Справа №443/714/24
Провадження №2/443/364/24
РІШЕННЯ

іменем України

02 грудня 2024 року Жидачівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Сливки С.І.,

за участю секретаря судових засідань Кушнір М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жидачеві за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади села Голешів в особі Ходорівської міської ради Львівської області про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Жидачівського районного суду Львівської області із позовом, в якому із врахуванням заяви про уточнення позовних вимог просить: встановити факт належності ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Голешів Жидачівського району Львівської області, ухвали III сесії II демократичного скликання Млиниської сільської ради народних депутатів від 05.11.1994 року, у якій у додатку №1 під №168 він зазначений як ОСОБА_2 та розпорядження голови Жидачівської РДА від 13.06.1997 року № 368, в якому у додатку №2 під №206 він зазначений як ОСОБА_2 ; визнати за нею, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , право на земельну частку (пай) на території Млиниської сільської ради Жидачівського району Львівської області, площею 2,02 умовних кадастрових гектари, згідно ухвали III сесії II демократичного скликання Млиниської сільської ради народних депутатів від 05.11.1994 року та розпорядження голови Жидачівської РДА від 13.06.1997 року № 368.

Позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до ухвали III сесії II демократичного скликання Млиниської сільської ради народних депутатів від 05.11.1994 року, її батько ОСОБА_4 включений у список осіб, які мали право на середню земельну частку на території Млиниської сільської ради. Відповідно до розпорядження голови Жидачівської районної державної адміністрації №368 від 13.06.1997 року, затверджено розмір середньої земельної частки в умовних кадастрових гектарах по АТ Дружба на території Млиниської сільської ради народних депутатів, а також розмір середньої земельної частки по кожному пайовику в умовних кадастрових гектарах по АТ Дружба на території Млиниської сільської ради народних депутатів, згідно додатку №2. Згідно вищевказаного додатку №2, розмір земельної частки ОСОБА_4 , становить 2,02 умовних кадастрових гектари. Сертифікату на право на земельну частку (пай) на території Млиниської сільської ради, ОСОБА_2 не отримував, однак він був включений у список пайовиків Млиниської сільської ради, яким видається Державний акт на право власності на землю, взамін сертифікату на право на середню земельну частку. Цей список є додатком до розпорядження голови Жидачівської районної державної адміністрації №410 від 12.05.2008 року, а ОСОБА_2 вказаний у ньому за №536. Державного акту на право приватної власності на землю для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Млиниської сільської ради, ОСОБА_2 не отримував. Даний факт підтверджується довідкою відділу №5 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 22.03.2024 року. Беручи до уваги вищенаведене, ОСОБА_2 , набувши право на земельну частку (пай), не виділив цю землю в натурі на місцевості та не зареєстрував за собою права власності на земельні ділянки. Таким чином на час своєї смерті ОСОБА_2 належало саме право на земельну частку (пай), а не право власності на землю для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Млиниської сільської ради.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_2 , після смерті якого відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, увійшло право на земельну частку (пай) на території Млиниської сільської ради, площею 2,02 умовних кадастрових гектари, належне померлому згідно ухвали III сесії II демократичного скликання Млиниської сільської ради народних депутатів від 05.11.1994 року та розпорядження голови Жидачівської РДА від 13.06.1997 року № 368. Згідно довідки Жидачівської міської ради №162 від 10.04.2024 року, ОСОБА_2 був зареєстрований та проживав до дня своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 , в АДРЕСА_1 . У виконкомі колишньої Млиниської сільської ради від імені ОСОБА_2 посвідчувався заповіт № 79 від 13 грудня 2004 року в користь ОСОБА_1 . Разом з ОСОБА_2 за вищевказаною адресою до дня його смерті і на день смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 проживала його дружина ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зазначає, що вона спадщину після смерті батька не прийняла у жоден із передбачених законом способів. Натомість, її матір ОСОБА_3 постійно проживала із своїм чоловіком ОСОБА_2 на час відкриття спадщини, не заявляла про відмову від спадщини, а тому на підставі ч.3 ст.1268 ЦК України, вважалася такою, що її прийняла, проте юридично не оформила своїх спадкових прав.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її матір ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, увійшла земельна ділянка площею 0,1337 га, розташована на території Млиниської сільської ради Жидачівського району Львівської області, належна померлій згідно Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 566998 від 26.08.2009 року. Також у склад спадщини увійшло право на земельну частку (пай) на території Млиниської сільської ради, площею 2,02 умовних кадастрових гектари, що вона успадкувала після смерті свого чоловіка ОСОБА_2 , але юридично не оформила своїх спадкових прав. Її матір ОСОБА_3 на випадок своєї смерті залишила заповіт від 13.12.2004 року, посвідчений секретерам Млиниської сільської ради, яким заповіла усе своє майно їй. Крім неї, спадкоємців за заповітом, чи осіб, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині, не було. Вона у визначений законом термін звернулася в Жидачівську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_3 , внаслідок чого нотаріусом заведено спадкову справу №649/2013, а 14.03.2014 року отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом, відносно земельної ділянки площею 0,1337 га, розташованої на території Млиниської сільської ради Жидачівського району Львівської області, належної померлій на підставі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 566998 від 26.08.2009 року. Право на земельну частку (пай) на території Млиниської сільської ради, площею 2,02 умовних кадастрових гектари, позивачка юридично не оформляла, оскільки у неї відсутні правовстановлюючі документи на це майно.

12.04.2024 року вона звернулася в Жидачівську державну нотаріальну контору з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 , однак нотаріус відмовив у його видачі, через відсутність правовстановлюючих документів на земельну частку (пай) на території Млиниської сільської ради, що належала чоловікові ОСОБА_3 ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцем якого була його дружина ОСОБА_3 , яка спадщину прийняла, але не оформила своїх спадкових прав.

Також, нею самостійно виявлено, що в ухвалі III сесії II демократичного скликання Млиниської сільської ради народних депутатів від 05.11.1994 року та розпорядженні голови Жидачівської РДА від 13.06.1997 року № 368, ім`я батька позивачки зазначено ОСОБА_2 , а не ОСОБА_2 , тобто є певні розбіжності у написанні імені.

За таких обставин вона вимушена звертатися до суду із вимогою про встановлення факту належності спадкодавцю правовстановлюючого документу та визнання права на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 19.04.2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 13.05.2024 року в порядку витребування доказів зобов`язано Жидачівську державну нотаріальну контору Львівської області в особі завідувачав строк до 07 червня 2024 року надати до Жидачівського районного суду Львівської області оригінал абоналежним чином завірені копії спадкової справи №649/2013, яка заводилася після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

07.06.2024 року завідувачем Жидачівської ДНК ОСОБА_5 надіслано оригінал спадкової справи №649/2013, яка заводилася після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалами від 06.09.2024 року та 10.10.2024 року в порядку витребування доказів зобов`язано Відділ №5 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління Держгеокадастру у Львівській області в особі начальника надати до Жидачівського районного суду Львівської області оригінал або належним чином завірені копії матеріалів по виготовленню обмінних файлів для реєстрації державних актів на право власності на земельні ділянки взамін сертифікатів на право на земельну частку (пай) на території Млиниської сільської ради Жидачівського району Львівської області, розробником яких є ДП «ЗАХІДГЕОДЕЗКАРТОГРАФІЯ» 2010 р.

24.10.2024 року начальником Головного управління Держгеокадастру у Львівській області Кавецьким А. надіслано копії матеріалів по виготовленню обмінних файлів для реєстрації державних актів на право власності на земельні ділянки взамін сертифікатів на право на земельну частку (пай) на території Млиниської сільської ради Жидачівського району Львівської області.

Ухвалою від 05.11.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися, однак від представника позивача адвоката Яременка І.О. надійшла заява, згідно якого останній просить розглянути справу без їх участі. Позовні вимоги підтримують та просять їх задоволити.

Представник відповідача Ходорівської міської ради Львівської області у судове засідання не з`явився, згідно поданого відзиву, представник відповідача просить розглянути дану справу за відсутності їхнього представника та винести рішення за наявними в ній матеріалами.

На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки учасники процесу в судове засідання не з`явились.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Згідно ч. 5 статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення судом судового рішення в цій справі є дата складення повного тексту судового рішення 02.12.2024.

Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини і вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення з огляду на таке.

Судом встановлено наступні обставини.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , його батьками є ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (а.с.9).

Згідно свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 , 10.10.1958 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 , 1930 року народження та ОСОБА_8 , 1931 року народження (а.с.10).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , її батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.15 матеріалів спадкової справи №649/2013).

Згідно свідоцтва про одруження серії НОМЕР_4 , 02.11.1995 зареєстровано шлюб між ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.12).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачки ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_5 , виданим Млиниською сільською радою Жидачівського району Львівської області від 15.05.2009 року (а.с.32)

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, увійшло право на земельну частку (пай) на території Млиниської сільської ради, площею 2,02 умовних кадастрових гектари, належне померлому згідно ухвали III сесії II демократичного скликання Млиниської сільської ради народних депутатів від 05.11.1994 року та розпорядження голови Жидачівської РДА від 13.06.1997 року № 368 (а.с.14, 19).

