживав по АДРЕСА_1 разом із дружиною ОСОБА_1 , донькою ОСОБА_2 , зятем та онуками.

14 грудня 2012 року за заявою ОСОБА_1 про прийняття спадщини за законом Старокостянтинівською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №849/2012 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

Цього ж дня ОСОБА_2 подала нотаріусу заяву про відмову від спадщини після смерті батька ОСОБА_3

03 вересня 2024 року державним нотаріусом Старокостянтинівської державної нотаріальної контори на ім`я ОСОБА_1 видано свідоцтва про право на спадщину за законом на належні ОСОБА_3 земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

19 вересня 2024 року державним нотаріусом Старокостянтинівської державної нотаріальної контори Заворотною Т.В. відмовлено позивачці ОСОБА_1 в оформленні спадщини на вищезазначене будинковолодіння через те, що зі змісту свідоцтва про право власності на житловий будинок вбачається, що житловий будинок є майном колгоспного двору, яке належить усім членам колгоспного двору, а не лише ОСОБА_3 , який був головою цього двору.

Відповідно до роз`яснень, даних в п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про

судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

ОСОБА_1 є єдиною спадкоємицею першої черги за законом до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловіка ОСОБА_3 , вона прийняла спадщину у встановленому законом порядку, а тому в порядку спадкування набула право власності на належну ОСОБА_3 1/3 частину будинковолодіння по АДРЕСА_1 .

Таким чином, ОСОБА_1 у спірному будинковолодінні належить 2/3 частини (1/3 частина, яку вона набула як член майна колгоспного двору + 1/3 частина, яку вона набула в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_3 ), а ОСОБА_2 1/3 частина, яку вона набула як член майна колгоспного двору.

З огляду на викладене, за ОСОБА_1 слід визнати право власності на 2/3 частини житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частину цього будинковолодіння.

Судом також встановлено, що до складу спадщини після смерті ОСОБА_3 увійшла земельна ділянка площею 0,2500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :03:004:0003, що розташована по АДРЕСА_1 . Вказана земельна ділянка належала ОСОБА_3 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ХМ №077029 від 28 листопада 2003 року.

19 вересня 2024 року завідувач Старокостянтинівської державної нотаріальної контори Заворотна Т.В. відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вищезазначену земельну ділянку площею 0,2500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, з тих підстав, що згідно ст.120 ЗК України лише у разі набуття права власності на житловий будинок до особи переходить право власності на земельну ділянку, на якій він розташований, а ОСОБА_1 не набула права власності на цілий житловий будинок після смерті ОСОБА_3 .

Відповідно до роз`яснень, даних в п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною першою статті 377 ЦК України (в редакції Закону №1702-VI від 05 листопада 2009 року, що була чинною на час відкриття спадщини) передбачено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Згідно з частиною першою статті 120 Земельного кодексу України (в редакції Закону №1702-VI від 05 листопада 2009 року, яка була чинною на час відкриття спадщини) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Вказані норми встановлюють єдність юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будівель і споруд. Власник, визначаючи юридичну долю збудованих будівель та споруд, одночасно визначає і долю земельної ділянки, на якій вони розташовані.

Статтею 381 ЦК України визначено, що садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. У разі відчуження житлового будинку вважається, що відчужується вся садиба, якщо інше не встановлено договором або законом.

Розмір присадибної ділянки (для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд), на отримання якої у селах із земель державної або комунальної власності мають право громадяни України, складає не більше 0,25 гектара (пункт «г» частини першої статті 121 ЗК України).

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

За змістом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини другої та третьої статті 1225 ЦК України до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені.

До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Пленум Верховного Суду України у пункті 10 постанови від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив судам, що положення статті 1225 ЦК України про те, що при переході до спадкоємців права власності на житловий будинок, інші будівлі та споруди до них переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, і у розмірі, який необхідний для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом, необхідно розуміти так, що така ділянка переходить у власність або користування спадкоємців, якщо її було надано в установленому порядку, в межах, визначених при наданні, за умови, що спадкодавець не складав заповіту щодо розпорядження земельною ділянкою, належною йому на праві власності.

Виходячи зі змісту вищевказаних норм, до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка, з урахуванням нормативів, була виділена спадкодавцю для будівництва та обслуговування житлового будинку, інших будівель та споруд.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 16 березня 2020 року у справі №675/2372/16-ц (провадження № 61-29813сво18)

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

На належній ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , земельній ділянці площею 0,2500 га, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована по АДРЕСА_1 , розташований житловий будинок. Після смерті ОСОБА_3 право власності на належну йому частину житлового будинку перейшло до його спадкоємця ОСОБА_1 , і з урахуванням часток інших членів майна колгоспного двору вказаний житловий будинок належить ОСОБА_1 (2/3 частини) та ОСОБА_2 (1/3 частина).

Таким чином, з урахуванням положень ст.120 ЗК України, суд дійшов висновку про визнання за ОСОБА_1 права власності на 2/3 частини спірної земельної ділянки, а за ОСОБА_2 на 1/3 частину, оскільки на цій земельній ділянці розташований житловий будинок, який належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у таких же частках (2/3 та 1/3 відповідно), й земельна ділянка, площею 0,2500 га призначена саме для будівництва та обслуговування цього житлового

будинку, господарських будівель (присадибна ділянка), право на який набули позивачі.

Оскільки відповідачем у даній справі є орган місцевого самоврядування, тому судові витрати слід віднести на рахунок позивачів.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 2/3 частини житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 2/3 частини земельної ділянки площею 0,2500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :03:004:0003, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частину земельної ділянки площею 0,2500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :03:004:0003, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Позивач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , паспорт № НОМЕР_2 , виданий 02 червня 2023 року, орган видачі №1823.

Відповідач: Староостропільська сільська рада Хмельницького району Хмельницької області, місце знаходження: вул. Центральна,2/14 с. Старий Остропіль Хмельницького району Хмельницької області, 31146, .

Текст рішення складено 02 грудня 2024 року

Суддя: