ПОСТАНОВА

Іменем України

30 липня 2024 року м. Кропивницький

справа № 398/4429/22

провадження № 22-ц/4809/57/24

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорова С. М., Чельник О. І.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області (суддя Дудченко О. Ю.) від 21 березня 2023 року,

ВСТАНОВИВ:

1.Короткий зміст позовних вимог

19.12.2022 ОСОБА_1 звернулася з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк», банк) про захист прав споживача та зобов`язання відповідача відновити залишок коштів на рахунку.

Позов обґрунтовано тим, що позивачка є клієнтом АТ КБ «ПриватБанк» і користується послугами банку відповідно до Умов і правил надання банківських послуг, зокрема платіжною картою Золота карта «Універсальна»№ НОМЕР_1 (до моменту її блокування).

04.04.2022 у зв`язку з введенням воєнного стану в Україні вона малолітнім сином виїхали до Болгарії, м. Варна та отримали там тимчасовий захист.

16.04.2022 у період з 01:31 по 01:35 здійснено 6 транзакцій по зняттю готівки невідомими особами з вищевказаної банківської карти у м. Варна, Болгарія у FIB_ATM_AFIB9005, VARNA, на загальну суму 64 583,33 грн. Повідомлення про зміну пароля надійшло у SMS повідомленні 16.04.2022 о 02:42. Сповіщення у додаток Приват24 про зміну пароля та про направлення даного SMS надійшло 16.04.2022 приблизно о 03:30, в якому було зазначено про підозру на скімінг. Про здійснення транзакцій вона дізналася лише о 6 ранку 16.04.2022.

За її зверненням АТ КБ «ПриватБанк» повідомив, що було знято загалом 64583,33 грн грошових коштів, та 1439,18 грн комісію за зняття готівки.

16.04.2022 о 08:05, після блокування нею банківської картки та дзвінка на гарячу лінію АТ КБ «Приватбанк», на її електронну адресу надійшов лист про те, що всі її картки заблоковані, були спроби списання коштів третіми особами, запропоновано перевипустити картки у відділенні АТ КБ «ПриватБанк».

16.04.2022 вона подала заяву до 5 Районного поліцейського відділення Золоті піски, м. Варна, Болгарія стосовно цього факту.

01.06.2022, після повернення на територію України, в Олександрійському відділенні АТ КБ «ПриватБанк» їй було замінено заблоковану картку № НОМЕР_1 на № НОМЕР_2 та повідомлено про те, що 19.04.2022 на картковий рахунок повернуто частину грошових коштів, знятих невідомими особами.

21.07.2022 АТ КБ «ПриватБанк» листом повідомив її, що грошові кошти у розмірі 51989,58 грн з урахуванням утриманих податків, повернено на платіжну картку № НОМЕР_1 . Повідомлено про те, що згідно п.п. «а» п. 164.2.14 Податкового кодексу України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються: дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди та ін. Також повідомлено, що зазначений дохід підлягає оподаткуванню військовим збором у розмірі 1,5% відповідно до п.п. 1.4. п. 161 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України. У зв`язку з чим, на підставі п.п. 168.1.1. ПК України, АТ КБ «ПриватБанк», як податковий агент зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за рахунок платника податків.

Згідно з випискою АТ КБ «ПриватБанк» від 17.12.2022 по картковому рахунку НОМЕР_2 за договором SAMDNWFC9 від 21.05.2014 за 16.04.2022 баланс картки станом на початок періоду становив 55326,89 грн (власні кошти), баланс картки станом на кінець періоду становив - 9 256,44 грн (кредитні кошти); усього витрат у валюті рахунку (банкомати) 64583,33 грн. Крім того, поінформовано, що 19.04.2022 картковий рахунок № НОМЕР_1 поповнено на суму 51989,58 грн - відшкодування по факту скімінгу. Зазначає, що умови договору про обслуговування карткового рахунку нею не порушено. Золоту карту «Універсальна» (угода № SAMDNWFC9 від 21.05.2014), її реквізити третім особам вона не передавала та не повідомляла ПІН-код та CVV2 код даної картки.

Позивачка вважає, що відповідач не виконав своє зобов`язання щодо відновлення залишку коштів на її рахунку до того стану, в якому він був перед виконанням неналежних переказів.

