Провадження №22-ц/812/1593/24
П О С Т А Н О В А

Іменем України

29 жовтня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Царюк Л.М., Яворської Ж.М.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу №477/1415/24 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» на рішення, яке постановив Жовтневий районний суд Миколаївської області під головуванням судді Семенової Людмили Михайлівни у приміщенні цього суду 22 серпня 2024 року, повний текст складений того ж дня, за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

у с т а н о в и в :

У червні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (далі ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позов мотивовано тим, що 10 січня 2018 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №010/0066/82/0257168, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит, а позичальник зобов`язався повернути його до 10 січня 2022 року зі сплатою процентів за користування кредитними коштами у розмірі 42% річних. 30 листопада 2021 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір відступлення права вимоги №114/2-47, відповідно до якого АТ «Райффайзен Банк Аваль» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги за кредитними договорами, у тому числі до ОСОБА_1 . У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги за кредитними договорами ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» на підставі договору про відступлення права вимоги №10-01/2023 від 10 січня 2023 року, у тому числі за кредитним договором №010/0066/82/0257168 від 10 січня 2018 року, що укладений між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 . Відповідачка за кредитним договором свої зобов`язання не виконувала, у зв`язку з чим станом на 10 травня 2024 року розмір заборгованості складає 58608 грн. 69 коп., з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) 39821 грн. 62 коп., заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги 18787 грн. 07 коп.

Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з відповідачки вказану заборгованість, а також судові витрати: 3028 грн. - судового збору та 17000 грн. - правничої допомоги.

Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 22 серпня 2024 р. позовні вимоги задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» заборгованість за кредитним договором №010/0066/82/0257168 від 10 січня 2018 р. у розмірі 41196 грн. 23 коп. та 2128 грн. 38 коп. витрат на сплату судового збору, а також 3514 грн. 50 коп. витрат на правову допомогу.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Суд дійшов висновку про доведення того факту, що відповідачка не здійснювала належного виконання умов договору в частині строків та сум здійснення платежів за кредитним договором, у зв`язку з чим вважав, що позовні вимоги в частині заборгованості за тілом кредиту у розмірі 39821,62 грн. та процентами за користування у розмірі 183,29 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Стосовно заборгованості по процентам за користування у розмірі 18603,78 грн., які були нараховані ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» станом на 10 січня 2023 року, тобто на день відступлення прав вимоги новому кредитору ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», суд задовольнив її частково, виходячи з того, що договором №010/0066/82/0257168 від 10 січня 2018 року визначено строк кредиту, який становить 48 місяців, що починається з 10 січня 2018 року та закінчується 10 січня 2022 року. Відомостей щодо продовження дії кредитного договору матеріали справи не містять, тому строк дії кредитного договору №010/0066/82/0257168 від 10 січня 2018 року закінчився 10 січня 2022 року. За такого суд не погодився з періодом нарахування відсотків ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» за кредитним договором №010/0066/82/0257168 від 10 січня 2018 року, зазначеним у розрахунку заборгованості 406 днів, з 30 листопада 2021 року по 09 січня 2023 року.

З урахуванням строку дії кредитного договору суд вважав, що період нарахування ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відсотків за користування кредитом має становити з 15 грудня 2021 року по 10 січня 2022 року, тобто 26 календарних днів. Сума відсотків за вказаний період складає 1191, 32 грн.

Тому стягнув з відповідачки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором 39821,62 грн. заборгованості за тілом кредиту, 1374,61 грн. заборгованості за відсотками, з яких: заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 183,29 грн., нараховані відсотки згідно кредитного договору 1191,32 грн.

При розподілі судових витрат суд стягнув їх на користь позивача пропорційно задоволених вимог, а щодо компенсації витрат на правничу допомогу виходив також з такого.

Заявлені позивачем витрати на правничу допомогу адвоката (17000 грн.), на думку суду, не є співмірними зі складністю страви, оскільки позовна заява є за своїм змістом стандартною для справ про стягнення заборгованості за кредитними договорами, тому визначив розмір цих витрат у 5000 грн., а з урахуванням часткового задоволення позовних вимог стягнув на користь позивача судовий збір 2128 грн. 38 коп. та 3514 грн. 50 коп. витрат на правничу допомогу.

