Справа № 453/10/24
№ провадження 2/453/194/24
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

24 жовтня 2024 року Сколівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Ясінського Ю.Є.

секретаря судового засідання Гринюк Л.Я.

розглянувши у залі суду у місті Сколе Львівської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

встановив:

08 січня 2024 року директор ТзОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» Максим Кашпур звернувся у суд з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 на свою користь заборгованість у розмірі 31 218 (тридцять одну тисячу двісті вісімнадцять) грн. Судові витрати у справі просить покласти на відповідача.

Позов мотивовано тим, що 17 липня 2021 року між ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» (первісний кредитор) та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання споживчого кредиту №4478979 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію».

ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» 17 липня 2021 року направило ОСОБА_1 пропозицію (оферту) укласти Договір про надання споживчого кредиту №4478979 після заповнення відповідачем відповідної електронної заявки на отримання фінансового кредиту на сайті первісного кредитора в мережі Інтернет, що знаходиться за адресою https://creditplus.ua/.

17 липня 2021 року ОСОБА_1 прийняла (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладання Договору №5028333, на умовах визначених офертою. Зі своєї сторони ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» направлено ОСОБА_1 через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор М756973, котрий боржником було введено/відправлено.

Таким чином, 17 липня 2021 року між ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання споживчого кредиту №4478979 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Відповідно до п.1.2 Договору на умовах, встановлених Договором, Товариство надає Споживачу кредит у гривні, а Споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» свої зобов`язання за Кредитним договором виконало, та надало позичальнику грошові кошти.

Відповідач виконував взяті на себе зобов`язання з істотним порушенням умов Договору, не здійснивши повернення суми наданого йому кредиту і процентів, нарахованих з строк користування кредитом, в повному обсязі або не сплативши взагалі, що спричинило виникнення простроченої заборгованості.

10 квітня 2023 року між ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТзОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» було укладено Договір факторингу № 10.04/23-Ф1, відповідно до умов якого Первісний кредитор передає (відступає) Новому кредитору, а Новий кредитор набуває Права вимоги Первісного кредитора за Кредитними договорами та сплачує Первісному кредитору за відступлення права вимоги, грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні Договору факторингу у порядку та строки встановлені Договором факторингу.

Відповідно до Додатку 1 (Реєстру боржників) до Договору факторингу № 10.04/23-Ф1 від 10 квітня 2023 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором (станом на дату відступлення права вимоги) складала: 31 218,21 грн.

Позичальник на користь Нового кредитора жодних платежів станом на дату подання позовної заяви не здійснював, тому станом на дату складання позовної заяви заборгованість за Договором №4478979 від 17 липня 2021 року становить: 13290 грн. заборгованість по тілу кредиту, 17 928, 21 грн. заборгованість по відсотках, 0,00 грн. пеня, а всього 31 218, 21 грн. загальна заборгованість.

Ухвалою судді від 12 січня 2024 року розгляд справи було призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін, та роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання.

Ухвалою судді від 14 травня 2024 року замінено назву позивача у справі №453/10/24 з Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс».

