провадження № 22-ц/824/6943/2024 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Березовенко Р.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 поданою представником - адвокатом Якобчуком Олегом Миколайовичем на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 03 квітня 2023 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2022 року представник ТОВ «Євро-Реконструкція» звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про солідарне стягнення заборгованості за послуги з постачання гарячої води та централізованого опалення у розмірі 120 578,51 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 20 450,41 грн., 3% річних у розмірі 8 310,63 грн. та судовий збір у розмірі 2 481,00 грн.

Мотивує позовні вимоги тим, що надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в будинку по АДРЕСА_1 здійснює ТОВ «Євро-Реконструкція» на підставі ліцензії від 01 червня 2012 року №198. Відповідачі є споживачами послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_2 . Однак своєчасно, з грудня 2015 року, не вносили плату за отримані послуги з централізованого опалення та за отримані послуги з постачання гарячої води, в результаті чого утворилась заборгованість у розмірі 120 578,51 грн. Факт надання позивачем послуг з централізованого опалення, серед іншого, підтверджується нарядами на включення та відключення централізованого опалення в будинку де мешкають відповідачі.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 03 квітня 2023 року позов задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» заборгованість за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води у розмірі 120 578,51 грн, інфляційну складову боргу в сумі 20 450,41 грн., 3% річних у розмірі 8 310,63 грн та судовий збір в сумі 2 481 грн.

Не погодившись із таким рішенням суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Якобчук Олег Миколайович 12 січня 2024 року засобами поштового зв`язку подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив скасувати рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 03 квітня 2023 року та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Зазначив, що відповідач ОСОБА_1 та інші відповідачі з рішенням суду першої інстанції не погоджуються у повному обсязі.

Посилається на те, що квартира, у якій зареєстровані відповідачі, не приватизована та відноситься до комунального житла. Особовий рахунок відкрито на ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Наразі рахунок не переоформлено на іншого квартиронаймача.

Крім того, відповідачі певний час не проживали у квартирі. Рішенням Дніпровського районного суму м. Києва від 07 травня 2004 року у ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відібрані діти: ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 . Певний час діти проживали у Київському міському будинку дитини « Малятко ». Надалі: ОСОБА_8 проживав до 30 червня 2017 року в гуртожитку Київського університету імені Б. Грінченка; ОСОБА_3 проживала по 30 червня 2017 року в гуртожитку ДНЗ «Київський професійний коледж з посиленою військовою та фізичною підготовкою»; ОСОБА_5 проживала по 08 лютого 2017 року в гуртожитку ДНЗ «Київський професійний коледж з посиленою військовою та фізичною підготовкою»; ОСОБА_9 проживав по 13 січня 2017 року в гуртожитку Київського професійного будівельного ліцею, а з 05 серпня 2019 року по теперішній час перебуває на військовій службі у в/ч НОМЕР_1 ; ОСОБА_10 проживав по 26 червня 2020 року в гуртожитку ДНЗ «Київське регіональне вище професійне училище будівництва». Таким чином, кожен з відповідачів певний час фактично не проживав в квартирі і не користувався послугами, які надає позивач.

Також, оскільки позивач звернувся до суду у листопаді 2022 року з вимогами про стягнення заборгованості за період з грудня 2015 року по березень 2022 року, просив застосувати строки позовної давності до позовних вимог з грудня 2015 року по жовтень 2019 року.

Зважаючи на те, що на території України з 03 квітня 2020 року було запроваджено карантин, який тривав з 12 березня 2020 року до 30 червня 2023 року, відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)»нарахування 3% річних та інфляційних втрат є незаконним.

Додатково повідомив, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є інвалідами ІІ групи, а тому судовий збір з них не може бути стягнуто.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 січня 2024 року дану справу було призначено головуючому судді ОСОБА_13.., судді, які входять до складу колегії: Нежура В.А., Невідома Т.О.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 29 січня 2024 року суддею ОСОБА_13 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 поданою представником - адвокатом Якобчуком Олегом Миколайовичем на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 03 квітня 2023 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_14 про стягнення заборгованості.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 31 січня 2024 року закінчено проведення підготовчих дій та призначено справу до розгляду без повідомлення учасників в порядку письмового провадження.

