ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 635/2780/20 Номер провадження 22-ц/814/122/24Головуючий у 1-й інстанції Савченко Д.М. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Бутенко С. Б.

Суддів Карпушина Г. Л., Кузнєцової О. Ю.

розглянув в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Найди Сергія Сергійовича

на рішення Харківського районного суду Харківської області від 29 жовтня 2021 року у складі судді Савченко Д. М.

у цивільній справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування завданої майнової шкоди,

в с т а н о в и в:

У травні 2020 року представник Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ) звернувся до Харківського районного суду Харківської області з вказаним позовом до ОСОБА_1 , в якому просив суд стягнути з відповідача на користь позивача суму завданої майнової шкоди у розмірі 38 225,09 грн, а також витрати на оплату судового збору.

Позов мотивовано тим, що 17.10.2018 в м. Харків сталась ДТП за участю автомобіля Audi A6, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобілю Volkswagen Polo, д.н.з. НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_2 , в результаті якої автомобіль Volkswagen Polo отримав механічні пошкодження.

Постановою Київського районного суду м. Харкова від 29.11.2018 винним у ДТП визнано ОСОБА_1 .

Згідно інформації МТСБУ на момент настання ДТП ОСОБА_1 не мав чинного договору страхування цивільно-правової відповідальності, у зв`язку з чим МТСБУ сплатило потерпілій особі кошти в сумі 37 388,89 грн в рахунок відшкодування шкоди. Виплата страхового відшкодування була здійснена МТСБУ на підставі заяви про виплату страхового відшкодування від 05.11.2018 та Звіту № 1157 від 08.11.2018. Факт виплати підтверджується платіжними дорученнями № 912592 від 26.09.2019 та № 912044 від 05.02.2019.

З метою встановлення розміру заподіяння шкоди МТСБУ залучило суб`єкта оціночної діяльності, вартість послуг якого склала 836,20 грн.

Оскільки ОСОБА_1 на момент настання ДТП не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, то після виплати суми страхового відшкодування на користь потерпілої особи у позивача виникло право вимоги до відповідача про відшкодування завданої шкоди в порядку регресу.

З метою досудового врегулювання спору, МТСБУ звернулося до відповідача із вимогою від 22.10.2019, проте дана вимога залишилася без реагування останнього.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 29 жовтня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь МТСБУ суму завданої майнової шкоди у розмірі 33 551,44 грн, вартість послуг з залучення суб`єкта оціночної діяльності у розмірі 750,41 грн.

Вирішено питання розподілу судових витрат. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь МТСБУ судові витрати в сумі 1 268, 04 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована, позивач виплатив страхове відшкодування власнику пошкодженого транспортного засобу та має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи.

Не погодившись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_1 - адвокат Найда С. С. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що виплата потерпілому страхового відшкодування у відповідній сумі не звільняє позивача від обов`язку довести обґрунтованість та правильність розрахунку страхової виплати на підставі належних та допустимих доказів, а також не може звужувати права особи відповідальної за збитки - відповідача.

Вказує, що суд першої інстанції залишив поза увагою те, що неналежність та недопустимість як доказу Звіту № 1157 від 08.11.2018 призводить до неналежності та недопустимості документів, які є додатками до Звіту.

Крім того, приймаючи як належний доказ висновок експерта № 18509 за результатами проведення автотоварознавчої експертизи за матеріалами цивільної справи № 635/3780/20 від 28.05.2021, суд залишив поза увагою той факт, що судовим експертом технічний огляд автомобіля не проводився, дослідження проводилося методом ознайомлення з наданими матеріалами цивільної справи, фотознімками, проводилися відповідні розрахунки.

