КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач- Кафідова О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 760/10536/23

12 грудня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кафідової О.В.

суддів - Оніщука М.І.

- Шебуєвої В.А.

при секретарі - Смолко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Домашенка Олександра Олександровича на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 квітня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Янченка А. В. у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Київська обласна енергопостачальна компанія» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію,-

в с т а н о в и в:

У травні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Київська обласна енергопостачальна компанія» (далі - ТзОВ «Київська обласна енергопостачальна компанія») звернулося до суду з вищезазначеним позовом, в якому просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за спожиту електричну енергію за договором про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг № 400854213 від 01.01.2019 року в розмірі 344 471,76 грн та понесені судові витрати.

Позов обґрунтовано тим, що постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 429 від 14.06.2018 року ТзОВ «Київська обласна енергопостачальна компанія» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії споживачам.

На підставі вказаної ліценції позивач є постачальником електроенергії до будинку АДРЕСА_1 .

Особовий рахунок № НОМЕР_1 за вищевказаною адресою: АДРЕСА_1 відкритий на ОСОБА_1 .

Враховуючи факт споживання електричної енергії на об`єкті за адресою: АДРЕСА_1 , між ОСОБА_1 та ТзОВ «Київська обласна енергопостачальна компанія» було укладено публічний Договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг № 400854213 від 01.01.2019 року. Приєднавшись до договору, відповідач взяла на себе договірні зобов`язання, зокрема, здійснювати оплату вартості спожитої електроенергії.

Позивач свої зобов`язання за договором виконує в повному обсязі та постачає (продає) відповідачу електричну енергію. Натомість, відповідач, всупереч Закону України «Про ринок електричної енергії», Правилам роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, № 312 від 14.03.2018 року, а також умовам укладеного між сторонами договору не виконує взяті на себе зобов`язання щодо оплати послуг за спожиту електричну енергію, внаслідок чого виникла заборгованість в розмірі 344 471,76 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 квітня 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Київська обласна енергопостачальна компанія» заборгованість за спожиту електричну енергію за Договором про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг в розмірі 344 471,76 грн та судовий збір в розмірі 5 147,08 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач не оплачувала рахунки за надану їй електроенергію, у зв`язку із чим за період із лютого 2022 року по березень 2023 року у неї утворилася заборгованість у розмірі 344471,76 грн.

Не погоджуючись з рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 квітня 2024 року, 19 серпня 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Домашенко О.О. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення першої інстанції в повному обсязі та закрити провадження у справі.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що ОСОБА_1 є неналежним відповідачем у вказаній справі.

04.06.2015 року за договором купівлі-продажу ОСОБА_1 продала громадянину ОСОБА_2 належну їй земельну ділянку площею 1,1261 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:002:0068.

20.05.2021 року ОСОБА_2 здійснив державну реєстрацію прав на новостворений об`єкт нерухомого майна - будинок АДРЕСА_1 , який наразі перебуває в спільній частковій власності членів сім`ї ОСОБА_2 , а саме: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (по за кожним).

З 2015 року відповідачка не споживала і не оплачувала електроенергію на об`єкті побутового споживача, і відповідно вона не укладала 01.01.2019 року з позивачем договору про приєднання № 400854213. Споживачем електричної енергії, стороною в справі та відповідно боржником за договором приєднання є інша особа - власник будинку АДРЕСА_1 .

Оскільки відповідач не була належним чином повідомлена про розгляд справи, то вона не могла подати відповідні докази на спростування заявлених до неї позовних вимог.

В судове засідання з`явився представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Київська обласна енергопостачальна компанія» Талаш Вікторія Юріївна, яка заперечувала проти доводів апеляційної скарги та просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідач ОСОБА_1 та її представник адвокат Євтодьєв Анатолій Олександрович підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 429 від 14.06.2018 року ТзОВ «Київська обласна енергопостачальна компанія» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії споживачам.

Особовий рахунок № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 відкритий на ОСОБА_1

ТОВ «Київська обласна енергопостачальна компанія» є постачальником електроенергії до вищезазначеного будинку з 01.01.2019 року на підставі договору приєднання № 400854213.

Задовольняючи позовні вимоги ТОВ «Київська обласна енергопостачальна компанія», суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно зі статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Разом з тим, відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових, та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Частина перша статті 48 ЦПК України визначає, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

За теоретичним визначенням «відповідач» - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Частиною другою статті 51 ЦПК України передбачено, що якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

За змістом норм цивільного процесуального права з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та принципу змагальності сторін, саме на позивача покладено обов`язок визначати коло відповідачів у справі, предмет та підстави позову.

При цьому суд під час розгляду справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та повинен вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Аналогічні висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц.

У статті 1 Закону України «Про ринок електричної енергії» визначено, що споживач - це фізична особа, у тому числі фізична особа - підприємець, або юридична особа, що купує електричну енергію для власного споживання.

Відповідно до статті 56 вказаного Закону постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу.

Згідно з частиною третьою статті 58 Закону споживач зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.

З огляду на викладене, належними відповідачами у такій категорії справ є особа, яка фактично споживає електричну енергію, відповідно до укладеного з електропостачальною організацією договору.

Звертаючись до суду з відповідним позовом, ТзОВ «Київська обласна енергопостачальна компанія» посилалося на те, що ОСОБА_1 є власником особового рахунку за адресою: АДРЕСА_1 та споживачем електричної енергії за вказаною адресою. У період із лютого 2022 року по березень 2023 року відповідач не в повному обсязі сплачувала за спожиту електроенергію, внаслідок чого у неї утворилася заборгованість.

Разом із тим, як встановлено апеляційним судом, 04.06.2015 року за договором купівлі-продажу ОСОБА_1 продала громадянину ОСОБА_2 належну їй земельну ділянку площею 1,1261 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:002:0068.

20.05.2021 року проведена державна реєстрація прав на новостворений об`єкт нерухомого майна - будинок АДРЕСА_1 .

Відповідно до інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майна, будинок АДРЕСА_1 з 20.05.2021 року перебуває в спільній частковій власності ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (по за кожним).

З урахування викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що у період із лютого 2022 року по березень 2023 року відповідач не була і не могла бути споживачем електричних послуг за вищевказаною адресою, а тому не є тією особою, яка має відповідати за даним позовом.

Отже, коло осіб - учасників справи позивач визначив з порушенням норм процесуального права, під час розгляду справи у суді першої інстанції не звертався до суду з клопотанням про залучення до участі у справі як співвідповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

На наведене вище суд першої інстанції уваги не звернув, а відтак висновок суду першої інстанції про задоволення позову є помилковим, оскільки відсутні підстави для задоволення позову внаслідок неналежного складу відповідачів.

Оскільки, суб`єктний склад учасників справи визначає суд першої інстанції, а в даній справі не залучено всіх осіб, які є учасниками спірних матеріальних правовідносин в якості відповідачів, рішення суду підлягає скасуванню, оскільки в такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права особи, не залученої до участі у справі як відповідача, та й його процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків.

Отже, зазначене свідчить про істотне порушення судом першої інстанції норм процесуального права, яке потягло за собою ухвалення незаконного рішення.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову ТзОВ «Київська обласна енергопостачальна компанія».

Колегія суддів звертає увагу на те, що вказане не призведе до порушення прав позивача, оскільки він може звернутися з даним позовом до належного складу відповідачів.

Згідно з частинами першою та тринадцятою статті141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Домашенка Олександра Олександровича задовольнити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 квітня 2024 року скасувати.

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Київська обласна енергопостачальна компанія» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена

в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 13 грудня 2024 року

Головуючий: Судді: