Справа № 362/387/24
Провадження № 2/362/1119/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2024 року Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Ковбеля М.М.,

при секретарі - Сілецькій М.О.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Василькові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Васильківської міської ради Обухівського району Київської області про визначення розміру частки спадкодавця у праві спільної сумісної власності та визнання права власності в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просять визначити, що частка померлої матері - ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,0892 га, кадастровий номер: :10:025:0104, яка розташована в АДРЕСА_1 під номером 22 становила 1/2 її частки, та виизнати за позивачем право власності в порядку спадкування на спірне майно.

Свої позовні вимоги позивач обгрунтовують тим, що постановою нотаріуса йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки неможливо визначити склад спадкового майна, у зв`язку з чим він вимушений звернутися з вказаним позовом до суду.

В судове засідання представник позивача не з`явився, подавши заяву про слухання справи без його участі, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити.

Представник відповідача надіслав до суду заяву про слухання справи у його відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданого Васильківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 04.01.2023 року, відповідний актовий запис № 8.

Доказом родинних відносин між померлою ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є Свідоцтво про народження, видане ІНФОРМАЦІЯ_3 07.02.1974 року, відповідний запис за № 53.

Право власності на земельну ділянку площею 0.0892 га, кадастровий номер :10:025:0104, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (двадцять два), на підставі рішення Васильківської міської ради Київської області від 21.12.2018 року за № 08.29-49-VII. зареєстровано шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 107, номер запису про право власності: 29881859, належить ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , форма власності: приватна, вид спільної власності: спільна сумісна, розмір частки: 1/1.

Згідно Інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 22.12.2023 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, право власності на вищевказану земельну ділянку зареєстровано на ім`я ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , форма власності: приватна, вид спільної власності: спільна сумісна, розмір частки: 1/1.

На вищевказаній земельній ділянці знаходиться житловий будинок 17/25 часток якого належить померлій ОСОБА_2 , та які за законом успадковує син - позивач.

Постановою державного нотаріуса Першої Васильківської державної нотаріальної контори Хоменко С.А. №1001/02-14 від 22.12.2023 року, позивачу в відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері, оскільки неможливо визначити склад спадкового майна.

Згідно ч. 1 ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 355, ч. 1 ст.356 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.

Відповідно до ст. 357 ЦК України, частки в праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом, якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна.

Статтею 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ст.370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», якщо розмір часток у такій власності не було визначено і учасники спільної власності при надбанні майна не виходили з рівності їх часток, розмір частки кожного з них визначається ступенем його участі працею й коштами у створенні спільної власності.

Частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Оскільки праця є основою створення і примноження власності громадян, розмір частки учасника спільної сумісної власності визначається ступенем його трудової участі, якщо інше не випливає із законодавства України. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.

В інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013р. зазначено, що зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Резолютивну частину судового рішення в цій категорії справ має бути викладено наступним чином: «Визначити, що частка померлого (П.І.Б.) в праві спільної сумісної власності на квартиру (будинок, садибу) становила ХА ».

Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За змістом ст. 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Як передбачено ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, в т.ч. шляхом визнання права.

Відповідно до ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Постановою пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно зі ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом та за законом.

За нормою частини першоїстатті 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Відповідно до ст. 1218 ЦК Українидо складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Відповідно до положень частини першої, третьої та п`ятої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом встановленого статтею1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

А тому враховуючи вище зазначене позов в частині визначення розміру частки померлої матері позивача, у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, підлягає задоволенню.

Що стосується позовних вимог в частині визнання права власності на спірне майно в порядку спадкування, суд вважає що дана вимога є передчасною, а тому в задоволенні даної вимоги слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 328, 392, 1223, 1261, 1267, 1268, 1270, 1272 Цивільного кодексу України, ст. 206 ч.4 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву - задовольнити частково.

Визначити, що частка померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,0892 га, кадастровий номер: :10:025:0104, яка розташована в АДРЕСА_1 , становила 1/2 (одну другу) її частки.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Суддя М.М.Ковбель