27 січня 2024 року відповідачка ОСОБА_1 у порядку представництва, котре здійснює адвокат Підодвірний Т.І., сформувавши документ в системі «Електронний суд», подала у Сколівський районний суд Львівської області відзив на позовну заяву за змістом якого заперечила проти задоволення позовних вимог вмотивувавши це тим, що на підтвердження позовних вимог позивач подав до суду копію договору від 17 липня 2021 року №4478979. При цьому, приєднані до матеріалів справи договори не містять підписів сторін договору. Згідно позовної заяви та копій поданих позивачем нібито укладених договорів такі укладено в режимі онлайн шляхом заповнення відповідачкою ОСОБА_1 в електронній формі анкети-згоди клієнта на сайті фінансових установ. При цьому, електронний документ, на підставі якого між сторонами виникають права та обов`язки, має відповідати положенням Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», а роздруківка електронного листування не може вважатись електронним документом (копією електронного документа) в розумінні положень ч.1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», тобто не може вважатися доказом, бо не містить електронного підпису, який є обов`язковим реквізитом електронного документа, оскільки у такому разі неможливо ідентифікувати відправника повідомлення і зміст такого документа не захищений від внесення правок і викривлення. Разом з тим, доказів укладення таких договорів, які за формою відповідають вимогам цивільного законодавства, позивачем не надано. Отож, позивачем не надано доказів того, що наявні в матеріалах справи копії договорів створювалися у порядку, визначеному Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг» та що вони підписувалися електронним цифровим підписом уповноваженою на те особою (з можливістю ідентифікувати підписантів договору), який є обов`язковим реквізитом електронного документа. Тому, наявна у матеріалах справи копія договору не може вважатись електронними документами (копіями електронних документів), оскільки не відповідають вимогам статей 5, 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», та не є належними доказами укладення договорів між сторонами. Водночас адвокат Підодвірний Т.І. звертає увагу суду, що позивачем разом з позовною заявою направлено до суду довідку від ТОВ «ФК «Контрактовий Дім» від 18 квітня 2023 року. Вважає, що вказаний лист не може бути належним та допустимим доказом отримання коштів Відповідачем, оскільки він не містить жодної ідентифікуючої інформації, як то ПІБ Відповідача, не містить інформації про підстави перерахування коштів (наприклад на підставі кредитного договору від 17 липня 2021 року № 4478979), не містить особи отримувача коштів. Картковий номер, що зазанчений у листі від ТОВ ФК Контрактовий дім зазанчається у форматі НОМЕР_1 . Частина номеру, а саме 6 цифр, сховані за НОМЕР_2 , а це цифри в діапазоні від 000000 до 999999, тобто можливий 1 млн. комбінацій. Отже, за відстуності доказів отримання Відповідачем кредитних коштів вважає позовну заяву необгрунтованною та такою, що не підлягає задоволенню. Щодо відступлення права вимоги звертає увагу суду на наступне. Позивач стверджує, що нібито набув право вимоги до Відповідача на підставі договору факторингу № 10.04/23-Ф1 від 10 квітня 2023 року. Як доказ набуття права вимоги, позвиач надає до суду договір факторингу № 10.04/23-Ф1 від 10 квітня 2023 року, витяг з реєстру боржників, та роздруківку яку сам позивач виготовив під назвою витяг з реєстру боржників №1. Звертає увагу суду, що в договорі факторингу № 10.04/23-Ф1 від 10 квітня 2023 року відстуні ПІБ Відповідача. У вказаному договорі взагалі відстуня будь яка інформація, щодо осіб за якими відступається право вимоги. Як вбачається із договору факторингу, перелік осбі повинен міститись у реєстрі боржників. Поданий позивачем реєстр боржників, із підписом сторін уклавших договір факторингу № 10.04/23-Ф1 від 10 квітня 2023 року не містить жодної інфомації стосовна Відповідача. У ньому відстуні ПІБ Відповідача, підстави виникнення заборгованості, розмір такої заборгованості, та будь які інші данні, які б свідчили, що договір факторингу № 10.04/23-Ф1 від 10.04.2023 року та реєстр до нього мають якесь відношення до Відповідача. Щодо виготовленого позвичем витягу з реєстру боржників, звертає увагу суду, що останній виготовлено позивачем самостій, він не містить підписів всіх сторін, які укладали договір факторингу. Виготовлення витягу цілком залежить від волевиялвення позивача, а тому такий витяг не може свідчити про відступлення права вимогивід ТОВ «Авентус Україна» до ТОВ Росвен Інвест Укрїна щодо Відповідача.

Позивач у судове засідання не з`явився, в позові просив розглядати справу без участі представника позивача та у разі неявки у судове засідання належним чином повідомленого відповідача провести заочний розгляд справи без участі представника позивача та ухвалити заочне рішення.

Відповідач та її представник адвокат Підодвірний Т.І. у судове засідання не з`явились, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи.

У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі статтею 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Частиною 2 ст. 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 , уклала з ТОВ «Авентус Україна» Договір №4478979 про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого відповідачу надано грошові кошти на наступних умовах: загальна сума кредиту 13 300грн.; строк кредиту 22 днів; тип процентної ставки фіксована; стандартна процентна ставка за користування кредитом 1,90 % в день та застосовується: в межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 Договору (22 днів), якщо не виконанні умови для застосування зниженої процентної ставки; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою споживача, відповідно до п.4.2 Договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до п.4.3 Договору.

Згідно із п. 2.1. Договору, кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 або іншої платіжної картки, реквізити якої надані Споживачем Товариству з метою отримання кредиту.

Відповідно до п. 6.1. Договору сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, здійснюватимуться згідно Графіка платежів.

Із повідомлення ТОВ «ФК «Контрактовий Дім» №2547 від 18 квітня 2023 року щодо успішності проведення операції, вбачається, що їй здійснено переказ коштів у розмірі 13300 грн. на картку № НОМЕР_1 , № транзакції 967823499.

Крім того, судом встановлено, що 10 квітня 2023 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» було укладено ДОГОВІР ФАКТОРИНГУ № 10.04/23-Ф1, відповідно до умов якого ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» передає (відступає) ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА», а ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» набуває Права вимоги ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» за Кредитними договорами та сплачує ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» за відступлення права вимоги, грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні Договору факторингу у порядку та строки встановлені Договором факторингу .

