У Х В А Л А

про закриття апеляційного провадження

12 грудня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Фінагеєва В.О. (суддя-доповідача), Кашперської Т.Ц., Яворського М.А., розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 на заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 12 червня 2024 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2023 року АТ «Універсал Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором про надання банківських послуг у розмірі 93082 грн. 48 коп. та судовий збір по справі у розмірі 2684 грн. 00 коп.

Заочним рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 12 червня 2024 рокупозов року АТ «Універсал Банк» задоволено (а.с. 69-73).

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 , через свого представника Пузіна Д.М. звернувся до суду із апеляційною скаргою.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 18 вересня 2024 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 21 жовтня 2024 року справу призначено до розгляду.

Перевіривши матеріали справи, не вдаючись до оцінки доводів апеляційної скарги та не перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційне провадження у даній справі підлягає закриттю з огляду на наступне.

Заочним розглядом справи є специфічна процедура розгляду цивільної справи та її вирішення за відсутності відповідача.

Умовами проведення заочного розгляду справи є: 1) належне повідомлення відповідача про дату, час і місце судового засідання; 2) нез`явлення відповідача у судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) неподання відповідачем відзиву на позовну заяву та 4) відсутність заперечень позивача проти такого вирішення справи. Лише в разі одночасного існування всіх перелічених умов суд може ухвалити заочне рішення в справі (частина перша статті 280 ЦПК України).

Водночас суть та мета заочного розгляду справи, які полягають у своєчасному та ефективному вирішенні спору, не відрізняються від тих же складових загального позовного провадження. Наведене пояснюється тим, що питання проведення заочного розгляду справи виникає вже на стадії судового розгляду під час судового засідання у справах позовного провадження. Тобто за наявності передбачених законом умов фактично відбувається перехід із загального позовного провадження до заочного розгляду справи.

У доктрині цивільного процесуального права вважається, що, з одного боку, заочне провадження є додатковою гарантією для позивача від зловживання відповідачем процесуальними правами, усунення причин затягування процесу та дотримання судами строків розгляду справи.

З іншого боку, відповідачу частиною першою статті 284 ЦПК України гарантується право на перегляд заочного рішення за його письмовою заявою за «спрощеною процедурою», тобто тим самим судом.

Законодавець передбачив, що заочне рішення підлягає скасуванню судом першої інстанції, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи (частина перша статті 288 ЦПК України).

Отже, ЦПК України встановлює можливість перегляду ухваленого місцевим судом заочного рішення цим же судом без необхідності звернення до апеляційного суду за умови, що причини, які зумовили неприйняття відповідачем участі у розгляді справи, визнані судом поважними, а докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Натомість право на подання апеляційної скарги на заочне рішення суду відповідач набуває лише після залишення його заяви про перегляд заочного рішення без задоволення (частина четверта статті 287 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 червня 2024 року у справі № 756/11081/20 зауважила, що у питанні забезпечення прав учасників процесу на апеляційний перегляд справи заочне провадження не відрізняється від інших проваджень, адже доступ до суду апеляційної інстанції в будь-якому випадку забезпечується учасникам справи лише в разі дотримання ними установлених законом процесуальних вимог.

Такий висновок сформований з урахуванням того, що у пункті 8 частини другої статті 129 Конституції України вказано, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Водночас ЄСПЛ, висновки якого належить застосовувати судам, вказав, що «право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, параграфи 53, 55, від 06 грудня 2007 року).

Такі вимоги можуть установлюватися до категорії прийнятності апеляційної скарги, як в аспекті змісту і форми апеляційної скарги чи строків її подачі, так і через призму дотримання відповідачем процедури перегляду заочного рішення, яку законодавець визначив як передумову перегляду справи апеляційним судом за апеляційною скаргою відповідача.

З урахуванням того, що належне повідомлення відповідача про розгляд справи є однією з основних умов проведення її заочного розгляду, а також приймаючи до уваги положення статей 284, 287, 288 ЦПК України, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 червня 2024 року в справі № 756/11081/20 виснувала, що право відповідача на доступ до суду апеляційної інстанції при заочному розгляді справи місцевим судом не є абсолютним та забезпечується за умови дотримання ним порядку попереднього звернення до суду першої інстанції із заявою про перегляд заочного рішення, у тому числі з урахуванням визначених процесуальним законом строків.

Зазначений підхід є сталим та послідовним у практиці Верховного Суду.

Так, у постанові Верховного Суду від 22 липня 2020 року у справі № 760/13894/14-ц вказано на те, що за змістом статей 284, 287 і 288 ЦПК України є дві форми перегляду заочного рішення: загальна (перегляд в апеляційному порядку) та спеціальна (перегляд судом, який ухвалив заочне рішення, за заявою відповідача). Апеляційну скаргу можуть подати сторони (відповідач - лише у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення), інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права й обов`язки.

Також Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що процесуальний закон визначив спеціальний порядок перегляду заочного рішення судом, який його ухвалив, і лише за письмовою заявою відповідача. Оскарження заочного рішення відповідачем в апеляційному порядку можливе тільки у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, а також у разі ухвалення повторного заочного рішення (див. постанови Верховного Суду від 12 червня 2019 року в справі № 308/8618/17, від 5 лютого 2020 року в справі № 369/1534/18, від 21 червня 2023 року в справі № 175/3593/20, від 25 березня 2019 року в справі № 462/3542/16-ц, від 22 липня 2020 року в справі № 760/13894/14-ц, від 8 квітня 2020 року в справі № 488/3949/16-ц тощо).

Виходячи з викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що процесуальним законом визначено спеціальний порядок перегляду заочного рішення, який проводиться судом, що його ухвалив, лише за письмовою заявою відповідача, і це є лише його персоніфікованим правом. Відповідач може захистити свої права шляхом подання заяви про перегляд заочного рішення, та в разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення або ухвалення повторного заочного рішення, реалізувати право на апеляційний перегляд справи шляхом подання апеляційної скарги.

