Номер провадження: 22-ц/813/1212/24
Справа № 515/1725/21
Головуючий у першій інстанції Бучацька А.І.
Доповідач Карташов О. Ю.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.09.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Карташова О.Ю.

суддів: Коновалової В.А., Кострицького В.В.

за участю секретаря судового засідання Рудуман А.О.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач Національний природний парк «Тузловські лимани»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду

апеляційну скаргу Національного природного парку «Тузловські лимани»

на рішення Саратського районного суду Одеської області від 09 лютого 2023 року

за позовом ОСОБА_1 до Національного природного парку «Тузловські лимани» про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2021 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ковпак О.В. звернувся до Татарбунарського районного суду Одеської області з позовом до Національного природного парку «Тузловські лимани», в якому просив:

визнати незаконним та скасувати наказ № 38-К від 18 листопада 2021 року Національного природного парку «Тузловські лимани» про звільнення ОСОБА_1 з посади інспектора І категорії Шаганського природоохоронного науково-дослідного відділення НПП «Тузловські лимани»;

поновити на роботі ОСОБА_1 на посаді інспектора І категорії Шаганського природоохоронного науково-дослідного відділення НПП «Тузловські лимани»;

стягнути з НПП «Тузловські лимани» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що наказом НПП «Тузловські лимани» № 28-К від 20 вересня 2021 року позивача ОСОБА_1 було прийнято на посаду інспектора І категорії Шаганського природно-заповідного фонду науково-дослідного відділення НПП «Тузловські лимани» з випробувальним терміном два місяці.

Наказом в.о. директора НПП «Тузловські лимани» Вихристюк І.М. № 38-К від 18 листопада 2021 року позивача було звільнено з посади 19 листопада 2021 року у зв`язку з встановленням його невідповідності займаній посаді, на яку його прийнято, протягом строку випробування, відповідно до п. 11 ст.40 КЗпП України.

Про своє звільнення позивач дізнався в день отримання наказу про звільнення, а саме 24 листопада 2021 року.

Представник позивача зазначає, що строк випробування у два місяці фактично закінчився 21 листопада 2021 року, але ОСОБА_1 22 та 23 листопада 2021 року перебував на роботі в ПЗФ НПП «Тузловські лимани», про що свідчить реєстрація та підпис останнього у Журналі обліку робочого часу.

Вважає, що оскільки строк випробування закінчився, а ОСОБА_1 продовжував працювати, то він вважається таким, що витримав випробування та розірвання трудового договору допускається лише на загальних підставах.

Представник позивача посилається також на те, що керівництво НПП «Тузловські лимани» не направило позивачу за три дні письмового повідомлення про звільнення та видало незаконний наказ.

Враховуючи зазначене, позивач, вважає, що відповідачем при звільненні його із займаної посади було допущено ряд порушень, що змушує позивача звернутись до суду за захистом своїх прав.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Саратського районного суду Одеської області від 09 лютого 2023 року ухвалено позов ОСОБА_1 в особі його представника адвоката Ковпак Олександра Вікторовича до Національного природного парку «Тузловські лимани» про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати наказ Національного природного парку «Тузловські лимани» № 38-К від 18 листопада 2021 року про звільнення ОСОБА_1 з посади інспектора І категорії Шаганського природоохоронного науково-дослідного відділення Національного природного парку «Тузловські лимани» відповідно до пункту 11 статті 40 КЗпП України.

Поновити ОСОБА_1 на посаді інспектора І категорії Шаганського природоохоронного науково-дослідного відділення Національного природного парку «Тузловські лимани» з 19 листопада 2021 року.

Стягнути з Національного природного парку «Тузловські лимани» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 114 048 (сто чотирнадцять тисяч сорок вісім) гривень без урахування відповідних податків й інших обов`язкових платежів.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі ОСОБА_1 та стягнення на його користь з Національного природного парку «Тузловські лимани» середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць.

Стягнути з Національного природного парку «Тузловські лимани» на користь держави судовий збір в розмірі 1816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) гривен.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що звільнення позивача з роботи на підставі пункту 11 статті 40 КЗпП України проведено незаконно, з порушенням при звільненні чинного законодавства про працю.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник відповідача Національного природного парку «Тузловські лимани» подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення Саратського районного суду Одеської області від 09.02.2023 р. скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Позиція учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з`ясовувано обставини, що мають значення для справи, неналежним чином досліджено надані докази. Звільнення ОСОБА_1 з роботи відбулося з дотриманням норм чинного трудового законодавства, у зв`язку із чим відсутні правові підстави для його поновлення на роботі, виплаті середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

У судовому засіданні, представники Національного природного парку «Тузловські лимани» адвокат Карташов А.Г. та в режимі відеоконференції директор ОСОБА_2 , надали усні пояснення по суті справи, доводи скарги підтримали, зазначивши при цьому, що рішення суду першої інстанції є помилковим, а також прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Наказом в.о. директора Національного природного парку «Тузловські лимани» № 28-К від 20 вересня 2021 року ОСОБА_1 з 21 вересня 2021 року було прийнято на посаду інспектора з охорони природно-заповідного фонду І категорії Шаганського природоохоронного науково-дослідного відділення Національного природного парку «Тузловські лимани», з окладом згідно штатного розпису з випробувальним терміном два місяці. Встановлено ОСОБА_1 гнучкий режим робочого часу зі складовими робочого часу: робочий тиждень п`ятиденний, тривалість робочого дня - 8 годин.

Наказом в.о. директора Національного природного парку «Тузловські лимани» № 29-П від 01 листопада 2021 року за підсумками роботи під час виконання природоохоронного заходу, за ефективність виконання покладених на них завдань, працівникам Національного природного парку «Тузловські лимани» була виплачена разова премія у листопаді 2021 року, в тому числі, інспектору з охорони ПЗФ 1 категорії ОСОБА_1 у сумі 1000 гривень.

Наказом № 38-К від 18 листопада 2021 року в.о. директора Національного природного парку «Тузловські лимани» ОСОБА_1 був звільнений 19 листопада 2021 року з посади інспектора І категорії Шаганського природоохоронного науково-дослідного відділення Національного природного парку «Тузловські лимани» у зв`язку з встановленням його невідповідності займаній посаді, на яку його прийнято, протягом строку випробування, відповідно до п. 11 ст. 40 КЗпП України. Підстави: 1.Рапорт начальника відділу державної охорони ПЗФ НПП «Тузловські лимани» ОСОБА_3 від 15.11.2021 р. 2. Характеристика ОСОБА_1

В характеристиці ОСОБА_1 , підписаної в.о. директора Вихристюк І.М., вказано, що ОСОБА_1 в період 24-27 вересня пройшов базовий експрес-курс навчання - введення в спеціальність. За період випробувального терміну здійснював патрулювання та рейдові виїзди в складі груп. Чергував на Кордоні «Тузлівська Амазонія» та в Бурнаському ПОНДВ. Не дотримується трудової дисципліни, ігнорує субординацію. Своєрідно розуміє і трактує задачі природоохоронної установи та інспекторів. Критикує наявну процедуру. Комунікації з місцевим населенням вибудовує не на інформаційно-просвітницькій роботі, а на критиці керівника установи. Має завищені вимоги щодо його забезпечення, зокрема вогнепальною зброєю, житлом, формою.

З рапорту начальника відділу державної охорони ПЗФ НПП «Тузловські лимани» ОСОБА_3 вбачається, що ОСОБА_1 приймає участь у природоохоронних рейдах та патрулюваннях території Парку. Чергував на Кордоні «Тузлівська Амазонія» та в Бурнаському ПОНДВ. Особовий щоденник не ведеться, за період випробувального терміну ним не складено жодного документа. Має завищені вимоги щодо його забезпечення як працівника установи. З другої декади жовтня працює і мешкає в офісі Бурнаського ПОНДВ. Патрулювання території здійснює з начальником відділення ОСОБА_4 . Зі слів начальника Бурнаського ПОНДВ Гончаренка Р. до ОСОБА_5 в нього не має претензій, вони спільно патрулюють територію та виконують поставлені задачі.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить апеляційний суд

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до частини першої статті 21 КЗпП України трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно із частиною першою статті 26 КЗпП України при укладенні трудового договору може бути обумовлене угодою сторін випробування з метою перевірки відповідності працівника роботі, яка йому доручається. Умова про випробування повинна бути застережена в наказі (розпорядженні) про прийняття на роботу.

У період випробування на працівників поширюється законодавство про працю (частина друга статті 26 КЗпП України).

Відповідно до частини першої статті 27 КЗпП України строк випробування при прийнятті на роботу, якщо інше не встановлено законодавством України, не може перевищувати трьох місяців, а в окремих випадках, за погодженням з відповідним виборним органом первинної профспілкової організації - шести місяців.

До строку випробування не зараховуються дні, коли працівник фактично не працював, незалежно від причини (частина третя статті 27 КЗпП України).

Верховний Суд при розгляді справи №490/12203/16-ц вказує, що загальний строк випробування при прийнятті на роботу для працівника, встановлений статтею 27 КЗпП України, за виключенням окремих випадків, не може перевищувати трьох місяців. При цьому чинним трудовим законодавством не передбачена заборона або обмеження на продовження строку випробування після прийняття працівника на роботу, що дає право роботодавцю продовжувати випробування в межах визначеного статтею 27 КЗпП України строку (Постанова ВС від 07.10.2020 року по справі №490/12203/16-ц).