Відповідно до ВИТЯГУ РЕЄСТРУ БОРЖНИКІВ №1, додатку №1 до договору факторингу від 10 квітня 2023 року №10.04/23-Ф1, ОСОБА_1 є боржником за кредитним договором №4478979, загальна сума заборгованості становить 31218, 21 грн, з яких: 13290 грн. заборгованість по тілу кредиту, 17 928, 21 грн. заборгованість по відсотках, 0,00 грн. пеня, а всього 31 218, 21 грн. загальна заборгованість.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частинами 1, 2 ст. 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно- комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Згідно зі ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За приписом ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частиною 1 ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Разом з тим, особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Так, пунктами 5, 6, 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» встановлено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додається до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним із моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Правилами ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» регламентовано, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України).

Водночас, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення.

Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом, наприклад, у постановах від 12 січня 2021 у справі № 524/5556/19, від 10 червня 2021 у справі №234/7159/20, які, відповідно до вимог ч.4 ст. 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин.

З наведених обставин справи вбачається, що кредитний договір, на підставі якого позивачем заявлено про стягнення заборгованості, був укладений в електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора та наданням персональних даних відповідача.

Отже, виходячи з вищенаведених положень законодавства та встановлених обставин справи, суд приймає до уваги те, що вказаний договір підписаний електронним підписом, використання якого не можливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, та без здійснення входу ним на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету.

У свою чергу, доказів того, що персональні дані відповідача (РНОКПП, реквізити банківської картки на яку первісним кредитором здійснювалось перерахування позичених грошових коштів, номер телефону, адреса місця проживання та електронної пошти) були використані неправомірно для укладення кредитного договору від її імені, ним до суду не надано. Також слід звернути увагу на те, що відповідач до правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно нього шахрайських дій не зверталася, як і не оскаржувала правомірність укладеного договору.

Враховуючи умови надання кредитних коштів, суд зазначає, що саме боржник має доступ до своїх рахунків, і він мав можливість представити суду виписку з своїх рахунків на підтвердження відсутності надходження коштів від кредитора на виконання укладеного договору, однак доказів на спростування заявлених позовних вимог в частині укладення договору та отримання кредитних коштів, суду не надав.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд при вирішенні справи користується правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 2024494/16-ц та від 18 січня 2023 року у справі № 686/13446/15 зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Правом на нарахування компенсаційних втрат, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України, позивач не скористався.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.

Кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України.

Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця. Якщо позичальник прострочив виконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за «користування кредитом», сплив строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту не може бути підставою для невиконання такого зобов`язання. Зазначене також є підставою для відповідальності позичальника за порушення грошового зобов`язання.

На підставі наданих позивачем доказів суд встановив, що строк кредитування за вказаним кредитним договором становить 22 дні, доказів, що строк було продовжено позивачем не надано. Таким чином нарахування відсотків на період понад строку кредитування є незаконним.

Отже, стягненню підлягає заборгованість за кредитним договором №4478979 від 17 липня 2021 року в розмірі 16079, 70 грн., що складається з: суми заборгованості за тілом кредиту 13300грн.; суми заборгованості за відсотками 2779,70 грн., що відповідає загальній вартості кредиту, визначеній в Додатку № 1 до договору.

За таких обставин, суд приходить до висновку про доцільність ухвалення рішення про задоволення позовних вимог в частині тіла кредиту в повному обсязі та часткового задоволення позовних вимог в частині нарахування відсотків за кредитними угодами.

При вирішенні питання щодо стягнення судових витрат суд виходить з наступного.

У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при поданні позову до суд сплачено судовий збір у сумі 2684 грн., що підтверджено платіжною інструкцією, яке міститься у матеріалах справи.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно задоволених вимог, а тому оскільки позов задоволено на 51 % (16079,70 х 100 : 31218,21), судовий збір слід стягнути в розмірі 1368,68грн. (2684 х 51 % ).

Керуючись статтями 2, 7, 10-13, 18, 43, 44, 49, 76-83, 133, 141, 247, 258, 263, 265, 268 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту №4478979 від 17 липня 2021 року у розмірі 16079 (шістнадцять тисяч сімдесят дев`ять) грн. 70 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА Фінанс» судові витрати в розмірі 1368 (одна тисяча триста шістдесят вісім) грн. 68 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Повне найменування сторін у справі:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» (місце знаходження: 03124, м. Київ, бульвар Вацлава Гавела, 6м., код. ).

Відповідачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ; зареєстроване місце проживання фізичної особи: АДРЕСА_1 .

Суддя Ю.Є. Ясінський