15 лютого 2024 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» - Логвиненко Світлана Володимирівна подала відзив, у якому заперечила проти задоволення вимог апеляційної скарги, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

З посиланням на практику Верховного Суду, представник вказала, що проживання відповідачів в іншому місці не звільняє їх від обов`язку сплачувати комунальні послуги за місцем реєстрації. Зауважила, що відповідачі не зверталися до позивача із документами, які підтверджують тимчасове не проживання певних споживачів за місцем реєстрації, або ж із повідомленнями про ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальних послуг, а тому надані послуги мають бути оплачені у повному обсязі.

При вирішенні питання про застосування строків позовної давності просила врахувати, що визначені статтями 257, 258 строки позовної давності продовжуються на строк дії карантину, а тому пропущено може бути лише строк за вимогами, які виникли до 12 березня 2017 року.

Зауважила, що 3% річних та інфляційні втрати не є неустойкою, а тому позивач мав право на їх нарахування під час дії карантину. В той час як під час дії воєнного стану, починаючи з 24 лютого 2022 року така відповідальність не нараховується позивачем на підставі до Закону.

22 квітня 2024 року відповідач ОСОБА_4 подав заяву про застосування строків позовної давності.

Відповідно до Розпорядження Київського апеляційного суду від 05 липня 2024 року, щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ на підставі довідки управління кадрового забезпечення №645/06.1-01/24 від 05 липня 2024 року суддя ОСОБА_13 звільнений від виконання службових обов`язків зі здійснення правосуддя у період з 01 липня 2024 року по 31 жовтня 2024 року, відповідно до наказу голови суду ОСОБА_15 від 24 червня 2024 року №463-О.С. У зв`язку з настанням обставин, які унеможливлюють участь судді -доповідача ОСОБА_13 у розгляді судової справи №755/12459/22 (а/п 22-ц/824/6943/2024), більше чотирнадцяти днів, що може перешкодити розгляду справи у строки, встановлені цивільним процесуальним законодавством.

Розпорядженням керівника апарату Київського апеляційного суду №645/06.1-01/24 від 05 липня 2024 року призначено повторний автоматизований розподіл цивільної справи.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 липня 2024 року дану справу було призначено головуючому судді - Березовенко Р.В., судді, входять до складу колегії: Мостова Г.І., Лапчевська О.Ф.

Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 23 лютого 2021 року (справа №263/4637/18, провадження №14-126цс20) за змістом ч.6 ст.357 ЦПК України на стадії відкриття апеляційного провадження суддя-доповідач одноособово може вирішити лише питання залишення апеляційної скарги без руху. Питання щодо повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті та відкриття апеляційного провадження вирішує суд апеляційної інстанції. Його склад визначений у ч.3 ст.34 ЦПК України, що міститься у Главі 3 розділу І «Загальні положення» ЦПК України. Згідно з приписом вказаної частини перегляд в апеляційному порядку рішень судів першої інстанції здійснює колегія суддів суду апеляційної інстанції у складі трьох суддів. Велика Палата Верховного Суду вважає, що слова «суд апеляційної інстанції» вжитті у ч.ч.1,2 ст.358 ЦПК України, треба розуміти як колегію суддів суду апеляційної інстанції у складі трьох суддів у світлі загальних положень ЦПК України щодо складу суду, який здійснює перегляд в апеляційному порядку рішень судів першої інстанції (ч.3 ст.34 ЦПК України).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 09 вересня 2024 року прийнято до провадження справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 поданою представником - адвокатом Якобчуком Олегом Миколайовичем на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 03 квітня 2023 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_14 про стягнення заборгованості.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 11 вересня 2024 року призначено розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно вимог ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також, надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13ц).

Оскільки дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в будинку по АДРЕСА_1 здійснюється ТОВ «Євро-Реконструкція».

Відповідачі зареєстровані за адресою кв. АДРЕСА_3 , зокрема:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - з 29 червня 1999 року;

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - з 12 жовтня 1999 року;

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 - з 12 жовтня 1999 року;

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 - з 12 жовтня 1999 року;

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 - з 06 червня 2001 року;

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 - з 10 липня 2001 року.

З грудня 2015 року відповідачі не вносили плати за отримані послуги з централізованого опалення та за отримані послуги з постачання гарячої води, в результаті утворилась заборгованість, яка станом на 23 лютого 2022 року становить 120 578,51 грн.

Ураховуючи порушення відповідачами виконання зобов`язань по сплаті коштів за оплату житлово-комунальних послуг, позивач на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахував втрати від інфляції внаслідок несвоєчасного розрахунку у розмірі 20 450,41 грн., а також 3% річних у розмірі 8 310,63 грн.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції вважав доведеним, що відповідачі свої обов`язки по оплаті житлово-комунальних послуг не виконували належним чином, а тому у них виникла заборгованість перед позивачем, яка підлягає до стягнення.