Згідно з частиною другою статті 28 КЗпП України у разі встановлення власником або уповноваженим ним органом невідповідності працівника займаній посаді, на яку його прийнято, або виконуваній роботі він має право протягом строку випробування звільнити такого працівника, письмово попередивши його про це за три дні. Розірвання трудового договору з цих підстав може бути оскаржене працівником в порядку, встановленому для розгляду трудових спорів у питаннях звільнення.

Крім того, як зазначає Верховний Суд в постанові від 10.06.2021 року у справі № 817/892/18, попередження про звільнення повинно містити чіткі підстави невідповідності займаній посаді, бути конкретизованим, а не загальним, із наведенням мотивів, відображати обставини, що мали вплив на його прийняття.

Розірвання трудового договору з працівником під час терміну випробування не можна визнати таким, що провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, оскільки працівник при прийнятті на роботу, даючи згоду на випробування, фактично дає згоду і на можливість розірвання з ним трудового договору, якщо протягом строку випробування буде встановлено невідповідність його роботі, на яку його прийнято.

Термін «невідповідність» означає, що підставою для звільнення не може бути порушення трудової дисципліни. За такі порушення працівник може бути звільнений на підставі відповідних статей КЗпП України, а не за результатами випробування.

Отже, підставою для звільнення за результатами випробування може бути тільки невідповідність працівника посаді, на яку він прийнятий.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 05 грудня 2019 року у справі № 522/3864/18, провадження № 61-18425св19, від 16.03.2020 року по справі №755/12037/17.

Вирішення питання відповідності працівника займаній посаді є правом роботодавця, який приймає таке рішення за наслідками роботи працівника в період строку випробування.

Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 12 червня 2023 року у справі № 202/1444/21, провадження № 61-3839св23, від 30 січня 2023 року у справі № 522/3291/20, провадження № 61-10888св22, від 28 червня 2023 року у справі № 202/1441/21, провадження № 61-3837св23.

Пунктом 11 частини першої статті 40 КЗпП України передбачено звільнення працівника через встановлення невідповідності працівника займаній посаді, на яку його прийнято, або виконуваній роботі протягом строку випробування.

Звільнення на підставі пункту 11 частини першої статті 40 КЗпП України з урахуванням частини другої статті 28 КЗпП України має відбуватися за наступних умов: 1) встановлення власником або уповноваженим ним органом невідповідності працівника займаній посаді, на яку його прийнято, або виконуваній роботі; 2) письмове попередження працівника про звільнення за три дні; 3) звільнення проводиться протягом строку випробування.

У постанові Верховного Суду від 22 липня 2020 року у справі № 826/12446/17 вказано, що у період випробувального терміну суб`єкт призначення з`ясовує професійні та ділові якості працівника, його здатність виконувати якісно і сумлінно свої обов`язки. У разі, якщо суб`єкт призначення в період випробування працівника прийде до негативного висновку щодо відповідності працівника роботі, яка йому доручається, він має право його звільнити з причини незадовільного результату випробування. Суб`єкт призначення самостійно визначає, чи відповідає працівник посаді, на яку його призначено, і, визначаючи у цьому контексті критерії якості виконання роботи за посадою, наділений певною свободою розсуду.

Оцінюючи аргументи учасників справи та висновки суду першої інстанції, апеляційний суд зазначає, що незважаючи на право власника або уповноваженого ним органу самостійно визначати чи відповідає працівник посаді, на яку його призначено, чи ні, у останнього існує обов`язок дотримання процедури призначення та звільнення особи з посади.

Так, колегія суддів констатує, що попередження про звільнення позивача від 15.11.2021 року не містить чітких підстав невідповідності займаній посаді, не є конкретизованим, не містить наведених мотивів, не відображає обставин, що мали вплив на його прийняття.

Як підстави для звільнення позивача, у наказі від 18.11.2021 року зазначені рапорт від 15 листопада 2021 року начальника відділу державної охорони ПЗФ НПП «Тузловські лимани» ОСОБА_3 та характеристика позивача, надана в.о. директора НПП «Тузловські лимани» Вихристюк І.М.

Проте, колегія суддів погоджується з оцінкою, наданою місцевим судом зазначеним документам, в частині того, що ОСОБА_1 не пройшов випробувальний термін і не може працювати на посаді інспектора з охорони ПЗФ.

Рапорт та характеристика не містять достатніх підстав, на основі яких можна пересвідчитися у тому, наскільки обґрунтованими є висновки, щодо не відповідності позивача саме вимогам посадової інструкції інспектора І категорії Шаганського природоохоронного науково-дослідного відділення Національного природного парку «Тузловські лимани».