Вважає, що суд фактично вийшов за межі позовних вимог, оскільки позивачем ставилася вимога про стягнення до відшкодування грошової суми у розмірі 38 225,09 грн, в той час, стягуючи суму 33 551,44 грн, суд змінив розмір позовних вимог, так як розрахункова вартість вимог позивача включає вартість задньої підвіски та вартості її встановлення (12 442,54 грн), а розрахункова вартість відповідно висновку № 18509 від 28.05.2021 її не включає.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

На підставі розпорядження голови Верховного Суду від 25.03.2022 № 14/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Сумської, Харківської областей)» справу було передано для розгляду за підсудністю до Полтавського апеляційного суду.

Колегія суддів Полтавського апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою 1 розділу V Цивільного процесуального кодексу України.

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи (частина четверта статті 19, стаття 274 ЦПК України).

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (частина перша статті 369 ЦПК України).

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (частина тринадцята статті 7 ЦПК України).

Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374, статті 375 ЦПК України, за результатами розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

По справі встановлено, що 17.10.2018 приблизно о 02:30 год в м. Харків по вул. Пушкінській, 74 відповідач ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Audi A6, д.н.з. НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху та допустив наїзд на автомобіль Volkswagen Polo, д.н.з. НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_2 , в результаті чого автомобіль Volkswagen Polo отримав механічні пошкодження.

Постановою Київського районного суду м. Харкова від 29 листопада 2018 року у справі № 640/20181/18 ОСОБА_1 визнано винним у порушенні вимог пунктів 2.10.А, 12.1 Правил дорожнього руху України, що спричинило пошкодження транспортних засобів, та притягнуто до адміністративної відповідальності за статтями 122-4, 124 КУпАП.

Згідно частини шостої статті 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 не була застрахована.

05 листопада 2018 року власник пошкодженого автомобіля Volkswagen Polo, д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_2 звернувся до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування оціненої шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 17.10.2018.

Звітом № 1157 «По визначенню вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових частин автомобілю» від 08.11.2018, проведеного оцінювачем ОСОБА_3 за договором, укладеним між МТСБУ та ФОП ОСОБА_4 , визначено вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових частин, які підлягають заміні автомобіля Volkswagen Polo, д.н.з. НОМЕР_2 , з урахуванням ПДВ, у розмірі 41876,83 грн.

За проведення автотоварознавчого дослідження позивачем було сплачено 836,20 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 1014912 від 19.12.2018.

Відповідно до наказів № 1032 від 04.02.2019 та № 1706 від 22.02.2019 про відшкодування шкоди з Фонду захисту потерпілих, довідок № 1 від 09.01.2019 та № 2 від 20.02.2019 про розмір відшкодування шкоди з Фонду захисту потерпілих, за платіжними дорученнями № 912044 від 05.02.2019 та № 912592 від 26.02.2019 позивач - МТСБУ виплатив ОСОБА_2 страхове відшкодування в загальній сумі 37 388,89 грн.

22 жовтня 2019 року МТСБУ направило ОСОБА_1 вимогу про відшкодування завданої майнової шкоди на підставі частини першої статті 1191 ЦК України в порядку регресу, яка залишена відповідачем без реагування.

Згідно висновку експерта № 18509 від 28.05.2021 за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи на виконання ухвали Харківського районного суду Харківської області від 11.09.2020 експертом Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М. С. Бокаріуса» визначено вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля Volkswagen Polo, д.н.з. НОМЕР_2 , 2006 року випуску, пошкодженого внаслідок ДТП 17.10.2018, у розмірі 33551,44 грн. Розмір матеріального збитку визначено з урахуванням експлуатаційного зносу замінюваних деталей, із застосуванням визначеного експертом коефіцієнту фізичного зносу - 0,55.

Задовольняючи частково позовні вимоги МТСБУ, суд першої інстанції виходив з того, що після виплати суми страхового відшкодування на користь потерпілої особи Моторне (транспортне) страхове бюро України має право на відшкодування суми коштів страхового відшкодування (в порядку регресу), які підлягають стягненню з відповідача, як з винної у ДТП особи, з урахуванням того, що на дату вчинення ДТП відповідач - водій ОСОБА_1 не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Визначаючи розмір відшкодування, суд взяв до уваги висновок судового експерта № 18509 за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи від 28.05.2021.

