Справа № 461/8162/23
провадження у справі № 2/0285/678/24
01 серпня 2024 року м. Звягель
Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області в складі:
головуючої судді………...………...Літвин О. О.,
секретаря………………………..…Клечковської М. М.,
розглянувши заочно у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу
за правилами спрощеного позовного провадження
за позовом акціонерного товариства «Ідея Банк»,
поданим в його інтересах представником ОСОБА_1 ,
про стягнення заборгованості,
У вересні 2023 року Акціонерне товариство «Ідея Банк» (далі за текстом банк, АТ «Ідея Банк» ) звернулося до Галицького районного суду м. Львова з позовом, в якому зазначало, що з відповідачем у лютому 2021 року було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого вона отримала грошові кошти, які у строк не повернула. У зв`язку з ухиленням останньої від взятих на себе зобов`язань її загальна заборгованість, яка складається з прострочених боргу, процентів та плати за обслуговування кредиту, склала 168184,4 грн, яку позивач просить стягнути в судовому порядку.
Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 07.11.2023 справа передана за підсудністю до Новоград-Волинського міськрайонного суду за місцем реєстрації відповідача, куди вона надійшла 02.02.2024 (а.с.49-50, 63, 64).
Сторони до суду не прибули.
Представник позивача в заяві просила справу слухати за її відсутності.
Причини повторної неявки відповідача невідомі, своїм правом на подання до суду будь-яких заперечень щодо змісту і вимог позовної заяви або відзиву, вона не скористалася. Клопотань, які б свідчили про зацікавленість відповідача у розгляді справи, матеріали справи не містять.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.
Пунктом 1.6 Договору визначено дату повернення Кредиту 23.05.2025. Повернення заборгованості за Договором здійснюється через рахунок, відкритий у Банку відповідно до порядку повернення кредиту, викладеного в паспорті споживчого кредиту.
Банк надає кредит позичальнику для власних потреб шляхом переказу коштів на рахунок позичальника, який відкритий в банку (п.1.7 Договору).
Нанесенням власноручного підпису під Договором відповідач: акцептувала оферту ПрАТ «Страхова компанія «ТАС» та уклала Договір добровільного страхування життя для клієнтів банку, який є «Договором приєднання» згідно ст.634 ЦК (п.2 Договору); погодилась із тим, що договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, тарифи та паспорт споживчого кредиту є невід`ємними складовими Договору та зобов`язалась їх виконувати (п.3.2 Договору); акцептувала публічну пропозицію про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб АТ «Ідея Банк», яка розміщена на офіційному веб-сайті Банку (п.3.3 Договору).
Цього ж дня відповідачем підписано паспорт споживчого кредиту, зміст якого узгоджується зі змістом Договору.
Згідно меморіального ордеру №80642619 від 23.02.2021 АТ «Ідея Банк» від імені ОСОБА_2 перерахував ПрАТ «Страхова група» 6437,62 грн.
Отже, позивач свої зобов`язання за договором кредиту виконав.
Заборгованість відповідача також підтверджується випискою по рахунку № НОМЕР_1 .
Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Виписки з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.
Із вищенаведеного вбачається, що позивачем надано суду належні та допустимі докази укладення між сторонами кредитного договору та отриманням відповідачем кредитних коштів.
Однією із засад цивільного судочинства є свобода договору (ст.3 ЦК), яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК). Згідно із ч.1 ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України).
За кредитним договором фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах, встановлених договором, та сплатити відсотки за користування кредитними коштами (ст.1054 ЦК України).
Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, позики, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором.
За змістом ч.2 ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Оскільки кредитний договір є двостороннім договором, то й права і обов`язки виникають у кожного контрагента.
Загальні правила щодо форми договору визначені статтею 639 ЦК, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.
Підписанням Договору відповідач беззастережно підтвердила, що прийняла публічну пропозицію банку, розміщену на його офіційному сайті. Матеріали справи містять підписаний відповідачем Договір, який недійсним не визнавався, відповідачем (боржником) з підстав безгрошовості у порядку ст.1051 ЦК України не оскаржувався.
Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона, підприємець, взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (зокрема, банківське обслуговування). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом ст.634 ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.
Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст.204 ЦК України). Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним).
З огляду на наведене, суд вважає, що між ОСОБА_2 та банком правовідносини виникли внаслідок приєднання однієї сторони до умов іншої. Із запропонованими умовами відповідач ознайомилася, погодилася та не сприймала їх, як невигідні для себе. Перед укладенням договору відповідач була вільною в погодженні всіх умов кредитування в банку, з умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами, порядком погашення по кредиту (графіком) вона була ознайомлена, погодилася з ними та прийняла їх.
У ст.629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати.
Оскільки сторони у цій справі досягли домовленості згідно з положеннями чинного на момент укладання кредитного договору ЦК України та уклали цей договір, у якому передбачені певні умови, то вони підлягають виконанню.
Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (ст.129 Конституції України).
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідач не надала суду докази, які б спростовували факт надання кредиту в розмірі, визначеному кредитним договором. Правильність наданого позивачем суду розрахунку заборгованості в частині стягнення боргу та процентів відповідачем також не спростована, будь-яких клопотань на його спростування не заявлено, як і не було надано власного розрахунку. Також доказів про добровільне виконання зобов`язань відповідачем суду не надано.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК).
Відповідно до статей 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, зобов`язання має виконуватись відповідно до умов договору та вимог закону.
За відсутності будь-яких заперечень з боку відповідача, суд дійшов висновку, що наданими позивачем доказами підтверджується обґрунтованість заявлених вимог в частині стягнення прострочених боргу та процентів.
Суд вважає за необхідне зазначити наступне.
У п.4 Додатку №1 «Паспорт споживчого кредиту» до Договору зазначено, що плата за обслуговування кредитної заборгованості становить 2,65% середньомісячно від початкової суми кредиту.
Згідно зі ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.
10.06.2017 набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування», який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері. У зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст ст.11 викладено в такій редакції: Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Відповідно до ст.11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними (ст.12).
Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин); у цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (ст.215 ЦК).
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною, відповідно до ст.ст.11,12 Закону України «Про споживче кредитування».
Під вимогами, яким не повинен суперечити правочин, мають розумітися ті правила, що містяться в імперативних приватно-правових нормах.
Враховуючи те, що відповідачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, суд доходить висновку про те, що положення п.1.5 Договору та п.4 Додатку №1 «Паспорта споживчого кредиту» до Договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту, є нікчемними.
А відтак, позовна вимога щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за плату за користування кредитом, задоволенню не підлягає.
Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України з відповідача також належить стягнути судовий збір, понесений позивачем при подачі позову.
Керуючись статтями 76-81, 141, 259, 263-265 ЦПК України,
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
на користь акціонерного товариства «Ідея Банк»
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення, а позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Судове рішення може бути оскаржене безпосередньо до Житомирського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на нього протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення або з дня його складення, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи (ст.ст.352, 354 ЦПК України).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано; у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після апеляційного перегляду (ст.273 ЦПК України).

Головуюча суддя О. О. Літвин