Справа № 569/9303/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2024 року

Рівненський міський суд Рівненської області

в особі головуючої судді - Панас О.В.

при секретарі судового засідання - Алексейчук Ю.М.

з участю:

позивачки - ОСОБА_1

представника відповідача адвоката - Іовчик О.А. -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівному у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину, -

в с т а н о в и в:

У провадженні Рівненського міського суду Рівненської області перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину.

Просила стягнути з відповідача фактично понесені додаткові витрати в розмірі 16214,00гривень. Встановити участь відповідача у додаткових витратах та покласти на нього 100% понесених витрат, що будуть стягуватися з нього. Стягнути з відповідача кошти для фінансування наперед додаткових витрат, що зазначені в Переліку додаткових витрат, всього в сумі 162500 гривень, щороку до настання повноліття дітей, з періодичністю стягування один раз на місяць в пропорційній сумі для суми календарного року.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що за період коли вони перестали проживати однією сім`єю, вона понесла разові додаткові витрати на дітей, що викликані особливими обставинами, зокрема лікування та оздоровлення, придбання канцелярських товарів для навчання, придбання одягу для дітей, що підтверджуються відповідними документами. Зокрема витрати, які відбулися у 2023році на оплату літнього оздоровчого табору ОСОБА_3 для старшої дитини в розмірі 5500 гривень. Для підтвердження необхідності такої оплати, свідчить систематичне відвідування цього закладу старшим сином вже протягом трьох років, з метою виховного відпочинку та оздоровлення. Тому раніше вони завжди оплачували такі витрати. Також нею були понесені у 2023 необхідні додаткові витрати на старшого сина, що стосуються лікування та оздоровлення, саме діагностика зору у окуліста та придбання окулярів, лінз, футляра для корегування зору на суму 5073,00 гривень. Також нею були понесені додаткові витрати на лікування, оплату товарів необхідних здобуття освіти, одягу та оздоровлення молодшого та старшого синів на загальну суму 5641,00. Вказані разові витрати підтверджені довідками та квитанціями від надавачів цих послуг.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 підтримала позов повністю у межах доводів позовної заяви, просила вимоги задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився.

Згідно поданого до суду відзиву просив відмовити в задоволенні позову повністю.

Свою правову позицію обґрунтував тим, що позивачкою не надано, належних та допустимих доказів підтвердження понесення останньою витрат, які у розумінні ст.185СК України, можуть бути визначені як додаткові витрати на дитину, що викликані особливими обставинами. Тому, вважає, що вказані позивачкою додаткові витрати на утримання дітей, у силу положень статті 185 СК України не відносяться до додаткових витрат на дитину, викликаних особливими обставинами (хронічна хвороба, каліцтво, розвиток здібностей дитини, тощо), оскільки є поточними витратами на забезпечення основних життєвих потреб дітей, витрати на які в більшій мірі несе саме він, а хвороба на яку покликається позивачка не є тяжким, хронічним захворюванням.

Зазначив, що у нього відсутня заборгованість по сплаті аліментів на утримання дітей, він належним чином приймає участь в їх вихованні, постійно з ними спілкується, бачиться, проводить час, оплачує їх навчання, купує їм продукти, забезпечує кишеньковими коштами, оплачує святкування дня народження дітей, приймає участь у батьківських зборах.

Відповідачем до відзиву також долучено копії письмових документів, на які відповідач посилається як на докази та які були досліджені в судовому засіданні.

З оглянутої відповіді на відзив, вбачається, що позивач не погоджується з доводами відповідача та просить задовольнити її позов.

Представник відповідача адвокат Іовчик О.А., яка діє згідно ордеру серія ВК №1132667 від 11.06.2024 в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 не визнала , підтримала правову позицію ОСОБА_2 та просила відмовити у задоволенні позову з підстав викладених у відзиві.

