Справа № 930/2019/23
Провадження № 22-ц/801/1464/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Науменко С. М.
Доповідач:Береговий О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2024 рокуСправа № 930/2019/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Берегового О.Ю. (судді доповідача),

суддів: Ковальчука О.В., Панасюка О.С.,

за участю секретаря судового засідання: Куленко О.В.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Немирівська міська рада Вінницької області,

особа, яка не приймала участі у справі та подала апеляційну скаргу: Немирівська окружна прокуратура в інтересах держави в особі Державної інспекції архітектури та містобудування України,

розглянув цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Немирівської міської ради Вінницької області про визнання права власності на самочинно збудований гараж за апеляційною скаргою особи, яка не приймала участі у справі керівника Немирівської окружної прокуратури ОСОБА_2 подану в інтересах держави в особі Державної інспекції архітектури та містобудування України на рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 25 серпня 2023 року, ухваленого місцевим судом під головуванням судді Науменка С.М., дата складення повного тексту рішення невідома,

встановив:

В липні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Немирівської міської ради Вінницької області про визнання права власності на самочинно збудований гараж.

Позовні вимоги мотивовані тим, що з 1992 року вона зареєстрована у квартирі АДРЕСА_1 , що є її приватною власністю, де і проживає до сьогоднішнього дня разом із своєю сім`єю.

Вказану квартиру вона успадкувала після смерті свого батька ОСОБА_3 , про що свідчить Свідоцтво про право на спадщину за законом видане Немирівською державною нотаріальною конторою ще 18 березня 1995 року.

Біля багатоквартирного будинку, де розміщена її квартира, зараз розташований гараж, позначений на технічному паспорті літерою «Б», загальною площею 23.6 кв. м., який був побудований нею та її чоловіком ще в 2005 році.

Зазначений гараж був побудований ними на земельній ділянці, яка знаходиться в комунальній власності Немирівської міської ради. Вказана земельна ділянка перебуває фактично у розпорядженні всіх жителів будинку АДРЕСА_2 . Перед будівництвом гаража вони отримали погодження кожного власника суміжних квартир будинку, про що свідчать письмові заяви, які вона надає до позовної заяви.

Так як оформлення проектно-кошторисної документації потребувало значних коштів та часу, то вказане будівництво гаража вони здійснили за власні кошти без отримання всіх відповідних необхідних дозволів та розробки проектно-кошторисної документації.

Вважає, що розташування побудованого гаража відповідає всім технічним нормам, його конструкція не порушує права інших співвласників будинку чи інших осіб, а також не створює перешкод для доступу відповідних служб по ремонту електропередач, зв`язку чи інших інженерних комунікацій.

Вказані обставини стали підставою для звернення ОСОБА_1 до суду із вказаним позовом, в якому вона просила визнати за нею право власності на гараж «Б» загальною площею 23.6 кв.м., розміщеного за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 25 серпня 2023 року позов ОСОБА_1 до Немирівської міської ради Вінницької області про визнання права власності на самочинно збудований гараж задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на гараж «Б», загальною площею 23.6 кв. м., розміщеного за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що проведене будівництво гаража, який розташований АДРЕСА_2 , не порушує прав інших осіб, а тому позовні вимоги є законними та обґрунтованими.

Не погоджуючись з таким рішенням суду особа, яка не приймала участі у справі керівник Немирівської окружної прокуратури Петраш Р.І. в інтересах держави в особі Державної інспекції архітектури та містобудування України подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду першої інстанції дійсним обставинам справи, просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що на думку заявника суд попередньої інстанції не звернув уваги на те, що права позивача не порушені. Поряд з цим звертають увагу на те, що позивач не зверталась у встановленому законом порядку до відповідних органів з метою узаконення самочинного будівництва. Позивач не надав підтверджуючих документів про право власності чи користування на земельну ділянку, на якій здійснено самочинне будівництво. Також судом не з`ясовано дотримання позивачем земельних, архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших законодавчих норм.

Сторони не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не направили, що за положеннями ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає цим вимогам.

Апеляційним судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є власницею квартири АДРЕСА_1 .

Вказану квартиру вона успадкувала після смерті свого батька ОСОБА_3 про що свідчить Свідоцтво про право на спадщину за законом видане Немирівською державною нотаріальною конторою 18 березня 1995 року (а.с. 9).

Біля багатоквартирного будинку, де розміщена квартира, зараз розташований гараж, позначений на технічному паспорті літерою «Б», загальною площею 23.6 кв. м., який був побудований нею та її чоловіком ще в 2005 році (а.с. 14-16).

Відповідно до даних Звіту про оцінку майна, проведеного ТОВ «Подільський експертний центр» 21 липня 2023 року, оціночна вартість самовільно збудованого гаража становить 92000 гривень (а.с. 17-20).

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до частини першої статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно із частиною першою статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (частина 2 статті 376 ЦК України).

Частиною 5 статті 376 ЦК України визначено, що на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Отже, правовий режим самочинного будівництва врегульовано статтею 376 ЦК України. Норми зазначеної статті є правовим регулятором відносин, які виникають у зв`язку із здійсненням самочинного будівництва.

Стаття 376 ЦК України розміщена у главі 27 «Право власності на землю (земельну ділянку)», тобто правовий режим самочинного будівництва пов`язаний з питаннями права власності на землю.

Згідно із частиною другою статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Частинами п`ятою, восьмою статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено, що датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта є дата реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації або видачі сертифіката.

Експлуатація закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію, забороняється.

Згідно правил статті 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам (ч. 1). Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (ч. 2). Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням (ч. 3). Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 цього Кодексу (ч. 4).

Таким чином, правовою підставою для визнання у судовому порядку права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, може бути не лише відсутність порушення прав інших осіб таким визнанням, а й встановлення судом відповідності такого об`єкту нерухомості вимогам архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних і інших норм та правил.

Натомість позивач, звернувшись до суду із даним позовом, не зазначив у своїй заяві таких обставин, як: чи мало місце його відповідне звернення до компетентного державного органу із питанням прийняття здійсненої ним забудови нежитлового приміщення гаражу, до експлуатації; чи була відмова у такому прийнятті і чи є вона законною; чи є, а чи відсутні порушення будівельних норм та правил, і якщо є то чи відносяться вони до істотних.

Також позивач у позові не зазначив доказів на підтвердження цих обставин та не надав таких доказів до суду першої та або апеляційної інстанції.

Пунктом 3 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 461 від 13 квітня 2011 року, визначено, що прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації. Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів із середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками, а також комплексів (будов), до складу яких входять об`єкти з різними класами наслідків (відповідальності), здійснюється на підставі акта готовності об`єкта до експлуатації шляхом видачі відповідними органами державного архітектурно-будівельного контролю сертифіката.

Пунктом 12 цього Порядку заборонено експлуатацію об`єктів не прийнятих в експлуатацію.

Позивачем не надано до суду декларації про готовність об`єкта до експлуатації чи акта готовності цього об`єкта нерухомого майна до експлуатації.

Відповідно до частин 4 і 5 статті 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації. Проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; 6) реєстрація права власності на об`єкт містобудування.

Відповідно до частин 1, 2 і 8 статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви (ч. 1). Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками, здійснюється на підставі акта готовності об`єкта до експлуатації шляхом видачі органами державного архітектурно-будівельного контролю сертифіката у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (ч. 2). Експлуатація закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію, забороняється (ч. 8).

Декларація про готовність об`єкта до експлуатації є підтвердженням того, що об`єкт, який будувався, вже збудований (закінчений будівництвом) та готовий до експлуатації і її реєстрація державним органом, є визнанням завершення будівництва, у відповідності із технічними умовами, будівельними нормами та положеннями законодавства, що регулює будівництво та введення в експлуатацію об`єктів нерухомості, і дає підстави для набуття права власності через здійснення державної реєстрації.

Державній реєстрації підлягає право власності тільки на ті об`єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку.

Матеріалами справи встановлено, що декларація про готовність об`єкта нерухомого майна до експлуатації органом державного архітектурно-будівельного контролю не оформлялась, відповідно рішення про її реєстрацію чи повернення не приймалось, а отже, збудована (реконструйована) нерухомість не введена в експлуатацію відповідно до вимог чинного законодавства.

Інформація про наявність у позивача дозвільних документів на право виконання будівельних робіт з будівництва об`єкту та вводу його до експлуатації у встановленому законодавством порядку відсутня.

Звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що це питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 10 квітня 2024 року в справі № 285/5662/22 (Провадження № 61-15517ск23).

Натомість в матеріалах справи відсутні будь які належні, допустимі і достатні докази того, що позивач зверталась до компетентних органів щодо проведення реєстрації спірного майна.

Вказані обставини залишились поза увагою місцевого суду, що призвело до ухвалення помилкового рішення у справі.

Отже, обставини на які посилається апелянт в апеляційній скарзі як на підставу перегляду судового рішення в частині порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права знайшли своє підтвердження.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки при вирішенні справи суд допустився порушень норм матеріального та процесуального права, тому рішення суду підлягає скасуванню.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з підстав, встановлених статтею 376 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Щодо судових витрат.

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

За правилами ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволенню позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Заявником Немирівською окружною прокуратурою при зверненні до суду апеляційної інстанції із апеляційною скаргою сплачено судовий збір в розмірі 1610,40 грн.

Оскільки апеляційна скарга підлягає задоволенню в повному обсязі, тому за положеннями частини 3 статті 141ЦПК України понесені та документально підтвердженні судові витрати (судовий збір) підлягають стягненню з позивача, а саме за подання апеляційної скарги в сумі 1610,40 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу особи, яка не приймала участі у справі керівника Немирівської окружної прокуратури Петраша Ростислава Івановича подану в інтересах держави в особі Державної інспекції архітектури та містобудування України задовольнити.

Рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 25 серпня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Немирівської окружної прокуратури судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 1610,40 грн., за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий О.Ю. Береговий

Судді: О.В. Ковальчук

О.С. Панасюк