Справа № 462/8026/24
провадження 2/462/2215/24
У Х В А Л А

24 жовтня 2024 року, суддя Залізничного районного суду міста Львова Ліуш А.І., отримавши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В:

позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про розірвання шлюбу. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що подана заява не може бути предметом судового розгляду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 19 ЦПК України, суд розглядає в порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Сімейним Кодексом України визначено підстави для розірвання шлюбу в органах ДРАЦС та підстави для звернення з таким позовом до суду.

Розірвання шлюбу судом відбувається: за наявності в подружжя спільних неповнолітніх дітей; за відсутності згоди одного з подружжя на розірвання шлюбу, крім випадків, передбачених ст. 107 СК України; за спільною заявою подружжя, яке має дітей, відповідно до ст. 109 СК України.

З позовної заяви вбачається, що від шлюбу сторони мають повнолітніх дітей. Проте, вже тривалий час кожен з подружжя живе окремим життям та своїми інтересами, не ведуть спільного господарства.

Згідно до ст. 106 СК України, подружжя, яке не має дітей (неповнолітніх), має право подати до державного органу реєстрації актів цивільного стану заяву про розірвання шлюбу.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2, 4 ст. 83 ЦПК України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Однак позивач не надав суду будь-яких доказів, які б підтверджували факт її та відповідача звернення до органів РАЦСу. Так, зокрема, до суду не надано відмови державного органу реєстрації актів цивільного стану у розірванні шлюбу, відмови у прийнятті відповідної заяви органом РАЦСу, або даних про заперечення відповідача проти розірвання шлюбу чи ухилення його від звернення до державного органу реєстрації актів цивільного стану з спільною заявою про розірвання шлюбу.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовна заява про розірвання шлюбу не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки існує інший, позасудовий спосіб вирішення питання про розірвання шлюбу між подружжям, що немає неповнолітніх дітей, який позивачем не був дотриманий у відповідності до вимог чинного законодавства.

Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 186ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

На підставі викладеного та керуючись ст. 186 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

відмовити у відкритті провадження по справі.

Роз`яснити, що позивач має право звернутися з заявою про розірвання шлюбу до відповідного органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не були вручені у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: А.І. Ліуш