Посилаючись на такі обставини позивачка просила суд:

-зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» відновити залишок коштів на особистому рахунку ОСОБА_1 до стану на 16.04.2022 - 55326,89 грн (власні кошти) з урахуванням виплаченої 19.04.2022 суми;

-зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» повернути суми комісій за зняття готівки в банкоматі на загальну суму 1439,18 грн.

2.Короткий зміст рішення суду

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 21.03.2023 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Суд зобов`язав АТ КБ «ПриватБанк» відновити залишок коштів на особистому рахунку ОСОБА_1 до стану 16.04.2022 55326,89 грн, з урахуванням виплаченої 19.04.2022 суми. В іншій частині вимог відмовив.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідач, розглянувши звернення позивача, провів ряд дій спрямованих на встановлення причини списання коштів з карткового рахунку позивача та дійшов висновку про безпідставне їх списання з рахунку ОСОБА_1 , не з вини останньої, та переказав на її рахунок відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, проте не в повному обсязі, як то передбачено ст. 1073 ЦК України та ст. 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

Мотивів відмови у задоволенні позовної вимоги про зобов`язання АТ КБ «ПриватБанк» повернути позиваці комісію за зняття готівки в банкоматі в сумі 1439,18 грн суд не навів.

3.Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Відповідач у справі АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 21.03.2023 та ухвалити нове судове рішення, яким ОСОБА_1 відмовити в позові.

Рішення суду оскаржується з підстав неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права.

Зокрема, суд не врахував, що вини Банку у здійсненні транзакцій грошових коштів з рахунку позивачки з використанням скімера немає, а тому позивач не має підстав для стягнення коштів з Банку.

Крім того, суд не врахував норм Податкового кодексу України згідно з якими Банк, який за власним рішенням здійснив перерахунок коштів на карту позивачки (відшкодував завдану їй шкоду несанкціонованим зняттям грошових коштів), як податковий агент зобов`язаний був утримати з цієї суми податок на доходи фізичних осіб і військовий збір та перерахування їх до бюджету, про що було повідомлено ОСОБА_1 .

4.Узагальнений зміст відзиву на апеляційну скаргу

Позивачка у відзиві на апеляційну скаргу висловила незгоду з доводами та вимогами апелянта. Зазначає, що Банк не забезпечив збереження її коштів на рахунку, а також своєчасне її повідомлення про сумнівні операції з її коштами, що не дало можливість їй своєчасно заблокувати платіжну картку та унеможливити несанкціоноване зняття коштів. До того ж Банк не виконав належним чином свій обов`язок відновлення коштів на її рахунку.

5.Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частин 1, 2, 4 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги за наявними у ній доказами, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним нормам закону, а тому вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню.

6.Суд першої інстанції встановив такі обставини

ОСОБА_1 є клієнтом АТ КБ «ПриватБанк» та споживачем його банківських послуг, зокрема користується платіжною карткою № НОМЕР_1 .

З 04.04.2022 ОСОБА_1 на території Республіки Болгарія у м. Варна.

16.04.2022 з 01:31 по 01:35 з платіжної карти № НОМЕР_1 , якою користувалася позивачка ОСОБА_1 , невідомими особами з використанням скімінгу картки було здійснено 6 несанкціонованих транзакцій зняття грошових коштів у сумі 64583,33 грн готівкою, а також списано Банком 1439,18 грн комісії за зняття готівки.

Станом на початок 16.04.2022 баланс особового рахунку позивачки становив 55 326,89 грн (власні кошти), а після здійснення несанкціонованих транзакцій баланс рахунку був від`ємним і становив: - 9 256,44 грн (кредитні кошти). Усього витрат у валюті рахунку здійснено на суму 64 583,33 грн.

19.04.2022 АТ КБ «ПриватБанк» переказав на особовий рахунок ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 51 989,58 грн як відшкодування за фактом скімінгу.

7. Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

7.1. Застосовні норми права та їх джерела

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Частиною 1 ст. 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Відповідно до ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до преамбули чинного на час виникнення спірних правовідносин Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (далі Закон № 2346-ІІІ) цей Закон визначає загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків (далі платіжних систем) в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлює відповідальність суб`єктів переказу, а також визначає загальний порядок здійснення нагляду (оверсайт) за платіжними системами.