В апеляційній скарзі ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» вказує, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить його скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог та винести постанову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду щодо задоволення позовних вимог в оскаржуваній частині є передчасними. Так, п. 3.1 кредитного договору передбачено, що строк кредиту встановлений пунктом 1.4 заяви. Без укладання додаткових заяв (договорів) до Заяви Банк має право продовжити строк кредиту на той самий строк за умови, що на останній робочий день строку кредиту Банк не отримав листа клієнта про відмову від продовження строку кредиту. Використання клієнтом за рахунок кредиту будь-якої суми коштів після продовження строку кредиту розглядається сторонами як згода клієнта на продовження строку кредиту. Так як станом на дату закінчення строку кредиту (10 січня 2022 року) заборгованість за основною сумою боргу не була погашена та позичальник не надіслав листа про відмову від продовження строку кредиту, є підстави для стягнення відсотків після 10 січня 2022 року на суму 17412 грн. 46 коп., тобто вся заявлена сума заборгованості до стягнення підлягала стягненню із відповідача, в тому числі витрати на правничу допомогу. На думку позивача, судом під час винесення рішення суду не було враховано умови кредитного договору, а саме п. 3.1 та зроблено хибний висновок про те, що строк його дії сплив 10 січня 2022 р., адже такий строк кредиту було продовжено.

З огляду на доводи та вимоги апеляційної скарги та положення частини 1 статті 367 ЦПК України щодо меж розгляду справи судом апеляційної інстанції справа переглядається в оскаржуваній частині а саме в частині визначення розміру заборгованості відповідачки за процентами за користування кредитом та судових витрат.

Справа з урахуванням ціни позову та положень частини 1 статті 369 ЦПК розглянута апеляційним судом без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів відхилила клопотання представника позивача від 28 жовтня 2024 року про розгляд справи в загальному позовному провадженні із викликом сторін.

Так, в обґрунтування вказаної заяви представник позивача зазначив, що справа є вагомою для сторони позивача, деяким обставинам справи була надана неналежна оцінка, а тому існує необхідність у виклику сторін, заявлені додаткових клопотань про витребування доказів, залученню третіх осіб за необхідності.

Так, відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з Законом «Про Державний бюджет України на 2024 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01 січня 2024 року становить 3028 грн. Ціна позову в даній справі становить 58608 грн. 69 коп., що менше за встановлений частиною 1 статті 369 ЦПК України поріг. Справа яка переглядається не відносить до тих, які відповідно до статті 274 ЦПК України не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження

Таким чином, відповідно до пункту 5 частини 6 статті 19, частини 1 статті 369 ЦПК України дана справа є малозначною, а тому підлягає розгляду згідно вищевказаних норм закону в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Крім того, наведене у клопотанні представника позивача обґрунтування для розгляду справи за участю сторін не є переконливим та достатнім. Зокрема, посилання на наміри заявити клопотання не може бути враховано, оскільки будь-яких клопотані суду не заявлено, як і не наведено доказів неможливості їх заявлення у суді першої інстанції.

Тому, враховуючи характер спору, ціну позову, підстав для її (справи) розгляду відповідно до частини 3 статті 369 ЦПК України з повідомленням (викликом) учасників справи апеляційний суд не вбачає.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково із таких підстав.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 ЦПК України).

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції не повною мірою відповідає таким вимогам закону.

Як встановив суд першої інстанції і таке вбачається з матеріалів справи, 10 січня 2018 року ОСОБА_1 та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» підписали заяву про надання кредиту «Кредитна картка» № 010/0066/82/0257168 до договору банківського обслуговування, що укладений підписанням угоди №PDV2-2144800 від 21 вересня 2017 року (далі Договір), про наступне.

Відповідно до пункту 1.1 на умовах цієї заяви з дати початку кредитування клієнт має право отримати, а банк зобов`язаний за умови відсутності (недостатності) коштів на картковому рахунку № НОМЕР_1 надати клієнту в межах поточного ліміту кошти, а клієнт зобов`язаний повернути банку кредит та сплатити проценти за його користування.