Ухвалою суду від 22.05.2024 р. прийнято позовну заяву ОСОБА_1 , відкрите спрощене позовне провадження, призначений судовий розгляд з викликом сторін.

Заслухавши пояснення позивачки, представника відповідача, дослідивши надані письмові докази, та оцінивши докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення частково. Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , з 11.05.2007 р. перебували у шлюбі, який рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 06.10.2009 р. у справі № 2-4265/09, розірвано, визначено місце проживання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю. Свідоцтвом про розірвання шлюбу підтверджується реєстрація розірвання шлюбу згідно актового запису № 26 від 12.02.2015р., зареєстрованого відділом ДРАЦСРС Рівненського міського управління юстиції.

Згідно свідоцтва про народження на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис № 2525, зареєстрований 02.11.2007 Відділом РАЦС Рівненського міського управління юстиції, батьками дитини записані ОСОБА_2 , ОСОБА_5 .

Також судом встановлено, що після розлучення у сторін народилася спільна дитина. Так, згідно свідоцтва про народження на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис № 90, зареєстрований 18.08.2011 Відділом ДРАЦС Радивилівського районного управління юстиції у Рівненській області , підтверджується, що батьками дитини записані ОСОБА_2 , ОСОБА_5 .

З оглянутого судом Свідоцтва про змінуімені підтверджується, що 13.07.2022 року позивачка змінила ім`я з ОСОБА_5 на ОСОБА_1 , відповідно до актового запису № 44 від 13.07.2022, зареєстрованого Рівненським відділом ДРАЦС у Рівненському районі Рівненської області.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 18 січня 2024 року, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного суду від 12.03.2024 р., позов ОСОБА_1 до ОСОБА_7 про збільшення розміру аліментів шляхом зміни способу їх стягнення задоволено частково. Змінено спосіб стягнення аліментів, які стягувалися на підставі судового наказу Рівненського міського суду Рівненської області у справі № 569/16127/22 від 10 листопада 2022 року з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_1 на утримання дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, на стягнення аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі по 4 000 гривень щомісячно на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дітьми повноліття.

Заборгованість по сплаті аліментів станом на 30.06.2024 у відповідача відсутня, що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів № 167709 від 19.06.2024.