За життя ОСОБА_2 , 13.12.2004 року було складено заповіт, який посвідчений секретарем виконавчого комітету Млиниської сільської ради та зареєстрований в реєстрі за № 79, згідно якого останній заповіла усе своє майно ОСОБА_1 (а.с.34).

Згідно довідки Жидачівської міської ради №162 від 10.04.2024 року, ОСОБА_2 був зареєстрований та проживав до дня своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 , в АДРЕСА_1 . У виконкомі колишньої Млиниської сільської ради від імені ОСОБА_2 посвідчувався заповіт № 79 від 13 грудня 2004 року в користь ОСОБА_1 . Разом з ОСОБА_2 за вищевказаною адресою до дня його смерті і на день смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 проживала його дружина ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.33).

ОСОБА_1 спадщину за заповітом після смерті батька - ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 не прийняла у жоден із передбачених законом способів, що підтверджується також інформаційною довідкою зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №76543901 від 09.04.2024 року, де відсутня інформація про зареєстровані спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.35, 121).

Згідно ч.2 ст.1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки.

Судом встановлено, що спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 була його дружина ОСОБА_3 .

Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

ОСОБА_3 , спадщину за законом після смерті свого чоловіка ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактично прийняла, оскільки постійно проживала із спадкодавцем на час смерті останнього, однак юридично своїх спадкових прав не оформила.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла матір позивачки ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_6 , виданим Млиниською сільською радою Жидачівського району Львівської області від 07.08.2013 року (а.с.36).

Після її смерті відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, увійшло право на земельну частку (пай) на території Млиниської сільської ради, площею 2,02 умовних кадастрових гектари, що вона успадкувала після смерті свого чоловіка ОСОБА_2 , але юридично не оформила своїх спадкових прав.

За життя ОСОБА_3 , 13.12.2004 року було складено заповіт, який посвідчений секретарем виконавчого комітету Млиниської сільської ради та зареєстрований в реєстрі за № 80, згідно якого останній заповіла усе своє майно ОСОБА_1 (а.с.37).

Згідно довідки Млиниської сільської ради №783 від 07.11.2013 року, ОСОБА_3 була зареєстрована і проживала в с.Голешів, до дня смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після смерті ОСОБА_3 її дочка ОСОБА_1 дійсно займалася похоронами своєї матері. Від ОСОБА_3 у виконкомі Млиниської сільської ради посвідчено заповіт за №80 від 13.12.2004, який на день смерті заповідача не змінено і не скасовано (а.с.13 матеріалів спадкової справи №649/2013).

Судом на підставі досліджених письмових доказів встановлено, що єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 була позивачка.

ОСОБА_1 у визначений законом термін звернулася в Жидачівську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після смерті матері - ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.1 матеріалів спадкової справи №649/2013), внаслідок чого нотаріусом було заведено спадкову справу №649/2013.

При цьому, як вбачається із матеріалів спадкової справи №649/2013 із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 зверталася тільки позивачка.

14.03.2014 року ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , що складається із земельних ділянок, розташованих на території Млиниської сільської ради Жидачівського району Львівської області, належної померлій на підставі Державних актів на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 566996 від 26.08.2009 року, серії ЯЕ № 566997 від 26.08.2009 року, серії ЯЕ № 566998 від 26.08.2009 року та серії ЯЕ № 566999 від 26.08.2009 року (а.с.38, а.с.34, 36, 38, 40 матеріалів спадкової справи №649/2013).

Однак, постановою завідувача Жидачівської ДНК Львівської області Матусека В.В. №181/02-31 від 12.04.2024 року, ОСОБА_1 віддмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті її мами ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з тим, що у неї відсутні правовстановлюючі документи на земельну частку (пай), що знаходиться на території Млиниської сільської ради Стрийського району Львівської області, що належала чоловікові ОСОБА_3 ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцем якого була його дружина ОСОБА_3 , яка спадщину прийняла, але не оформила своїх спадкових праві є спадковим майном (а.с.40).

Крім того, позивачем самостійно виявлено певні розбіжності у правовстановлюючих документах та свідоцтві про смерть спадкодавця, а саме у написанні ім`я ОСОБА_12 - ОСОБА_13 .

Вирішуючи даний спір суд виходить з такого.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Згідно до п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові надати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення.

Відповідно до листа Верховного Суду України 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту.

Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим.

Як вбачається із додатку №1 до ухвали III сесії II демократичного скликання Млиниської сільської ради народних депутатів від 05.11.1994 року ОСОБА_2 , 1930 р.н. включений у список осіб під № НОМЕР_7 , які мали право на середню земельну частку на території Млиниської сільської ради (а.с.14-17).

Відповідно до розпорядження голови Жидачівської районної державної адміністрації №368 від 13.06.1997 року, затверджено розмір середньої земельної частки в умовних кадастрових гектарах по АТ Дружба на території Млиниської сільської ради народних депутатів, а також розмір середньої земельної частки по кожному пайовику в умовних кадастрових гектарах по АТ Дружба на території Млиниської сільської ради народних депутатів, згідно додатку №2 (а.с.19-20).

Згідно вищевказаного додатку №2, розмір земельної частки ОСОБА_2 , становить 2,02 умовних кадастрових гектари №206 (а.с.21-23).

Також згідно розпорядження голови Жидачівської районної державної адміністрації №410 від 12.05.2024 року (а.с.26) затверджено технічну документацію по передачі земельних часток (паїв) у власність і видачі Державних актів на право власності на землю громадянам на території Млиниської сільської ради власникам сертифікатів.

Як видно із додатку до розпорядження голови Жидачівської районної державної адміністрації №410 від 12.05.2024 року, ОСОБА_2 включений до списку пайовиків Млиниської сільської ради, яким видається державний акт на право власності на землю взамін сертифікатів на середню частку (пай) (а.с.27-29, 79-83).

Згідно довідки Жидачівської міської ради №237 від 15.05.2024 року, ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у с.Голешів Жидачівського району Львівської області, помилково внесений як ОСОБА_2 у додаток №1 до ухвали Млиниської сілської ради від 05.11.1994 року та у Додаток №2 до розпорядження голови Жидачівської РДА від 13.11.1997 року. ОСОБА_2 та ОСОБА_2 є одна і та ж особа (а.с.120).

Таким чином, суд приходить до переконання, що здобутими під час судового розгляду письмовими доказами, достатньо стверджується факт належності ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Голешів Жидачівського району Львівської області, ухвали III сесії II демократичного скликання Млиниської сільської ради народних депутатів від 05.11.1994 року, у якій у додатку №1 під №168 він зазначений як ОСОБА_2 та розпорядження голови Жидачівської РДА від 13.06.1997 року № 368, в якому у додатку №2 під №206 він зазначений як « ОСОБА_2 », а тому позов у цій частині є підставним та підлягає до задоволення.

Вищенаведені докази підтверджують факт належності покійному ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Голешів Жидачівського району Львівської області,права на середню земельну частку (пай) на території Млиниської сільської ради народних депутатів, площею 2,02 умовних кадастрових гектари.

Відповідно до положень ст. ст.1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Статтею 1297 ЦК України, встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296,1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України).

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку, шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268 - 1270 ЦК України. За змістом ст. 392 ЦК України, належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно.

Крім того, п.37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Наведене, з урахуванням зазначених вище норм ЦК України, а також позицій Пленуму Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дає обґрунтовані підстави вважати, що позивач має право на звернення до суду з позовом про визнання права власності у порядку спадкування за законом щодо спадкового майна.

Враховуючи зазначені норми ЦК України, роз`яснення постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7та листа ВССУ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту порушеного права, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ в нотаріальному порядку, право власності спадкоємця на спадкове майно оспорюється або не визнається іншою особою.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 року № 899-IV право на земельну частку (пай) мають громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є сертифікат на право на земельну частку (пай), рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Позивачка стверджує, що оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно відсутні.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом положень ст. 392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку та в інший спосіб такі перешкоди не можуть бути усунуті.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Пунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Отже, відсутність факту офіційного визнання перешкоджає належному володінню користуванню та розпорядженню успадкованим майном, створює умови правової невизначеності речових прав позивача. При цьому, в даному випадку, нотаріусом було відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину, зокрема у зв`язку із тим, що у неї відсутні правовстановлюючі документи на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташовані на території Млиниської сільської ради Жидачівського району Львівської області..

Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 315, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задоволити.

Встановити факт належності ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Голешів Жидачівського району Львівської області, ухвали III сесії II демократичного скликання Млиниської сільської ради народних депутатів від 05.11.1994 року, у якій у додатку №1 під №168 він зазначений як ОСОБА_2 та розпорядження голови Жидачівської РДА від 13.06.1997 року № 368, в якому у додатку №2 під №206 він зазначений як ОСОБА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , право на земельну частку (пай) на території Млиниської сільської ради Жидачівського району Львівської області, площею 2,02 умовних кадастрових гектари, згідно ухвали III сесії II демократичного скликання Млиниської сільської ради народних депутатів від 05.11.1994 року та розпорядження голови Жидачівської РДА від 13.06.1997 року № 368.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 02 грудня 2024 року.

Головуючий суддя С.І. Сливка