Справа № 457/1314/24
провадження №2/457/275/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2024 року м. Трускавець

Трускавецький міський суд Львівської області

в складі головуючого - судді Марчука В.І.,

секретар судового засідання Ярова О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Трускавці цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Трускавецької міської ради про визнання права власності на квартиру та земельну ділянку,

з участю представника позивача ОСОБА_2 , -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Трускавецького міського суду Львівської області з позовом до Трускавецької міської ради про визнання права власності на квартиру та земельну ділянку. Позов мотивований тим, щов 2001 році позивач одружився з ОСОБА_3 . На час шлюбу в позивача були особисті кошти в достатній сумі про які знала дружина. З часом помітив, що дружина любить вживати спиртні напитки, тому відносини стали поступового погіршуватися і позивач став задумуватися над тим чим в перспективі може закінчитися спільне життя і вирішив за власні кошти купити для себе квартиру. В подальшому ОСОБА_1 дав текст розписки дружині, що вона не претендуватиме на квартиру, проте через напружені відносини остання не надала таку та сказала, що за розписку потрібно заплатити їй гроші. Заявник в серпні 2006 придбав квартиру та з 2007 року там проживав один, оскільки з дружиною не жили подружнім життям, та в 2011 році розлучились. В 2008 році ОСОБА_1 купив в с. Модричі земельну ділянку площею 0,0800 га. В подальшому в колишньої дружини пішли психічні розлади, лікувалася в психіатрів та в 2022 році померла. Сестра заявника ОСОБА_4 , яка в квартирі колишньої дружини допомагала в організації похорону, серед різних документів знайшла розписку написану останньою 2 серпня 2006 року в якій вона стверджує, що квартиру АДРЕСА_1 куплена за особисті кошти заявника і вона на неї не буде претендувати. Дана розписка засвідчує той факт, що вся квартира належить ОСОБА_1 на праві особистої власності. Це ж стосується і придбаної земельної ділянки, яка була придбана в час, коли заявник та його дружина не проживали разом і не вели спільне господарство. Тому просить визнати за ОСОБА_1 право особистої власності на квартиру АДРЕСА_1 та на земельну ділянку в с.Модричі Трускавецької ОТГ площею 0,0800 га, кадастровий номер :01:002:0293.

Представник позивача в судовму засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задоволити.

Представник відповідача Трускавецької міської ради у судове засідання не з`явився та подав заяву про розгляд справи в його відсутності. При вирішенні спору покладається на думку суду.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, суд доходить наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

З приписів ч.1 ст.5 ЦПК України вбачається, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав відповідно до п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права.

В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно із ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

В силу ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до статті 69 СК України, дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

Згідно положень ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

За загальним правилом застосування презумпції спільної сумісної власності, визначеної ст.60 СК України, майно, одержане одним із подружжя як набувачем за договором, що укладений під час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують (правовий висновок Верховного суду України, викладений у постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17) Аналогічного висновку дотримується і Верховний суд в своїх постановах від 30 січня 2019 року по справі № 382/2454/15-ц, від 23 січня 2019 року у справі № 752/3071/15-ц.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

У судовому засіданні встановлено, що згідно договору купівлі-продажу квартири від 11 серпня 2006 року, що посвідчений приватним нотаріусом Трускавецького міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за №1167, квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 .

Згідно з витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №11713160 від 01 вересня 2006 року квартира за адресою: АДРЕСА_2 .

Крім цього, згідно договору земельної ділянки від 07 березня 2008 року, що посвідчений приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за №781, земельна ділянка в с.Модричі Трускавецької ОТГ площею 0,0800 га належить ОСОБА_1 .

Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку від 05 березня 2009 року серія ЯЖ №927993, підтверджується право власності на земельну ділянку, що розташована в с.Модричі (на той час Дрогобицького району), ОСОБА_1 . Земельній ділянці присвоєно кадастровий номер :01:002:0293.

Позивач, звертаючись до суду з даним позовом заначав, що квартиру АДРЕСА_1 та земельну ділянку в с.Модричі Трускавецької ОТГ площею 0,0800 га, він придбав за власні кошти, та за кошти, частину з яких позичив. У зв`язку з чим вважає, що вказана квартира та земельна ділянка придбана за його особисті кошти і є його особистою власністю.

Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні підтвердив, що позичав брату ОСОБА_1 гроші в розмірі 4 000 доларів США. Крім цього брат ОСОБА_1 позичив такі ж суми грошей в ще одного брата та в батька. Гроші йому необхідні були для купівлі квартири, так як у нього були проблеми в сім`ї і він хотів жити окремо. Гроші повернув.

Так, як вбачається з матеріалів справи, рішенням Трускавецького суду Львівської області від 12 грудня 2011 року позовна заява ОСОБА_6 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу задоволена та шлюб укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 розірвано. Рішення набрало законної сили.

Згідно свідоцтва про смерть від 22 листопада 2022 року, видане повторно, ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 померла.

Також, згідно оригіналу розписки від 02 серпня 2006 року, вбачається, що ОСОБА_6 стверджує, що грошові кошти, які витрачаються на купівлю квартири АДРЕСА_1 належать ОСОБА_1 , а тому вказане майно буде належати йому на праві особистої власності та претендувати на неї вона не буде.

У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97 ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Аналіз норм ЦК України вказує на те, що право власності - це сукупність правових норм, які регулюють відносини, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням власником належним йому майном на свій розсуд і в своїх інтересах, усунення третіх осіб від протиправного втручання у сферу його володіння цим майном, а також обов`язки власника не порушувати прав та законних інтересів інших осіб.

Згідно з частиною першою статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо не право оспорюється або не визнається іншою особою

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Трускавецької міської ради про визнання права власності на квартиру та земельну ділянку задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 та на земельну ділянку в с.Модричі Трускавецької ОТГ площею 0,0800 га, кадастровий номер :01:002:0293.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасники справи, яким повне рішення не було вручено у день його проголошення, мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення їм повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП - НОМЕР_1 .

Відповідач: Трускавецька міська рада, юридична адреса: вул. Бориславська, 2 у м. Трускавець Львівської обл., .

Суддя: В. І. Марчук