Колегія суддів, перевіривши оскаржуване рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, не може в повній мірі погодитися з такими висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року і відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.

Зокрема, у пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» (далі - ЄСПЛ) та пункті 23 рішення ЄСПЛ «Гурепка проти України №2» наголошено, що принцип рівності сторін - один зі складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, за змістом якого кожна сторона повинна мати розумну можливість обстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її у суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б. В. проти Нідерландів» («Dombo Beheer B. V. v. the Netherlands») від 27 жовтня 1993 року, заява №14448/88, § 33).

Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України).

Згідно з ч. ч. 3-4 ст.83 ЦПК України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Частиною 3 ст.367 ЦПК України передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Встановлено, що розгляд справи, яка переглядається здійснено судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідно до частини п`ятої статті 279 ЦПК України особливістю такого порядку є розгляд справ за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

З матеріалів справи встановлено, що ухвалу про відкриття провадження у справі з копією позовної заяви та доданими до неї документами суд направив за адресою реєстрації відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів належного повідомлення судом відповідачки ОСОБА_1 , що унеможливило подання апелянтом своїх заперечень щодо позову та доказів на їх підтвердження, у тому числі заяви про застосування строків позовної давності. На підставі наведеного колегія суддів вважає за можливе прийняти долучені до апеляційної скарги докази.

Статтею 48 ЦПК України передбачено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

За змістом ст. ст. 46, 47 ЦПК України здатність мати цивільні процесуальні права та обов`язки сторони, третьої особи, заявника, заінтересованої особи (цивільна процесуальна правоздатність) мають усі фізичні і юридичні особи, а також здатність особисто здійснювати процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи.

Виходячи зі змісту цих норм, стороною у справі може бути лише особа, яка має цивільну процесуальну правоздатність і цивільну процесуальну дієздатність.

Згідно зі ст. 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Київ) 17 жовтня 2023 року видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 , актовий запис №2102.

Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 07 листопада 2024 року, відсутні відомості про відкриття спадкової справи після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .

Враховуючи, що ОСОБА_2 помер, колегія суддів дійшла висновку що оскаржуване рішення в частині позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості слід скасувати, провадження у справі в цій частині закрити.

Також встановлено, що 01 вересня 1962 року виконком Київської міської ради видав ОСОБА_16 ордер на жиле приміщення, а саме: кв. АДРЕСА_4 . Житло видано на родину з 4 осіб: ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_2 та ОСОБА_18 .

Відповідно до листа Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 14 грудня 2023 року, рішенням Дніпровського районного суму м. Києва від 07 травня 2004 року у ОСОБА_2 та ОСОБА_1 без позбавлення батьківських прав відібрано дітей: ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_19 . Згідно розпорядження Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації від 03 жовтня 2003 року №1161 дітей влаштовано до Київського міського будинку дитини «Малятко».

Відповідно до довідки Київського університету імені Б. Грінченка від 21 грудня 2023 року, ОСОБА_4 з 01 вересня 2012 року до 30 червня 2017 року проживав в гуртожитку Університету.

Відповідно до довідки ДНЗ «Київський професійний коледж з посиленою військовою та фізичною підготовкою» №991 від 19 грудня 2023 року, ОСОБА_3 з 01 вересня 2013 року по 30 червня 2016 року проживала в гуртожитку закладу.

Відповідно до довідки ДНЗ «Київський професійний коледж з посиленою військовою та фізичною підготовкою» №990 від 19 грудня 2023 року, ОСОБА_5 з 01 вересня 2015 року по 08 лютого 2017 року проживала в гуртожитку закладу.

Відповідно до довідки Комунального закладу професійної (професійно-технічної) освіти «Київський професійний будівельний коледж від 26 грудня 2023 року, ОСОБА_9 з 01 вересня 2014 року по 13 січня 2017 року проживав в гуртожитку ліцею.

Відповідно до довідки в/ч НОМЕР_1 від 16 грудня 2023 року, ОСОБА_9 з 05 серпня 2019 року перебуває на військовій службі у в/ч НОМЕР_1 .

