Справа №613/1143/24 Провадження № 2/613/551/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 грудня 2024 року Богодухівський районний суд Харківської області у складі головуючого судді Харченка С.М., за участю секретаря Мізяк М.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Богодухові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Богодухівської міської ради Харківської області про визнання права користування земельною ділянкою,-

встановив:

Представник позивача - адвокат Колєснік І.А. звернувся до суду з позовною заявою до Богодухівської міської ради Харківської області про визнання права користування земельною ділянкою, у якій просить: визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в порядку спадкування право постійного користування по 1/2 частці для кожного земельною ділянкою площею 0,17 га, кадастровий номер: :01:002:0360, цільове призначення для ведення підсобного сільського господарства.

Свої вимоги мотивує тим, що позивачі є рідними братами. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачів ОСОБА_3 . Богодухівською державною нотаріальною конторою Харківської області заведено спадкову справу на майно ОСОБА_3 за № 397/2022. Позивачі прийняли спадщину батька в рівних частках по 1/2 як спадкоємці за законом першої чергування спадкування та уклали між собою договір від 17.06.2023 про поділ спадкового майна в зазначених частках. Таким чином в нотаріальному порядку визначені успадковані позивачами частки в спадковому майні ОСОБА_3 по 1/2 для кожного. ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 мати ОСОБА_3 і баба позивачів. Богодухівською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу на майно ОСОБА_4 за № 502/2007. Спадщину ОСОБА_4 в цілому прийняв батько позивачів ОСОБА_3 . Інших спадкоємців ОСОБА_4 за законом/за заповітом немає. ОСОБА_4 на час смерті належало право постійного користування земельною ділянкою площею 0,17 га, за цільовим призначенням - для ведення особистого підсобного господарства, на території колишньої Кленівської сільської ради Богодухівського району Харківської області (правонаступник Богодухівська міська рада). Правовстановлюючим документом на це речове право ОСОБА_4 є Державний акт на право постійного користування землею серії ХР № 04-00-018357, виданий 31.10.1997 Кленівською сільською радою. Земельній ділянці присвоєно кадастровий номер: :01:002:0360, право постійного користування ділянкою ОСОБА_4 зареєстровано в Державному земельному кадастрі за цільовим призначенням для ведення підсобного сільського господарства. Батько позивачів після смерті ОСОБА_4 володів та користувався цією земельною ділянкою за її цільовим призначенням, однак на себе право користування в нотаріальному порядку не переоформив. Богодухівською державною нотаріальної конторою позивачам повідомлено про відмову у видачі свідоцтв про право на спадщину на вказану земельну ділянку після смерті ОСОБА_3 , оскільки нотаріусом встановлено спір про право, пов`язаний із невизначеністю в чинному законодавстві щодо правових підстав спадкування права постійного користування земельною ділянкою, припинення цього речового права після смерті спадкодавця та його належності до спадкового майна; позивачам рекомендовано звернутися до суду з позовом про визнання даного речового права в судовому порядку (письмова відмова в спадковій справі). Позивачі вважають, що право користування цією земельною ділянкою є спадковим майном (речовим правом), після смерті ОСОБА_4 в порядку спадкування воно перейшло до ОСОБА_3 , а вже після смерті останнього його успадкували позивачі в рівних частках. Договір позивачів від 17.06.2023 поділ цього майна не передбачає. За таких обставин між сторонами виник спір щодо визнання за позивачами речового права на земельну ділянку, який підлягає вирішенню в судовому порядку.

Ухвалою судді Богодухівського районного суду Харківської області від 10 липня 2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 24 липня 2024 року витребувано з Богодухівської державної нотаріальної контори Харківської області копії спадкових справ, заведених після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 (спадкова справа №502/2007) та ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 (спадкова справа №397/2022)

Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 02.08.2024 підготовче провадження в справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивачів адвокат Колєснік І.А. у судове засідання не з`явився, надав заяву відповідно до змісту якої просить суд розглянути і вирішити справу по суті за наявними в ній матеріалами за відсутності в судовому засіданні сторони позивачів та ухвалити рішення, яким позов задовольнити; судові витрати позивачів залишити за ними, без їх розподілу між сторонами.

Представник відповідача Богодухівської міської ради Харківської області в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, уточнив, що у вирішенні справи по суті не заперечує проти позову.

Таким чином, від усіх учасників справи надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності в судовому засіданні.

Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності, що передбачено ч.3 ст.211 ЦПК України.

Згідно з ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

У ч.ч. 2, 4 ст. 247, ч. 4 ст. 268ЦПК України унормовано, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється; суд підписує рішення без його проголошення.

З урахуванням цих обставин судом здійснено судовий розгляд справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності учасників справи в судовому засіданні.

Суд, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, приходить до наступного.

Відповідно до копій свідоцтв про народження батьком позивачів є ОСОБА_3 .

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_5 помер батько позивачів ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 .

Відповідно до копії довідки Сіннянського старостинського округу №18-01-12/626 від 10 травня 2023 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . На день смерті разом з ним була зареєстрована дружина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

З витягу №70370450 від 20.10.2022 про реєстрацію в спадковому реєстрі вбачається, що ОСОБА_3 значиться як спадкодавець.

Згідно змісту копій заяв ОСОБА_1 та ОСОБА_3 від 20 жовтня 2022 року року, наявних в матеріалах спадкової справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 прийняли спадщину після смерті ОСОБА_3 .

Відповідно до копії заяви ОСОБА_5 від 20 жовтня 2022 року, остання відмовилася від права на прийняття належної їй частки у спадковому майні за всіма підставами та не заперечує, щоб свідоцтво про право на спадщину було видане іншим спадкоємцям.

17 червня 2023 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали договір про поділ спадщини, відповідно до якого після укладання договору у спадщину до ОСОБА_1 переходить (одна четверта) частка у праві власності на квартиру за АДРЕСА_2 (три), причіп марки ПМЗ, моделі 8131, реєстраційний номер НОМЕР_2 ; у спадщину ОСОБА_2 переходить житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 (три з літерою «А»), земельна ділянка площею 1,8300 га, цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:002:0109, що розташована за адресою: с.Кленове Богодухівського району Харківської області.

Також, з матеріалів спадкової справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , 17 червня 2023 року отримали свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 , яке належало йому на момент смерті (у обсязі визначеному договором про поділ спадщини від 17 червня 2023 року).

Отже, позивачі прийняли спадщину батька в рівних частках - по , як спадкоємці за законом першої черги спадкування та уклали між собою договір від 17.06.2023 про поділ спадкового майна в зазначених частках, таким чином в нотаріальному порядку визначені успадковані позивачами частки в спадковому майні ОСОБА_3 по для кожного.

Раніше - ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_4 - мати ОСОБА_3 і баба позивачів, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 .

Відповідно до змісту копії довідки виконавчого комітету Кленівської сільської ради Богодухівського району Харківської області №282/02-24 від 30.03.09 року, наявної в матеріалах спадкової справи, ОСОБА_4 була зареєстрована і постійно проживала в АДРЕСА_1 і вибула в зв`язку зі смертю. На день смерті ОСОБА_4 були зареєстрована та проживали за вказаною адресою: син ОСОБА_3 , невістка ОСОБА_5 та онук ОСОБА_2 . Від імені померлої заповіт н посвідчувався.

18 квітня 2009 року було заведено спадкову справу №502/2007 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 , з якої вбачається, що ОСОБА_3 25 вересня 2007 року подав заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 ..

Згідно копії Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №11203245 від 29 вересня 2007 року, ОСОБА_4 значиться як спадкодавець.

Відомостей про інших спадкоємців матеріали спадкової справи не містять.

ОСОБА_3 після смерті матері отримав свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.04.2009 року та 27.11.2018 року на спадкове майно ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , яке належало їй на момент смерті.

При цьому слід зазначити, що ОСОБА_4 на час смерті належало право постійного користування земельною ділянкою площею 0,17 га, за цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства, на території колишньої Кленівської сільської ради Богодухівського району Харківської області (правонаступник Богодухівська міська рада).

Правовстановлюючим документом на це речове право ОСОБА_4 є Державний акт на право постійного користування землею серії ХР №04-00-018357, виданий 31.10.1997 року на підставі рішення Х сесії ХХІ скликання Кленівської сільської Ради народних депутатів Богодухівського району Харківської області від 29 березня 1993 року №13, площею 0,17 га в межах згідно з планом. Земельна ділянка розташована на території Кленівської сільської Ради народних депутатів.

Земельній ділянці присвоєно кадастровий номер: :01:002:0360, право постійного користування ділянкою ОСОБА_4 зареєстровано в Державному земельному кадастрі за цільовим призначенням для ведення підсобного сільського господарства.

Батько позивачів після смерті ОСОБА_4 володів та користувався цією земельною ділянкою за її цільовим призначенням, однак на себе право користування в нотаріальному порядку не переоформив.

Договір позивачів від 17.06.2023 поділ цього майна не передбачає.

В силу положень ст.1216 ЦК України спадкування - це перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ч. 1 ст. 1217 ЦК України).

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 2 ст.1220 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

За змістом ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Таким чином, дослідженими матеріалами спадкової справи достовірно встановлено, що позивачі є єдиними спадкоємцями першої черги спадкування за законом, спадщину вони прийняла у встановленому порядку.

Згідно з Державним актом на право постійного користування землею серії ХР-04-00-018357 від 31 жовтня 1997 року, виданим на підставі рішення Х сесії ХХІ скликання Кленівської сільської Ради народних депутатів Богодухівського району Харківської області від 29 березня 1993 року №13, ОСОБА_4 була надана в постійне користування земельна ділянка площею 0,17 га, для ведення особистого підсобного господарства, яка розташована на території Кленівської сільської Ради народних депутатів.

Відповідно до Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку кадастровий номер :01:002:0360, відомості про суб`єкта речового права на земельну ділянку ОСОБА_4 , цільове призначення для ведення підсобного сільського господарства, місце розташування Харківська область Богодухівський район Кленівська сільська рада.

Батько позивачів, після смерті ОСОБА_4 , володів та користувався вказаною земельною ділянкою за її цільовим призначенням, однак на себе за життя право користування спірною земельною ділянкою в нотаріальному порядку не переоформив.

Як слідує з матеріалів справи, позивачі звернулися до Богодухівської держнотконтори із заявою з приводу можливості отримання свідоцтва про право на спадщину за законом.

Богодухівська держнотконтора листом за №1138/01-16 від 09.11.2024 повідомила позивачу про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину на право постійного користування вказаною земельною ділянкою, оскільки нотаріусом було встановлено спір про право, пов`язаний із невизначеністю у чинному законодавстві правових підстав спадкування права постійного користування земельною ділянкою, припинення цього речового права після смерті спадкодавця та його належності до спадкового права.

Конституція України закріплює, що людина визнається найвищою соціальною цінністю в Україні, яка є соціальною і правовою державою, в якій визнається і діє принцип верховенства права (ст.ст. 1, 3 та 8).

Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону (ч. 3 ст. 41 Конституції України).

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Поняття «майно» в розумінні ст. 1 Першого протоколу до Конвенції не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації певного блага у внутрішньому праві країни. Згідно з Конвенцією, інші права та інтереси є активами, тому можуть вважатися «правом власності», а відтак і «майном».

Тому право користування земельною ділянкою, отриманою громадянином для ведення особистого підсобного господарства є майном у розумінні ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, право на яке підпадає під її захист.

Згідно з нормами ч.2 ст.407 ЦК України та ч.2 ст.102ЗКУкраїни право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) може відчужуватися і передаватися у порядку спадкування.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5ст.7ЗКУкраїни від18.12.1990 (чинного на час набуття спадкодавцями права постійного користування спірною земельною ділянкою) користування землею може бути постійним або тимчасовим. Постійним визнається землекористування без заздалегідь установленого строку. У постійне користування земля надається Радами народних депутатів із земель, що перебувають у державній власності, зокрема, громадянам України для ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства.

Пунктом 6 розділу X «Перехідні положення» ЗК України України у редакції Закону від 25.10.2001, який діяв з 01.01.2002 (момент набрання чинності названим ЗК України) до 22.09.2005, було встановлено, що громадяни та юридичні особи, які набули земельні ділянки на праві постійного користування до 01.01.2002, але згідно з Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 01.01.2008 переоформити право постійного користування на право власності або право оренди.

Проте, Конституційний Суд України рішенням № 5-рп/2005від 22.09.2005 визнав таким, що не відповідає Конституції України(є неконституційним) положення п. 6розділу X «Перехідні положення`ЗК України щодо зобов`язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди без відповідного законодавчого, організаційного та фінансового забезпечення.

Тому громадяни та юридичні особи, які до 01.01.2002 отримали у постійне користування земельні ділянки, правомочні використовувати отримані раніше земельні ділянки на підставі цього правового титулу без обов`язкового переоформлення права постійного користування на право власності на землю чи на право оренди землі.

Отже, право постійного користування земельною ділянкою, набуте у встановленому порядку до 01.01.2002, не втрачається внаслідок його непереоформлення користувачем, який за ЗК України не є суб`єктом такого права. Право постійного користування земельною ділянкою зберігається за таким користувачем до приведення прав і обов`язків щодо вказаної ділянки у відповідності до вимог чинного законодавства.

Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.10.2019 у справі № 663/1738/16-ц.

Суд у даному спорі застосовує вказані положення законодавства та з урахуванням встановлених у справі обставин зазначає, що на момент смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , їм на законних підставах належало право постійного користування спірною земельною ділянкою.

У постанові від 05.11.2019 у справі № 906/392/18 Велика Палата Верховного Суду вказала, що право постійного землекористування є безстроковим і може бути припинене лише з передбачених уст.141ЗКУкраїни від25.10.2001 підстав, перелік яких є вичерпним. Дії органів державної влади та місцевого самоврядування, спрямовані на позбавлення суб`єкта права користування земельною ділянкою поза межами підстав, визначених уст. 141 ЗК України від 25.10.2001, є такими, що порушують це право.

Перелік прав та обов`язків особи, які не входять до складу спадщини, визначений уст. 1219 ЦК України. За змістом вказаного переліку право постійного користування земельною ділянкою, яке належало спадкодавцю, не є тим правом, яке не можна успадкувати. А тому таке право за загальним правилом входить до складу спадщини.

Право постійного користування (на підставі відповідного державного акта) земельною ділянкою не припиняється зі смертю фізичної особи, якій було надане таке право, незалежно від цільового призначення відповідної ділянки.

Тому право постійного користування земельними ділянками, яке перейшло у порядку спадкування, не припиняється ані через зміни у земельному законодавстві, ані через смерть осіб, яким це право належало.

Такі висновки висловлено Верховним Судом у постанові від 09.09.2020 у справі № 681/1154/17 та Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23.06.2020, справа № 179/1043/16-ц, у постанові від 23.06.2020, справа № 922/989/18.

У наведеній постанові Велика Палата Верховного Суду відступила шляхом конкретизації від висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 20.11.2019 у справі № 368/54/17, у частині відступу від висновків, сформульованих у постановах Верховного Суду України від 05.10.2016 у справі № 181/698/14-ц і від 23.11.2016 у справі № 657/731/14-ц про те, що право користування земельною ділянкою, яке виникло в особи лише на підставі державного акта на право користування земельною ділянкою без укладення договору про право користування земельною ділянкою із власником землі, припиняється зі смертю особи, якій належало таке право, і не входить до складу спадщини.

Згідно з ч. 4 ст.263ЦПКУкраїни при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на викладене, ані відсутність у ЗК України2001року такого права на земельну ділянку, як право постійного користування, ані смерть особи, якій належало таке право, самі по собі не припиняють права постійного користування вказаною земельною ділянкою та не виключають права постійного користування земельною ділянкою зі складу спадщини.

ЗК України в чинній редакції встановлено, що підставами припинення права користування земельною ділянкою є: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати; е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини; ж) передача приватному партнеру, концесіонеру нерухомого майна, розміщеного на земельній ділянці, що перебуває в користуванні державного або комунального підприємства та є об`єктом державно-приватного партнерства або об`єктом концесії.

Суд зауважує, що ані за життя, ані після смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , належне їм право постійного користування спірною земельною ділянкою не було припинене. Доказів того, що це право було припинено в установленому законом порядку, матеріали справи не містять.

Отже, право постійного користування спірною земельною ділянкою ОСОБА_4 не було припинено та було успадковане ОСОБА_3 , який як і позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 продовжили користуватися даною земельною ділянкою, а тому вони успадкували це речове право на земельну ділянку після смерті батька.

Відповідно до ч.2 ст.15 ЦК України та ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті Кодексу визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

У п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування» надано роз`яснення про те, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Частинами 2, 3 ст.152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання прав.

За обставин справи судом встановлено та підтверджено доказами, що позивачам було відмовлено в нотаріальному оформленні успадкованого права постійного користування спірною земельною ділянкою, що означає про невизнання цього права, а отже вони мали належні підстави заявити до суду вимоги про визнання цього права в судовому порядку.

Суд визнає обраний позивачами спосіб судового захисту невизнаного права належним та ефективним.

За положеннями п.24 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України розпорядником земельної ділянки є Богодухівська міська рада, а тому саме вона є відповідальною особою за даними вимогами позивача та є відповідачем у цьому спорі.

Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У ч.1 ст.89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, з наведених мотивів суд визнає позовні вимоги законними та обґрунтованими, а тому позов в межах заявлених вимог підлягає задоволенню.

Згідно ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Проте, позивачі не ставлять вимогу про стягнення на їх користь судового збору, згідно поданої стороною позивача заяви просять судові витрати залишити за ними, отже суд залишає судовий збір за позивачами.

Керуючись ст. ст. 3, 15, 16, 20, 1216, 1218, 1220, 1222, 1225, 1268 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 12, 13, 81,141, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Богодухівської міської ради Харківської області про визнання права користування земельною ділянкою -задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в порядку спадкування право постійного користування по частці для кожного земельною ділянкою площею 0,17 га, кадастровий номер: :01:002:0360 за цільовим призначенням - для ведення підсобного сільського господарства.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Харківського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , адреса: АДРЕСА_4 .

Позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , адреса: АДРЕСА_5

Відповідач - Богодухівська міська рада Харківської області, адреса: 62103 Харківська область м.Богодухів пл.Соборності,2, .

СУДДЯ