Згідно зі ст. 1 Закону № 2346-ІІІ у ньому терміни вживаються у такому значенні, зокрема:

держатель електронного платіжного засобу фізична особа, яка на законних підставах використовує електронний платіжний засіб для переказу коштів з власного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного електронного платіжного засобу;

електронний платіжний засіб платіжний інструмент, який надає його держателю можливість за допомогою платіжного пристрою отримати інформацію про належні держателю кошти та ініціювати їх переказ;

ініціатор особа, яка на законних підставах ініціює переказ коштів шляхом формування та/або подання відповідного документа на переказ або використання електронного платіжного засобу;

користувач платіжної системи юридична або фізична особа, якій надається послуга платіжної системи щодо виконання переказу коштів учасником платіжної системи;

переказ коштів рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Ініціатором та отримувач можуть бути однією і тією ж особою […] Неналежний переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі.

Пунктом 37.2 ст. 37 Закону № 2346-ІІІ передбачено, що на час встановлення ініціатора та правомірності переказу, але не більше ніж впродовж дев`яноста календарних днів, емітент має право не повертати на рахунок неналежного платника суму попередньо списаного неналежного переказу. У разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника, з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Порядок виконання операцій із застосуванням платіжних інструментів, у тому числі обмеження щодо цих операцій, визначаються законами України та нормативно-правовими актами Національного банку України (п. 13.1 ст. 13 Закону № 2346-ІІІ).

Зокрема, відповідно до п. 8 розділу VI «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками» Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, розробленого відповідно до ст. 13 і ст. 14 Закону № 2346-ІІІ та затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05.11.2014 № 705, емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч. 2 ст. 509 ЦК України).

Отже, цивільні права та обов`язки виникають, зокрема, з таких підстав: договорів та інші правочинів; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Крім того, відповідності до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, регулюються Податковим кодексом України (далі ПК України).

Згідно з п. 6.1, 6.2 ст. 6 ПК України податком є обов`язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету або на єдиний рахунок, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу. Збором (платою, внеском) є обов`язковий платіж до відповідного бюджету або на єдиний рахунок, що справляється з платників зборів, з умовою отримання ними спеціальної вигоди, у тому числі внаслідок вчинення на користь таких осіб державними органами, органами місцевого самоврядування, іншими уповноваженими органами та особами юридично значимих дій.

Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичними особами, врегульовано розділом IV ПК України, яким визначено види отриманих фізичними особами доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (ст. 164 ПК України), та доходів, що не включаються до розрахунку загального (річного) оподатковуваного доходу (ст. 165 ПК України).

Так, згідно з п.п. «г» п.п. 164.2.17.п. 164.2 ст. 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді: суми грошового або майнового відшкодування будь-яких витрат або втрат платника податку, крім тих, що обов`язково відшкодовуються згідно із законом за рахунок бюджету або звільняються від оподаткування згідно з цим розділом.

Відповідно до п.п. 14.1.47 п. 14.1 ст. 14 ПК України додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Пунктами 162.1.1, 162.1.3 встановлено, що платниками податку на доходи фізичних осіб є, зокрема, фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи, а також податковий агент.

Пунктом 167.1 ст. 167 ПК України встановлено, що ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування.

Відповідно до п.п. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Згідно з п.п. 14.1.180 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

Відповідно до п.п. 1.1 1.6 п. 16-1 Розділу ХХ ПК України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту. Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються в порядку, встановленому розділом IV цього Кодексу, з урахуванням особливостей, визначених підрозділом 1 цього розділу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу. Платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.

7.2. Оцінка аргументів учасників спарви та висновків суду першої інстанції

У справі, яка переглядається в апеляційному порядку, місцевий суд на підставі досліджених ним доказів встановив, що 16.04.2022 з поточного рахунку позивачки, який відкрито АТ КБ «ПриватБанк», було здійснено 6 неналежних переказів, а саме: ініційовані невстановленими особами списання з рахунка позивачки та видача неналежному одержувачу переказу в готівковій формі на загальну суму 64 583,33 грн.

АТ КБ «ПриватБанк», до якого звернулася позивачка, визнав, що ці платежі були неналежними і здійсненні третіми особами шляхом «скімінгу», а тому 19.04.2024 переказав на рахунок позивачки 51989,58 грн після вирахування податку на доходи фізичних осіб та військового збору з загальної суми виплачуваних коштів.

Таким чином, між сторонами у справі відсутній спір щодо виникнення у Банку обов`язку перед позивачкою, передбаченого п. 37.2 ст. 37 Закону № 2346-ІІІ та п. 8 розділу VI Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням.