Колегія суддів апеляційного суду з висновками суду першої інстанції, які відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи, погоджується та не вбачає підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до статей 15, 16 ЦК України, статті 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу у разі його порушення або невизнання.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків, якими є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), та інші способи відшкодування майнової шкоди (пункт 8 частини другої статті 16, пункт 1 частини другої статті 22 ЦК України).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо), якщо інше не встановлено законом (частини третя, четверта статті 22, стаття 1192 ЦК України).

За загальним правилом, відповідальність за шкоду несе особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина перша статті 1166, частини друга, п`ята статті 1187 ЦК України).

Разом із тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, згідно статті 999 ЦК України та Закону України від 01.07.2004 № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) особою, відповідальною за шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, може бути страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди в межах суми страхового відшкодування.

Закон № 1961-IV регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Статтею 41 Закону № 1961-IV визначено випадки, за наявності яких Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ) зобов`язане відшкодувати шкоду на умовах, визначених цим Законом.

Зокрема, згідно підпункту «а» пункту 41.1 статті 41 Закону № 1961-IV МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Відповідно до пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний, у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими, - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (частина перша статті 1191 ЦК України).

Згідно з підпунктом 38.2.1 пункту 38.2 Закону № 1961-IV МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.

Отже, законом встановлено порядок стягнення коштів, виплачених МТСБУ на відшкодування шкоди особі, потерпілій у ДТП, в порядку регресу, якщо така шкода спричинена власником транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Встановивши факт виплати МТСБУ потерпілому ОСОБА_2 коштів у відшкодування шкоди, завданої внаслідок винних дій відповідача, цивільно-правова відповідальність якого на момент ДТП не була застрахована, суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з ОСОБА_1 в порядку регресу суму виплаченого страхового відшкодування у розмірі шкоди, визначеної висновком № 18509 від 28.05.2021 судової автотоварознавчої експертизи.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог або заперечень.

Доказами у цивільному процесі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (частина друга статті 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).

Якщо для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо, а сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності, суд своєю ухвалою призначає експертизу (стаття 103 ЦПК України).

Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженою наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України 24.11.2003 № 142/5/2092 (у редакції наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.07.2009 № 1335/5/1159), зареєстровано в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 р. за № 1074/8395, встановлено можливість визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його огляду особисто експертом, який складає висновок, за рішенням органу (особи), який (яка) призначив(ла) експертизу, в якому міститься обґрунтування неможливості надання об`єкта дослідження на огляд, у разі надання ним даних, необхідних для проведення дослідження (абзац 2 пункту 5.1.).

На вимогу судового експерта, за неможливості надати автомобіль Volkswagen Polo, д.н.з. НОМЕР_2 для огляду, судом першої інстанції було надано у розпорядження судового експерта необхідні вихідні дані та докази щодо технічного огляду транспортного засобу оцінювачем (експертом), які дають змогу визначити технічний стан автомобіля потерпілого на момент ДТП, обсяг і характер пошкоджень транспортного засобу та інші дані, необхідні для надання експертного висновку.

Експерт визнав ці дані достатніми для висновку, необґрунтованість або суперечливість якого іншим матеріалам справи судом не встановлена, а його правильність не спростована відповідачем.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги представника відповідача щодо неналежності висновку експерта, як доказу на підтвердження завданих потерпілому збитків, як безпідставні.

Інші доводи апеляційної скарги представника відповідача на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права не вказують та висновків суду першої інстанції не спростовують.

Враховуючи вказане, судова колегія апеляційного суду залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду, яке ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, - без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Найди Сергія Сергійовича залишити без задоволення.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 29 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише у випадках, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. Б. Бутенко

Судді Г. Л. Карпушин

О. Ю. Кузнєцова