Як доказ понесення додаткових витрат на дітей позивачкою надано та оглянуто судом письмові документи: витрати, які відбулися у 2023році на оплату літнього оздоровчого табору ОСОБА_3 для старшої дитини в розмірі 5500 гривень, додаткові витрати на старшого сина, що стосуються лікування та оздоровлення, саме діагностика зору у окуліста та придбання окулярів, лінз, футляра для корегування зору на суму 5073,00 гривень, додаткові витрати на лікування, оплату товарів необхідних здобуття освіти, одягу та оздоровлення молодшого та старшого синів на загальну суму 5641,00 грн., витрати на лікування хронічних захворювань молодшого сина - спеціалізоване санаторне оздоровлення для лікування аденоїдів 4 ступеню та лікувально фізична культура для виправлення вальгусної деформації стопи, документи щодо хронічного запалення вуха дитини. Рахунком-фактурою № 1210 від 07.08. 2023 підтверджується оплата придбання окулярів в сумі 4200 грн. Інші квитанції оглянуті судом вказують на придбання позивачкою одягу та продуктів харчування. Вважає, що вона несе додаткові витрати для розвитку здібностей дітей- старшого сина із спортивної секції з боксу та ММА, та намір молодшого сина щодо зайняття баскетболом, будь-яких доказів понесення витрат по оплаті суду не надано, та судом не встановлено, що наміри позивачки щодо начання дітей у спортивних секціях є додатковими витратами у розуміння положень ст.185 СК України. Окрім того, з наданих до суду та досліджених у судовому засіданні доказів відповідача, встановлено наступне. З оглянутих судом банківських виписок з приват банку вбачається, що відповідач регулярно здійснює платежі на банківські карти на рахунки відкриті на дітей сторін. Встановлено, що відповідачем ОСОБА_2 здійснена оплата за навчання дітей, а саме: - Згідно Договорів про надання платної освітньої послуги № 9/9- 2/121/2023, та № 140/9-1/121/2023 , укладених між ОСОБА_2 в інтересах сина - ОСОБА_4 та Рівненським фаховим коледжем інформаційних технологій, та долучених та наданих копій квитанцій підтверджується, що відповідач одноосібно оплатив навчання сина ОСОБА_4 в сумі 19000,00 грн. відповідно до п.2 Договору, де зазначено, що вартість освітньої послуги на один рік навчання становит 19000,00 грн. Зокрема, квитанціями від 14.08.2023, 30.05.2024 підтверджується внесення оплати по 9500,00 грн. Згідно долучених скрін - шотів з телефону та банківських виписок підтверджується оплата придбання молодшому сину зошитів для організації навчального процесу в школі. Таким чином, судом встановлено, що відповідач окрім сплати аліментів, несе додаткові витрати на дітей, як то за навчання, на організацію навчання, та кишенькові кошти, які перерховує особисто дітям. Відповідно до ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Відповідно до ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року (надалі Конвенція про права дитини), Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Відповідно до ч.1 ст.27 Конвенції про права дитини Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР від 17 липня 1997 року) Кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Конституцією України визначено основні права і обов`язки держави та громадян щодо забезпечення захисту дітей, Зокрема, у частині 2 ст.51 Основного Закону України і кореспондованій їй статті 180 СК України зазначається, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст.8 ЗУ «Про охорону дитинства» Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. До відшкодування понесених додаткових витрат можна притягати лише батьків, по фактично понесених або передбачуваних витратах, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Статтею 55 Конституції України передбачено, що права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Аналогічні положення викладено і у статті 16 ЦК України, якою установлено, що кожній особі надано право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Отже, сукупністю достовірно встановлених судом доказів підтверджується, що на даний час відповідач сплачує аліменти на утримання дітей, заборгованості по оплаті аліментів немає, несе додаткові витрати на дітей. Суд прийшов до висновку, що у даній справі одним із способів захисту цивільних прав та інтересів дитини може бути відшкодування додаткових витрат понесених за лікування неповнолітньої дитини. Кожний з батьків може нести додаткові матеріальні витрати у разі лікування дитини. При визначенні розміру додаткових витрат на придбання окулярів для лікування дитини, які підлягають до стягнення з відповідача, суд враховує, що відповідач працездатний, отримує доходи, аліменти сплачує вчасно, заборгованість відсутня, також купує дітям одяг, необхідні побутові речі, оплачує навчання дітей. Відповідно до вимог частини другої ст. 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Аналіз відповідних норм Закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні. Таким чином, враховуючи достовірно встановлені судом докази, та виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення частково та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені додаткові витрати в сумі 2 100 грн. 00 коп., що становить половину вартості придбаних окулярів для дитини. У задоволенні решти вимог відмовити за недоведеністю позовних вимог у розумінні положення ст.. 185 СК України. Відповідно до ст. 141ЦПК судові витрати по оплаті судового збору підлягають до стягнення з відповідача в прибуток державного бюджету в сумі 1211,20 грн. У задоволенні вимоги ОСОБА_2 щодо відшкодування понесених ним витрат на правничу допомогу, відмовити. На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 263-268, 273,354, 355 ЦПК України, суд ,

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 , задовольнити частково . Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені додаткові витрати в сумі 2 100 (дві тисячі сто) грн. 00 коп. У задоволенні решти вимог відмовити. Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір у прибуток державного бюджету у сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп. У задоволенні вимоги ОСОБА_2 щодо відшкодування понесених витрат на правничу допомогу, відмовити. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Рівненський міський суд. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 . Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ,зареєстрованне місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 . Повний текст рішення виготовлено 26.11.2024.

Суддя О.В.Панас