Такий порядок перегляду заочного рішення та його оскарження узгоджується з Конвенцією та практикою ЄСПЛ.

Колегія суддів звертає увагу на те, що структура і зміст заочного рішення визначаються загальними правилами, передбаченими статтею 265 ЦПК України. Воно, як і звичайне судове рішення, складається із вступної, описової, мотивувальної і резолютивної частин. Водночас особливості розгляду справи в порядку заочного провадження відображаються у змісті заочного рішення.

Відповідно до статті 282 ЦПК України за формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим статтями 263 і 265 цього Кодексу, і крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд.

Із змісту оскаржуваного відповідачем судового рішення вбачається, що у вступній та описовій частині відображено, що суд ухвалив про заочний розгляд справи. У резолютивній частині рішення зазначено про ухвалення заочного рішення та порядок його перегляду за письмовою заявою відповідача.

Зазначене свідчить про те, що ухвалене 12 червня 2024 року Святошинським районним судом міста Києва рішення є заочним.

З матеріалів апеляційної скарги та Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що відповідач ОСОБА_1 із заявою про перегляд заочного рішення Святошинського районного суду міста Києва від 12 червня 2024 рокудо суду першої інстанції не звертався, що свідчить про недотримання відповідачем порядку оскарження заочного рішення.

Вказане заочне рішення судом першої інстанції, відповідно до вимог статті 284 ЦПК України, не переглядалося.

Рішення суду першої інстанції, визначене як заочне, повинно оскаржуватися у тому порядку, який визначений цивільним процесуальним законодавством України.

Зазначене узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 14 грудня 2020 року в справі № 202/1650/19.

Відповідач, подавши апеляційну скаргу на заочне рішення суду першої інстанції, не дотримався встановленого процесуального законом спеціального порядку перегляду заочного рішення судом, який його ухвалив.

За змістом частини 5 статті 357 ЦПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції також, якщо: 1) апеляційна скарга подана особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписана, або підписана особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не зазначено; 2) до постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження особа, яка подала скаргу, подала заяву про її відкликання; 3) скаргу подано в інший спосіб, ніж до суду апеляційної інстанції; 4) скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Вищенаведеною нормою не передбачено таку підставу для повернення апеляційної скарги, як недотримання відповідачем порядку попереднього звернення до суду першої інстанції із заявою про перегляд заочного рішення.

Згідно з частиною 1 статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, а частина 9 цієї статті вказує, що якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Велика Палата Верховного суду у пункті 82 постанови від 08 червня 2022 року в справі № 2-591/ц дійшла висновку, що відсутність у процесуальних кодексах положень про процесуальну аналогію не є перешкодою для застосування такої аналогії.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що подання відповідачем апеляційної скарги на заочне рішення є порушенням порядку оскарження заочного рішення, встановленого статтею 284 ЦПК України, оскільки право на апеляційне оскарження заочного рішення у відповідача виникає лише після постановлення судом ухвали про залишення без задоволення заяви про перегляд заочного рішення, а тому апеляційна скарга ОСОБА_1 на заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 12 червня 2024 року, із застосовуванням аналогії закону, а саме положень частини 5 статті 357 ЦПК України, підлягає поверненню відповідачу.

За таких обставин, колегія судді приходить до висновку, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 на заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 12 червня 2024 року необхідно закрити, як таке, що було відкрито помилково та повернути апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 на заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 12 червня 2024 року.

Підстави для закриття апеляційного провадження передбачені ст. 362 ЦПК України.

Хоча ст. 362 ЦПК України не містить такої підстави для закриття апеляційного провадження, як помилкове відкриття, за обставин цієї справи апеляційне провадження слід закрити, оскільки воно було відкрите помилково.

Схожі за змістом висновки щодо закриття провадження, як помилково відкритого містяться в ухвалах Верховного Суду від 29 грудня 2020 року у справі№ 826/10834/14, від 30 червня 2020 року у справі № 320/2127/18, у постановах Верховного Суду від 26 лютого 2021 року у справі № 29/5005/6381/2011, від 14 квітня 2021 року у справі № 333/7816/14-ц, від 26 жовтня 2021 року у справі № 666/6309/13-ц.

Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 03 жовтня 2018 року у справі № 826/16892/17 (провадження № 11-953апп18), постановою від 15 травня 2019 року у справі № 761/10509/17 (провадження № 14-53цс19) також закривала касаційне провадження у справі, яке було відкрито помилково.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційне провадження підлягає закриттю.

При цьому відповідач не позбавлений права на звернення до Святошинського районного суду міста Києва із заявою про перегляд заочного рішення в порядку та строки, передбачені статтею 284 ЦПК України.

Відповідно до положень п.5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду у разі: закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Таким чином, судовий збір у розмірі 3 220,80 грн., який сплачений ОСОБА_1 при зверненні з апеляційною скаргою на заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 12 червня 2024 року, підлягає поверненню заявнику.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.58, 62, 352, 362, 365 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 на заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 12 червня 2024 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 на заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 12 червня 2024 року, повернути особі, що її подала.

Повернути ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 сплачений судовий збір у сумі 3 220,80 грн. згідно квитанції № 0.0..1 від 06 вересня 2024 року.

Роз`яснити відповідачу, що заочне рішення може бути переглянуте судом першої інстанції за письмовою заявою відповідача у відповідності з вимогами ст.ст. 284-285 ЦПК України і лише в разі залишення судом першої інстанції такої заяви про перегляд заочного рішення без задоволення воно може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку згідно з ч. 4 ст.287 ЦПК України.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.