Стаття 67 ЖК України визначає, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Відповідно до статті 68 ЖК України, наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця в строки, встановлені Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, попри те, що відповідачі не є власниками кв. АДРЕСА_3 , вони як наймачі несуть обов`язок з утримання майна, яке перебуває у їх користуванні, у тому числі зобов`язані сплачувати за надані комунальні послуги.

Частина перша, друга статті 64 ЖК України визначає, що члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Статтею 71 ЖК України встановлено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках, зокрема: призову на строкову військову службу або направлення на альтернативну (невійськову) службу, а також призову офіцерів із запасу на військову службу на строк до трьох років - протягом усього періоду проходження зазначеної військової служби; призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період - протягом усього періоду проходження військової служби, а якщо під час її проходження вони отримали поранення, інше ушкодження здоров`я та перебувають на лікуванні в закладах охорони здоров`я або потрапили в полон чи визнані безвісно відсутніми - на строк до дня, наступного за днем їх взяття на військовий облік у відповідних територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України після звільнення з військової служби після закінчення ними лікування в закладах охорони здоров`я, незалежно від строку лікування, повернення з полону, скасування рішення суду про визнання особи безвісно відсутньою чи ухвалення судом рішення про оголошення особи померлою; тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання.

Оскільки відповідно до частини першої статті 64 ЖК України повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями з утримання жилого приміщення, з урахуванням положень статті 71 ЖК України проживання в іншому місці певний період часу не звільняє відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 від сплати отриманих комунальних послуг, так як матеріалами справи підтверджено їх реєстрацію у квартирі АДРЕСА_3 . Наведене узгоджується з позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 02 вересня 2019 року у справі №335/479/17.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Споживачем за цим Законом є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Положеннями п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що до житлово-комунальних послуг, належать: комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

За вимогами ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Згідно з п.18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМУ України 21 липня 2005 р. №630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата вноситься не пізніше 20 числа місця, що настає за розрахунковим.

Відповідно до 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношенням, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Положеннями ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Оскільки цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, відповідачі зобов`язані сплачувати житлово-комунальні послуги, а позивач має право вимагати від них виконання обов`язку щодо оплати наданих послуг.

Відповідачі не виконували належним чином обов`язки по оплаті комунальних послуг, не надали належних доказів на спростовування факту їх надання позивачем або ж надання послуг іншою особою, а тому місцевий суд обґрунтовано вважав правомірним нарахування позивачем заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги за адресою: АДРЕСА_2 за весь спірний період.

За правилами ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Крім того, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити 3% річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України у постанові від 30 жовтня 2013 року у справі №6-59цс13, за відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг покладається на боржника відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

Аналогічний висновок наведено у постанові Верховного Суду від 15.03.2018 у справі №401/710/15-ц.

У зв`язку з виниклою у відповідачів заборгованістю по оплаті житлово-комунальних послуг, позивач в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахував втрати від інфляції внаслідок несвоєчасного розрахунку у розмірі 20 450,41 грн., а також 3% річних у розмірі 8 310,63 грн.

В той же час, відповідачами ОСОБА_1 та ОСОБА_4 подано заяви про застосування строків позовної давності, вирішуючи які апеляційний суд виходить з наступного.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За правилами ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Позовна давність, встановлена законом, не може бути скорочена за домовленістю сторін.

Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, пунктом 12 такого змісту: «12. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Карантин на всій території України установлено постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» з 12 березня 2020 року та неодноразово продовжувався.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року №651 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року.

З розрахунку заборгованості установлено, що позивачем нараховано відповідачам заборгованість з грудня 2015 року по березень 2022 року у розмірі 29 592,03 грн. за постачання теплової енергії та 90 986,48 грн. за постачання гарячої та холодної води, а всього 120 578,51 грн. У вказаний період відповідачі заборгованість за житлово-комунальні послуги не сплачували у встановленому законом розмірі.

Відповідно до відмітки на поштовому конверті, ТОВ «Євро-реконструкція» звернулося до суду з позовом до відповідачів 22 листопада 2022 року, тобто частково з порушенням трирічного строку позовної давності, визначеного ст. 257 ЦК України щодо частини позовних вимог за період з грудня 2015 року по березень 2017 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Отже, апеляційний суд вважає, що враховуючи порядок обрахування строку позовної давності, з урахуванням п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, останній має обраховуватись за строковими платежами з квітня 2017 року, а до позовних вимог про стягнення заборгованості за період з грудня 2015 року по березень 2017 року слід застосувати наслідки спливу строків позовної давності.

Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, апеляційний суд вважає позовні вимоги частково доведеними, та приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в межах строків позовної давності за період з квітня 2017 року по березень 2022 року у розмірі 23 202,38 грн. за постачання теплової енергії та 83 750,91 грн. за постачання гарячої води, а всього 106 953,29 грн.

Оскільки обов`язок користувачів житлового приміщення з утримання майна є солідарним з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 належить стягнути солідарно на користь ТОВ «Євро-реконструкція» 106 953,29 грн. заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води.

За правилами ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно, до позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та 3% річних за період з грудня 2015 року по березень 2017 року також застосовуються наслідки спливу строків позовної давності.

За таких обставин, з відповідачів на користь позивача в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України підлягають солідарному стягненню за період з квітня 2017 року по березень 2024 року за постачання теплової енергії збитки від інфляції у розмірі 5 490,31 грн та 3% річних у розмірі 1 548,35 грн, а за постачання гарячої води збитки від інфляції у розмірі 13 396,14 грн та 3% річних у розмірі 4 473,21 грн, а всього 18 886,45 грн. інфляційних втрат та 6 021,56 грн. в рахунок 3% річних.

Відповідно до приписів підпункту 4 пункту 3 розділу II «;Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», оскільки вони стосуються заборони нарахування саме неустойки (штрафу та пені), як одного із способів забезпечення виконання грошового зобов`язання (статті 549-552 ЦК України).

Проте, така заборона не стосується 3 % річних та інфляційних втрат, які передбачені статтею 625 ЦК України та які не є неустойкою (штрафом, пенею), а є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, яка має компенсаційний характер. Така позиція висловлена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16, від 19 червня 2019 року у справі № 703/2718/16-ц, від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц, від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18.

Отже, колегія суддів вважає, що нараховані позивачем інфляційні втрати та 3 % річних є правомірними і такими, що відповідачі зобов`язані сплатити позивачу.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

У відповідності до вимог частини першої статі 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі з підстав, передбачених статтею 255 ЦПК України.

За встановлених вище обставин, колегія апеляційного суду вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає фактичним обставинам справи, не ґрунтується на наявних у справі доказах, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим не може бути залишене без змін, а підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про закриття провадження у справі в частині позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» до ОСОБА_2 та часткове задоволення позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України апеляційний суд, в зв`язку з ухваленням нового судового рішення, змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з: нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Ураховуючи, що позов підлягає задоволенню частково (88,29 %), з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 належить стягнути на користь ТОВ «Євро-реконструкція» судовий збір за розгляд справи судом першої інстанції у розмірі по 365,10 грн з кожного.

Відповідно до частини шостої статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Встановлено, до відповідач ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи та на підставі Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, у зв`язку з чим належить компенсувати ТОВ «Євро-реконструкція» 365,10 грн судового збору за розгляд справи судом першої інстанції за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. ст. 141, 374, 376, 377, 382 ЦПК України, Київський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 подану представником - адвокатом Якобчуком Олегом Миколайовичем - задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 03 квітня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Закрити провадження у справі в частині позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце проживання: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , місце проживання: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Г. Хоткевича, 20) заборгованість за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води у розмірі 106 953,29 грн., інфляційну складову боргу в сумі 18 886,45 грн., 3% річних у розмірі 6 021,56 грн, а всього 131 861(сто тридцять одна тисяча вісімсот шістдесят одна) гривня 30 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Г. Хоткевича, 20) судовий збір за розгляд справи судом першої інстанції у розмірі 365 (триста шістдесят п`ять) гривень 10 копійок.

Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Г. Хоткевича, 20) судовий збір за розгляд справи судом першої інстанції у розмірі 365 (триста шістдесят п`ять) гривень 10 копійок.

Стягнути з ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Г. Хоткевича, 20) судовий збір за розгляд справи судом першої інстанції у розмірі 365 (триста шістдесят п`ять) гривень 10 копійок.

Стягнути з ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Г. Хоткевича, 20) судовий збір за розгляд справи судом першої інстанції у розмірі 365 (триста шістдесят п`ять) гривень 10 копійок.

Стягнути з ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Г. Хоткевича, 20) судовий збір за розгляд справи судом першої інстанції у розмірі 365 (триста шістдесят п`ять) гривень 10 копійок.

Компенсувати товариству з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Г. Хоткевича, 20) судовий збір за розгляд справи судом першої інстанції за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України у розмірі 365 (триста шістдесят п`ять) гривень 10 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова