Провадження № 2/752/8133/24
У Х В А Л А

Іменем України

28 листопада 2024 року суддя Голосіївського районного суду м. Києва Слободянюк А.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, -

в с т а н о в и в:

До Голосіївського районного суду м. Києва через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» надійшла вищевказана позовна заява.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду міста Києва від 12 листопада 2024 року дану позовну заяву залишено без руху та надано позивачу семиденний строк, з дня отримання ним копії ухвали, для усунення недоліків.

На виконання вищенаведеної ухвали суду про залишення позову без руху, 26 листопада 2024 року на електронну пошту суду від представника позивача адвоката Струць Т.І. надійшла заява з додатками про усунення недоліків.

Однак, дослідивши вказану заяву на усунення недоліків, суддя дійшов висновку про не усунення позивачем недоліків позову, вказаних в ухвалі від 12 листопада 2024 року, на підставі наступного.

Так, відповідно до наведеної ухвали, позивачу необхідно було надати суду докази місцезнаходження майна відповідача, його останнє відоме зареєстроване місце проживання або перебування, чи постійне місце заняття (роботи) в Голосіївському районі м. Києва, оскільки судом не було виявлено зарєестрованого у встановленому законом порядку місця проживання відповідача. Надані стороною позивача світлини ноутбуку не є належним доказом як належності його відповідачу, так і місцезнаходження даного майна в Голосіївському районі м. Києва. Крім цього, позивачем не було виконано вимог п. 2 ч. 1 ст. 177 ЦПК України, не надано доказів направлення відповідачу листом з описом вкладення копії позовної заяви з додатками.

Відповідно до заяви представника позивача адвоката Струць Т.І. про усунення недоліків позовної заяви, представник позивача вважає, що позивачка має законне право звернення з даним позовом до Голосіївського районного суду м. Києва, оскільки відомості про місцезнаходження відповідача в неї відсутні з 2016 року, однак у квартирі позивачки, де вони проживали разом, знаходиться особисте майно відповідача, а саме ноутбук який вона може надати суду для огляду.

На виконання вимоги ухвали від 12 листопада 2024 року будь-яких доказів місцезнаходження майна відповідача, його останнього відомого зареєстрованого місця проживання або перебування, чи постійне місце заняття (роботи) в Голосіївському районі м. Києва позивач не надав. Крім того, не надає суду копії листа з описом вкладення про направлення відповідачу копії позовної заяви з додатком, як то встановлено п. 2 ч. 1 ст. 177 ЦПК України.

Суд повторно роз`яснює позивачу, що світлини ноутбуку не є належним доказом як належності його відповідачу, так і його місцезнаходження в Голосіївському районі м. Києва, оскільки вони не містять відомостей про власника майна, якими можуть бути документи на придбання даного пристрою на ім`я відповідача за адресою місця проживання позивачки, чого суду надано не було, та як наслідок позивачем не доведено підсудність справи Голосіївському районному суду м. Києва на підставі ч.9 ст. 28 ЦПК України.

Право на звернення до суду за судовим захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів є одним із важливіших конституційних прав громадян та юридичних осіб.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950, далі - Конвенція 1950 року), а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 7 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтями 2, 3, 4 ЦПК України передбачено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховою Радою України. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини першої статті 23 ЦПК України усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, крім справ, визначених частинами другою та третьою цієї статті.

Правила щодо підсудності цивільних справ, які підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, тобто розмежування компетенції по розгляду і вирішенню підвідомчих суду цивільних справ всередині системи судів цивільної юрисдикції, визначені в Главі 2 Розділу III ЦПК України.

Відповідно до пункту першого частини третьої статті 376 ЦПК України обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення є порушення норм процесуального права, якщо справу розглянуто неповноважним складом суду.

Принцип законного судді нерозривно пов`язаний з правом особи на повноважний, компетентний суд. Відповідно до статті 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Суд не тільки вправі, а й зобов`язаний ухилитися від розв`язання справ, йому не підсудних.

Вимоги статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є виконаними, коли справа заявника була розглянута національним судом, який створено на підставі закону. Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях наголошував, що поняття «суд, встановлений законом», стосується не тільки юридичного підґрунтя самого по собі існування «суду», але також і дотримання судом спеціальних норм, які регулюють його юрисдикцію, підсудність, повноваження судді (належний склад суду).

Таким чином, вбачається, що позивач не усунув недоліки позовної заяви, вказані в ухвалі судді від 11 липня 2024 року, не довів підсудність справи саме Голосіївському суду м. Києва.

Відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач у встановлений термін в ухвалі про залишення позовної заяви без руху не усунув недоліки, позовна заява вважається не поданою та повертається позивачеві.

Отже, з огляду на те, що судове рішення про залишення позовної заяви без руху, не було повністю виконаним стороною позивача, а також приймаючи до уваги те, що повернення позову, відповідно до ч. 7 ст. 185 ЦПК України, не є порушенням права на справедливий судовий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду, так як після усунення вказаних недоліків позивач має право повторно звернутися до суду із зазначеним позовом, суд вважає за необхідне позовну заяву визнати неподаною та повернути позивачу.

Керуючись ст.ст. 4, 11, 12, 13, 43, 44, 48, 81, 175, 185, 260, 294 ЦПК України, суддя

п о с т а н о в и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав - повернути позивачу.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із позовом до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стати підставою для його повернення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Суддя А.В. Слободянюк