Проте між сторонами виник спір стосовно повноти виконання Банком цього обов`язку, а саме: позивачка стверджувала, що Банк виконав свій обов`язок частково, відновив кошти на її рахунку в сумі 51989,58 грн замість належних 64583,33 грн; відповідач стверджував, що він свій обов`язок виконав повністю, утримавши з належного позивачці відшкодування в сумі 64583,33 грн податок з доходів фізичних осіб та військовий збір.

Задовольняючи позов, всупереч приписам ст. ст. 263 265 ЦПК України, місцевий суд не наві у мотивувальній частині свого рішення оцінку єдиного доводу відповідача щодо відсутності підстав для задоволення позову виконання ним функцій податкового агента.

Відсутність мотивів неприйняття аргументу відповідача проти позову вказує на несправедливість рішення суду.

Усуваючи допущений судом першої інстанції недолік, колегія суддів апеляційного суду виходить з того.

Протиправне заволодіння третіми особами коштами фізичної особи, які прийняті банком і зараховані на рахунок такої особи, має наслідком заподіяння майнової шкоди (втрати) власнику грошових коштів.

Водночас згідно з п. 1.24 ст. 1 Закону № 2346-ІІІ рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та видача неналежного отримувача суми переказу в готівковій формі кваліфікується як неналежний платіж.

Відповідальність за виконання неналежного платежу, згідно із ч. 2 ст. 37 цього Закону, покладається на емітента електронного платіжного засобу (банк), який у разі настання такої обставини зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів.

Такий обов`язок банку обумовлений тим, що згідно зі ст. 7 Закону № 2346-ІІІ він зобов`язаний зберігати грошові кошти на рахунках своїх клієнтів та забезпечити здійснення операцій на рахунках.

Таким чином, цей Закон покладає на банк відповідальність за незбереження прийнятих від клієнта, або таких що надійшли для нього та зараховані на відкритий йому рахунок, грошових коштів не залежно від вини банку.

Така відповідальність банку перед клієнтом не є деліктною так, як виникає з договору банківського рахунку, а тому, на думку колегії суддів, до правовідносин сторін у цій справі не застосовується п.п. «а» п.п. 164.2.14 п. 164.2 ст. 164 ПК України, на який посилався відповідач та яким передбачено включення до оподатковуваного доходу саме відшкодування матеріальної або моральної шкоди.

Однак, за змістом п.п. «г» п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід отриманий платником податку як додаткове благо у вигляді грошового відшкодування будь-яких втрат платника податку, крім тих, які відшкодовуються за рахунок бюджету або звільняються від оподаткування згідно з цим Кодексом.

Враховуючи, що виплата банком власних коштів на рахунок клієнта за виконання неналежного платежу має компенсаційний характер і, відповідно, не являється оплатою за труд чи винагородою за цивільно-правовим договором, тому в розумінні п. 14.1.47 ст. 14 ПК України це є додатковим благом, яке включається до місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку та підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб і військовим збором на загальних підставах.

При цьому відповідач виступає податковим агентом і зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за рахунок особи, якій він виплачується, тобто за рахунок позивача.

Отже, утримання відповідачем податку та збору з суми грошових коштів, яку він мав сплатити позивачці за неналежний переказ, не можна вважати неповним виконанням обов`язку банку з відновлення коштів на рахунку так, як їх частина була утримана для сплати її податкового зобов`язання.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не навела аргументів проти застосування податкового законодавства до правовідносин сторін.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з доводами апелянта та вважає, що регулювання правовідносин, які виникають між банком і клієнтом положеннями ЦК України, Закону № 2346-ІІІ, відповідними підзаконними актами та договором не виключає застосування до таких відносин податкового законодавства.

Правильність визначення податковим агентом суми утримуваного з платника податків оподаткування не є предметом спору у цій справі.

8.Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд першої інстанції не дав оцінку запереченням відповідача на позов, неправильно застосував норми матеріального права (не застосував норми ПК України), чим позбавив себе можливості вирішити спір відповідно до закону.

Відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається, зокрема, незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Апеляційний суд встановив, що права позивачки відповідач не порушив, а тому оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні безпідставного позову.

При цьому позивачка не позбавлення права на звернення до суду з позовом про відшкодування завданої їй шкоди до особи (осіб), які її заподіяли.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 - 384ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Вимоги апеляційної скарги Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити повністю.

Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 21.03.2023 скасувати і ухвалити нове судове рішення.

ОСОБА_2 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживача та зобов`язання відновити залишок коштів на рахунку залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді: С. М. Єгорова

О. І. Чельник