Провадження № 2-н/591/5183/24
У Х В А Л А

про відмову у видачі судового наказу

02 грудня 2024 року Зарічний районний суд м. Суми в особі судді Ніколаєнко О.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з Акціонерного товариства «Науково-дослідний інститут атомного та енергетичного насособудування» заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі,

В СТ АН ОВ ИВ :

Заявник ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу щодо стягнення Акціонерного товариства «Науково-дослідний інститут атомного та енергетичного насособудування» заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі в розмірі 14897 грн. 95 коп., в якому зазначив, що з 2015 року перебуває у трудових відносинах з Акціонерним товариством «Науково-дослідний інститут атомного та енергетичного насособудування».

Згідно з ч.3 ст.19 ЦПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Особа має право звернутися до суду з вимогами про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку, в наказному або в спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Заява подана особою, яка згідно вимог ст.47 ЦПК України наділена цивільною процесуальною дієздатністю.

Згідно з ч.2 ст.19 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст. 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 161 ЦПК України визначено, що судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Наказне провадження - це особливий спрощений вид цивільного процесу, спрямований на швидкий та ефективний захист безспірних прав осіб шляхом видачі судового наказу, що одночасно є судовим рішенням та виконавчим документом.

Загальна характеристика вимог, за якими може бути видано судовий наказ - вони повинні бути безспірними.

Згідно з п. 5 ч.1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом, для пред`явлення позову в суд за такою вимогою.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України (в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 року № 2352-IX, який набрав чинності 19.07.2022) працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

З доданих до матеріалів заяви, зокрема довідки № 577 за 12.09.2024 року, вбачається, що заявник отримала довідку про заборгованість по заробітній платі станом на 30.06.2024 року, однак останнє нарахування заробітної плати здійснено в серпні 2022 року.

Заявник з урахуванням вимог ч.1 ст.233 України, зокрема, 01.09.2022 мала дізнатися про порушення його права на отримання належних для виплати сум, як працівнику.

Заяву про видачу судового наказу заявник подав до суду 26.11.2024, тобто після спливу тримісячного строку, визначеного ч.1 ст. 233 ЦПК України.

Відповідно до ст. 234 КЗпП України, у разі пропуску з поважних причин строків, установлених ст.233 КЗпП України, суд може поновити ці строки, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні (ст.116 КЗпП України), минуло не більше одного року.

Суд звертає увагу, що заявник має право звернутись до суду із вказаними вимогами у порядку позовного провадження, шляхом звернення з відповідною позовною заявою до суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 166 ЦПК України, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 165 КЗпП України, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Частиною 2 статті 167 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про відмову у видачі ОСОБА_1 судового наказу про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати.

Керуючись ст.ст.165, 166,167 ЦПК України, -

УХВАЛИВ :

Відмовити ОСОБА_1 у видачі судового наказу про стягнення з Акціонерного товариства «Науково-дослідний інститут атомного та енергетичного насособудування» заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі .

Роз`яснити заявнику, що відмова у видачі вказаного судового наказу унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Сумського апеляційного суду.

Суддя О.О. Ніколаєнко