Справа № 462/6933/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2024 року м.Львів

Суддя Залізничного районного суду м. Львова Колодяжний С.Ю., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у м.Львові без повідомлення (виклику) сторінцивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання,

встановив:

ОСОБА_1 02.09.2024 року звернувся в Залізничний районний суд м.Львова з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить стягувати аліменти на його користь в розмірі 1/8 частини від усіх заробітків (доходів), щомісячно, починаючи від дня пред?явлення позову і до моменту припинення ним навчання 28.02.2025 року.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 04.09.2004 року його батьки перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано в судовому порядку 24.04.2024 року. З 01.09.2023 року він є студентом Львівського професійного коледжу готельно-туристичного та ресторанного сервісу, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги. На даний час його матеріально повністю забезпечує матір, а саме надає кошти на усі витрати пов?язані із навчанням та практичними заняттями. Крім того, він проживає разом із матір?ю в орендованій квартирі, оплату за яку повністю здійснює вона. Враховуючи, що відповідач працює, вважає, що він взмозі сплачувати аліменти у вказаному розмірі.

Ухвалою суду від 16.10.2024 року відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.

08.11.2024 року відповідачем ОСОБА_2 подано відзив на позовну заяву, в якому він зазначив, що позивачем не надано доказів про те, що він потребує матеріальної допомоги на навчання та не зазначає розмір витрат, які пов?язані із навчанням. Позивач навчається за рахунок держбюджету, тобто витрат по оплаті навчання та інших витрат, пов?язаних із навчанням, у нього немає. Крім того, ОСОБА_1 поєднує роботу і навчання, має гідний заробіток та не потребує допомоги від батьків, про що неодноразово він йому зазначав. Також зазначив, що він сплачує аліменти у розмірі 1/3 його доходу на утримання свої інших двох синів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . У зв?язку з наведеним просить в задоволенні позову відмовити.

Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 13.11.2024 року було відмовлено у клопотанні відповідача про розгляд справи у судовому засідання з повідомленням сторін, оскільки характер спірних відносин та предмет доказування, як вбачається із позовних вимог, не вимагає проведення судового засідання з повідомленням сторін.

Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін, вивчивши зібрані у справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч.1, 2 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зі змісту ст.76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність достатності.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сином відповідача ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 19.07.2005 року.

З даних довідки Львівського професійного коледжу готельно-туристичного та ресторанного сервісу №210 від 26.03.2024 року встановлено, що ОСОБА_1 навчається на денній формі навчання за рахунок коштів держбюджету, термін закінчення навчання 28 лютого 2025 року (а.с.7).

Також встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 проживає разом з матір?ю в орендованій квартирі АДРЕСА_1 (а.с.8-11), що не заперечується сторонами.

Відповідно до п.1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989 р. (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991р. та яка набула чинності для України 27.09.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов?язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов?язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно з ст.18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст.201 СК України до відносин між батьками і повнолітніми дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192, 194-197 цього Кодексу.

Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, - і своїх повнолітніх дочку, сина.

Батьки зобов?язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати (стаття 198 СК України).

Статтею 199 Сімейного кодексу України встановлено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до положень статті 200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, в тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення (стаття 182 Сімейного кодексу України).

Отже за змістом вищенаведених положень закону обов?язковими умовами стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, є потреба повнолітньої дитини у матеріальній допомозі і спроможність батьків надавати утримання з урахуванням їх матеріального, сімейного становища, стану здоров?я тощо.

Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

В постанові Верховного Суду від 13.05.2021 р. у справі №308/4214/18 зазначено, що сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Також при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Крім цього, на відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину до досягнення нею повноліття (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов?язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка передбачає, зокрема обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. (постанова Верховного Суду від 20.05.2020 р. у справі №635/1139/17).

Дослідженням поданих відповідачем письмових доказів встановлено, що ОСОБА_2 працює в Управлінні Служби безпеки України у Львівській області та з 04.04.2024 року Управлінням проводиться з нього стягнення аліментів на користь ОСОБА_5 на утримання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/3 частини із всіх видів заробітку щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Загальна сума стягнутих аліментів за період з липня 2024 року по жовтень 2024 року включно складає 86259,18 грн. (в тому числі заборгованість 28753,06 грн.) (а.с.27).

Покликання відповідача на те, що позивач працює та має хороший дохід, у зв?язку з чим не потребує матеріальної допомоги батьків, суд не приймає до уваги з огляду на наступне.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов?язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Верховний Суд неодноразово висловлював позицію, зокрема у постанові від 23.01.2019 року у справі №346/103/17, про те, що дитина, яка продовжує навчання на денній формі не в змозі офіційно працювати та отримувати доходи, а отже потребує матеріальної допомоги на своє утримання на час навчання.

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 продовжує навчання на денній формі, у зв?язку з чим не в змозі офіційно працювати та отримувати доходи, а отже потребує матеріальної допомоги на своє утримання на час навчання.

Будь-яких даних, які б свідчили про те, що відповідач не має матеріальної можливості допомагати своєму повнолітньому сину, який продовжує навчання, матеріали справи також не містять.

Виходячи з наведеного, керуючись принципом розумності і справедливості, враховуючи матеріальне становище сторін, а також наявність на утриманні відповідача двох малолітній дітей, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню та відповідно з відповідача слід стягувати аліменти на утримання повнолітнього сина в розмірі 1/8 частки від усіх його заробітків (доходів), щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до закінчення навчання, тобто до 28.02.2025 року включно.

З огляду на вимоги ст.141 ЦПК України, судовий збір в розмірі 1211,20 грн., від сплати якого позивач був звільнений згідно п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», слід стягнути з відповідача на користь держави.

Згідно з ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Керуючись ст.10, 12, 13, 81, 89, 141, 258, 263-265, 274, 279, 280-282 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов задовольнити.

Стягувати із ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на його утримання в розмірі 1/8 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 02.09.2024 року, і до завершення сином навчання ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Стягнути із ОСОБА_1 1211,20 грн. судового збору в дохід держави.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення суду, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Львівського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання якого за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ;

відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце проживання якого зареєстроване за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Суддя (підпис)

Згідно з оригіналом.

Суддя: С.Ю. Колодяжний