Кредит надається шляхом зарахування коштів кредиту на кредитний рахунок одночасно з ініціюванням клієнтом платіжних операцій за кредитним рахунком або шляхом договірного списання коштів кредиту з кредитного рахунку.

Відповідно до пункту 1.3 Договору розмір поточного ліміту на дату підписання заяви складає 7100 грн.

Згідно пункту 1.4 Договору строк кредиту становить 48 місяців, що починається з 10 січня 2018 року та закінчується 10 січня 2022 року.

Відповідно до пункту 1.5 Договору проценти за користування кредитом, у тому числі за користування недозволеним овердрафтом складають фіксовану процентну ставку у розмірі 42 % річних (а.с.5-6).

Відповідно до статті 626 ЦК України, договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

При цьому згідно статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

В силу частину 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (частина 1 статті 205 ЦК України).

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (частина 1 статті 207 ЦК України).

Згідно вимог частини 1 статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до частини 1 статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Факт укладання між Банком та ОСОБА_1 10 січня 2018 року кредитного договору та отримання позичальником у розпорядженні кредитних коштів в межах кредитного ліміту відповідачкою в суді не спростовувався та підтверджений наявними у справі доказами підписаним відповідачкою заявою та виписками по її рахунку (а.с. 11-29).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до розділу 4 заяви про надання кредиту від 10 січня 2018 року клієнт зобов`язаний до двадцятого числа включно кожного місяця, наступного за місяцем користування кредитом, сплатити Банку обов`язковий платіж в розмірі п`ять відсотків від власної заборгованості від власної заборгованості перед Банком (яка включає заборгованість за кредитом, процентами, неустойкою, комісійними винагородами за обслуговування КР, процентами за недозволеним овердрафтом), але не менше тридцяти гривень або суми залишку власної заборгованості перед Банком, якщо вона менше за зазначену суму. Заборгованість за недозволеним овердрафтом та сума прострочених грошових зобов`язань клієнта за договором мають бути сплачені клієнтом в повному обсязі.

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №010/0066/82/0257168, укладеним 10 січня 2018 року, станом на 30 листопада 2021 року заборгованість відповідачки ОСОБА_1 складає 40004,91 грн., з яких заборгованість за дозволеним овердрафтом - 28000,00 грн., заборгованість за недозволеним овердрафтом - 11821,62 грн., заборгованість за відсотками 183,29 грн. (а.с.30-31).

Таким чином, суд вважає встановленим факт неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо погашення заборгованості за договором та визнає достатнім порушення істотних умов договору про надання кредиту №010/0066/82/0257168, укладеного 10 січня 2018 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 .

30 листопада 2021 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» було укладено договір відступлення прав вимоги №114/2-47 (а.с.34-36).

Згідно п.2.1 Розділу 2 договору первісний кредитор передає новому кредитору за плату, а новий кредитор приймає належні первісному кредитору права вимоги до боржників, вказаним у реєстрі боржників.

Відповідно до п.2.2. Розділу 2 вказаного договору відступлення новому кредитору зазначених у реєстрі боржників прав вимоги відбувається за умови виконання новим кредитором п.3.2 договору та з моменту підписання сторонами реєстру боржників.

Згідно з п.2.3 договору, внаслідок передачі портфелю заборгованості, новий кредитор заміняє первісного кредитора у кредитних договорах, що входять до портфеля заборгованості і відповідно вказані у реєстрі боржників, та набуває прав грошових вимог первісного кредитора, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх та інших зобов`язань за кредитними договорами.

Зазначений реєстр боржників до договору відступлення прав вимоги №114/2-47 від 30 листопада 2021 року був підписаний між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «Вердикт Капітал» 15 грудня 2021 року. Відомості щодо боржника ОСОБА_1 містяться у реєстрі під порядковим №576 (а.с. 39).

Відповідно до розрахунку заборгованості, здійсненого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», станом на 10 січня 2023 року за договором №010/0066/82/0257168 від 10 січня 2018 року заборгованість ОСОБА_1 становить 58608,69 грн., а саме: заборгованість за тілом кредиту 39821,62 грн., заборгованість за відсотками - 18787,07 грн., з яких заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 183,29 грн., нараховані відсотки згідно кредитного договору 18603,78 грн. (а.с.32).