Посилання на те, що ОСОБА_1 не дотримується трудової дисципліни, ігнорує субординацію, своєрідно розуміє і трактує задачі природоохоронної установи та інспекторів, критикує наявну процедуру, керівника установи, має завищені вимоги щодо свого забезпечення, не є підставами для його звільнення в розумінні п. 11 ст.40 КЗпП України.

Районним судом також враховано наказ в.о. директора Національного природного парку «Тузловські лимани» № 29-П від 01 листопада 2021 року, відповідно до якого за підсумками роботи під час виконання природоохоронного заходу, за ефективність виконання покладених завдань, інспектору з охорони ПЗФ 1 категорії ОСОБА_1 була виплачена разова премія у листопаді 2021 року у сумі 1000 гривень.

Також, колегія суддів вважає, що суд правильно, дійшов висновку про порушення відповідачем положеньчастини 2 ст. 28 КЗпП України, що позивач не був письмово попереджений за три дні про майбутнє звільнення на підставі пункту 11 статті 40 КЗпП України, оскільки на попереджені відсутній підпис ОСОБА_1 , а свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 в судовому засіданні не підтвердили, що в їх присутності він був ознайомлений з текстом попередження про майбутнє звільнення та відмовився від підпису.

Отже, встановивши, що відповідачем порушено процедуру звільнення позивача з посади, суд першої інстанції, дійшов законного та обґрунтованого висновку про порушення відповідачем вимог пункту 11 статті 40 КЗпП України та про наявність правових підстав для поновлення позивача на роботі.

Разом з цим, колегія суддів не погоджується з висновком суду, щодо порушення відповідачем частини 3 статті 26 КЗпП України.

Стаття 26 КЗпП України чітко вказує, що випробування не встановлюється також при прийнятті на роботу в іншу місцевість.

Втім, адміністрація відповідача не приймала позивача на роботу в іншу місцевість, а він був прийнятий на роботу з випробуванням за місцем знаходження підприємства.

Щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

За правилами частини другої статті 235 КЗпП України при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Вирішуючи позовні вимоги в зазначеній частині, суд першої інстанції, з урахуванням обставин справи, слушно виходив з того, що ОСОБА_1 звільнений з роботи 19.11.2021 року, тому розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу належить здійснити за один рік, починаючи з 19.11.2021 року.

Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 (далі- Порядок).

Відповідно до пункту 5 розділу IV зазначеного Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, проводяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Згідно з довідкою НПП «Тузловські лимани» за № 585/01/29-21 від 26.11.2021 року заробітна плата позивача за жовтень-листопад 2021 року сукупно становила 15592,66 грн (жовтень 2021 р. - 8 544,89 грн, листопад 2021 р. - 7 047,77 грн).

Довідка НПП «Тузловські лимани» за № 585/01/29-21 від 30.11.2021 року підтверджує, що з 21.09.2021 р. по 19.11.2021 р. позивачем було відпрацьовано 35 днів (жовтень 2021 р. - 20, листопад 2021 р. - 15).

Отже, середньоденна заробітна плата позивача за вказаний період становила 445,50 грн.

Час вимушеного прогулу позивача складає: у листопаді 2021 року, починаючи з 19 листопада 2021 року - 7 робочих днів; у грудні 2021 року - 22 робочих дні, у січні 2022 року 19 робочих днів, у лютому 2022 року - 20 робочих днів, у березні 2022 року - 22 робочі дні, у квітні 2022 року 21 робочий день, у травні 2022 року 22 робочих дні, у червні 2022 року / 22 робочих днів, у липні 2022 року 21 робочий день, у серпні 2022 року 23 робочих дня, у вересні 2022 року 22 робочих дня, у жовтні 2022 року 21 робочий день, у листопаді 2022 року - станом на 19 листопада 2022 року 14 робочих днів, а разом 256 робочих днів.

Таким чином, розмір середнього заробітку за один рік вимушеного прогулу становить: 114048,00 грн - (445,50 грн х 256 днів).

З відповідача на користь позивача належить стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 19 листопада 2021 року по 19 листопада 2022 року у загальній сумі - 114048,00 гривень.

Колегія суддів погоджується з розрахунком середнього заробітку, здійсненого судом, до того ж, скаржником не надано доказів на спростування такого розрахунку.

Відтак, у задоволенні апеляційної скарги Національного природного парку «Тузловські лимани» слід відмовити з вищенаведених підстав.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції встановив всі обставини справи, дослідив надані сторонами докази, дав їм належну оцінку, визначився з характером правовідносин, що виникли між сторонами, застосував відповідні норми матеріального права та зробив правильний висновок про задоволення позову.

Рішення є законним та обґрунтованим. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Національного природного парку «Тузловські лимани» залишити без задоволення.

Рішення Саратського районного суду Одеської області від 09 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий О.Ю. Карташов

Судді В.А. Коновалова

В.В. Кострицький