В свою чергу, 10 січня 2023 року ТОВ «Вердикт Капітал» уклало договір №10-01/2023 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги з ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР». Згідно п.5.2 Розділу 5 договору право вимоги до боржників за договорами переходить до фактора з дати підписання сторонами Акту приймання-передачі реєстру боржників (а.с 40-44).

Зазначений акт приймання-передачі реєстру боржників був підписаний між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» 10 січня 2023 року. Відомості щодо боржника ОСОБА_1 містяться у реєстрі під порядковим №16796 (а.с. 45).

Згідно із розрахунком заборгованості, здійсненим ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» станом на 10 травня 2024 року за договором №010/0066/82/0257168 від 10 січня 2018 року, заборгованість ОСОБА_1 становить 58608,69 грн., а саме: заборгованість за тілом кредиту 39821,62 грн., заборгованість за відсотками - 18787,07 грн. (а.с.33).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, 15 грудня 2021 року відбулося відступлення прав вимоги за договором №010/0066/82/0257168 від 10 січня 2018 року щодо боржника ОСОБА_1 від АТ «Райффайзен Банк Аваль» до ТОВ «Вердикт Капітал», а згодом ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» 10 січня 2023 року набуло статусу кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до ОСОБА_1 .

Відповідно до матеріалів справи, відповідачка не здійснювала належного виконання умов договору в частині строків та сум здійснення платежів за кредитним договором, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитним договором.

Відповідно до статей 611, 612, 623-625, 1049, 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання, зокрема повинен достроково повернути суму позики разом з процентами та іншими нарахуваннями, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Суд першої інстанції на підставі наданих сторонами та оцінених у відповідності із вимогами статті 89 ЦПК України в їх сукупності та взаємозв`язку доказів, правильно встановив фактичні обставини справи, характер правовідносин сторін, надав їм належну правову оцінку та дійшов обґрунтованого висновку про те, що належними та допустимими доказами у справі підтверджені факти укладання кредитного договору з відповідачкою 10 січня 2018 року у передбаченій законом формі, виконання кредитором умов договору щодо надання позичальнику кредитних коштів та невиконання останньою зобов`язань з повернення цих коштів разом із нарахованими відповідно до умов договору процентами за користування кредитними коштами, що є підставою для стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором на користь позивача, до якого перейшли права кредитору за вказаним договором.

Натомість колегія суддів приймає доводи апеляційної скарги позивача щодо неправильності визначення судом розміру заборгованості відповідачки за кредитним договором в частині суми нарахованих процентів за користування кредитом.

Частково задовольнивши позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за процентами, суд першої інстанції вважав, що стягнути слід проценти, нараховані первісним кредитором в сумі 183,29 грн. та його правонаступником в межах строку користування кредитом по 10 січня 2022 року, що становить 1191 грн. 32 коп., зважаючи на те, що договором №010/0066/82/0257168 від 10 січня 2018 року визначено строк кредитування, який становить 48 місяців, що починається з 10 січня 2018 року та закінчується 10 січня 2022 року, а відомостей щодо продовження дії кредитного договору матеріали справи не містять.

Натомість суд не взяв до уваги зміст пункту 3.1 кредитного договору, яким передбачено, що строк кредиту встановлений пунктом 1.4 заяви. Без укладання додаткових заяв (договорів) до Заяви Банк має право продовжити строк кредиту на той самий строк за умови, що на останній робочий день строку кредиту Банк не отримав листа клієнта про відмову від продовження строку кредиту. Використання клієнтом за рахунок кредиту будь-якої суми коштів після продовження строку кредиту розглядається сторонами як згода клієнта на продовження строку кредиту.

Оскільки станом на дату закінчення строку кредиту (10 січня 2022 року) заборгованість за основною сумою боргу не була погашена та відсутні у справі докази, що позичальник надіслав листа про відмову від продовження строку кредиту, є підстави для стягнення відсотків після 10 січня 2022 року на суму 17412 грн. 46 коп., тобто всієї заявленої у позові суми заборгованості відповідачки, у зв`язку із чим апеляційний суд приймає в цій частині аргументи апеляційної скарги.

За такого рішення суду в частині вирішення позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитом ухвалено судом першої інстанції з неправильним застосуванням судом положень матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та порушенням вимог процесуального закону щодо оцінки доказів, а тому в силу положень статті 376 ЦПК України його слід змінити в частині визначення заборгованості за Договором, задовольнивши позов повністю стягнувши з відповідачки на користь позивача 58608 грн. 69 коп., з яких: 39821 грн. 62 коп. заборгованості за кредитом та 18787 грн. 07 коп. заборгованості за процентами за користування кредитними коштами.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до частин 1, 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

В силу частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України визначено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки за наслідками апеляційного перегляду рішення суду змінено, заявлені позовні вимоги задоволені повністю, наявні підстави для відповідної зміни розподілу судових витрат, який зробив суд першої інстанції, і які в цій справі покладаються на відповідачку з огляду на повне задоволення позовних вимог, а також, відповідно необхідно розподілити судові витрати, понесені сторонами в апеляційній інстанції.

За правилами статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (частина 1).

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (частина 2 статті 137 ЦПК України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (частина 3 статті 137 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 4 статті 137 ЦПК України).

У разі недотримання цих вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 5, 6 статті 137 ЦПК України).

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (частина 2 статті 133 ЦПК України).

Таким законом є Закон України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI (далі - Закон № 3674-VI).

Відповідно до частини 1 статті 4 цього Закону судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно із підпунктом 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону № 3674-VI за подання до суду позовної заяви майнового характеру юридичною особою ставка судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В силу підпункту 6 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону № 3674-VI за подання апеляційної скарги сплачується судовий збір у розмірі 150% ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Так, при зверненні до суду з позовною заявою позивач сплатив 3028 грн. судового збору (а.с 1) відповідно до ставки судового збору, визначеної пунктом 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір».

У позовній заяві позивач просив стягнути з відповідачки, крім судового збору, 17000 витрат на професійну правничу допомогу, надавши відповідні докази таких витрат.

Суд, ухвалюючи рішення, ураховуючи складність справи, обсяг виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерії реальності цих витрат та розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, дійшов висновку про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу та стягнув з відповідача на користь позивача 5000 грн.

Позивач в апеляційній скарзі правильність такого розрахунку суду першої інстанції не спростовує.

Тому, з урахуванням повного задоволення позовних вимог з ОСОБА_1 на користь ТОҐВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» слід стягнути судові витрати за вирішення справи судом першої інстанції в розмірі 8028 грн. 64 коп. (3028 грн.+5000 грн.).

При зверненні з апеляційною скаргою позивач сплатив 4542 грн. судового збору (а.с. 110), натомість, оскільки позивач оспорює рішення суду лише в частині відмови у стягненні частини заявленої до стягнення суми відсотків - 17412 грн. 46 коп., що складає 29,71% заявлених загалом позовних вимог, то відповідно до ставки судового збору, визначеної підпункту 6 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону № 3674-VI, він мав сплатити за подання апеляційної скарги 1349 грн. 43 коп. (3028 грн. х 29,71% х 150%). І саме така сума за подання апеляційної скарги має бути компенсована позивачу за рахунок відповідачки.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 7 Закону № 3674-VI в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом, сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду.

Оскільки на день ухвалення постанови судом апеляційної інстанції заява про повернення переплаченої суми судового збору від позивача не поступала, питання про її повернення колегія суддів не вирішує.

Також в апеляційній скарзі заявлено про стягнення на користь позивача 9000 грн. витрат на правничу допомогу, але в порушення вимог статей 12, 81 ЦПК України доказів таких витрат та підстав, відповідно, їх нарахування позивачем не долучено, тому такі вимоги є недоведеними і не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 367-369, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 22 серпня 2024 року змінити.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована в АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , на користь, Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», , заборгованість за кредитним договором №010/0066/82/0257168 від 10 січня 2018 року в загальному розмірі 58608 грн. 69 коп., з яких: 39821 грн. 62 коп. заборгованості за кредитом та 18787 грн. 07 коп. заборгованості за процентами за користування кредитними коштами та 9378 грн. 07 коп. судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Л.М. Царюк

Ж.М. Яворська

______________________________________________

Повний текст постанови складений 29 жовтня 2024 року