ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 638/628/23
Номер провадження 22-ц/818/3374/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2024 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Пилипчук Н.П., Яцини В.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання Шевченко В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 04 липня 2024 року в складі судді Тимченка А.М. у справі №638/628/23 за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2023 року Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» (далі КП «ХТМ») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 проживають за адресою: АДРЕСА_1 та є споживачами послуг централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання, які надає підприємство, згідно з Законом України "Про житлово-комунальні послуги" № 1875-ІV від 24 червня 2004 року та "Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води", затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630.

Відповідачі не в повному обсязі сплачували вартість вказаних послуг, у зв`язку з чим за період з 01 вересня 2013 року по 31 грудня 2022 року виникла заборгованість у розмірі 87295,18 грн.

Посилаючись на вказані обставини, КП «ХТМ» просило стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 заборгованість за послуги з постачання теплової енергії та гарячої води у розмірі 87295,18 грн, 3% річних у розмірі 1481,67 грн, інфляційні втрати у розмірі у сумі 9775,93 грн, а також судові витрати.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду від 15 листопада 2023 року позов КП «ХТМ» позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь КП «ХТМ» заборгованість за послуги з теплопостачання за період з 01 вересня 2013 року по 31 грудня 2022 року в сумі 87295,18 грн, інфляційні втрати в розмірі 9100, 23 грн, 3% річних в розмірі 1388,88 грн.

Стягнуто в рівних частинах з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь КП «ХТМ» судовий збір у сумі 2684,00 грн, тобто по 1342,00 грн з кожного.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач є споживачем послуг, які надаються КП «ХТМ», проте належним чином зобов`язання щодо оплати наданих послуг не виконувала, що призвело до утворення заборгованості, яка підлягає стягненню у судовому порядку .

Ухвалою Дзержинського районного суду від 24 травня 2024 року заочне рішення від 15 листопада 2023 року у справі № 638/628/23 скасовано, справу призначено до розгляду в загальному порядку, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

01 червня 2024 року ОСОБА_1 подала відзив на позовну заяву, в якому просила позов КП «ХТМ» залишити без задоволення.

Відзив мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, а тому на час відкриття провадження її цивільна процесуальна правоздатність була припинена та вона не могла бути стороною по справі.

Також, просила застосувати наслідки пропуску позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання за період з 01 вересня 2013 року до 25 січня 2020 року, у зв`язку з чим змінити розмір інфляційних втрат та 3% річних, що підлягає стягненню.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 04 липня 2024 року провадження у цивільній справі № 638/628/23 за позовом КП «ХТМ» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання, в частині позовних вимог до ОСОБА_2 закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 04 липня 2024 року позов КП «ХТМ» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «ХТМ» заборгованість за послуги з теплопостачання за період з 01 вересня 2013 року по 31 грудня 2022 року у сумі 86359,59 грн, інфляційні втрати інфляції у розмірі 8853,82 грн та 3% річних у розмірі 1359,97 грн всього у сумі - 96573,38 грн, а також 2650,76 грн судового збору.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідачкою належним чином не виконано обов`язки зі сплати комунальних послуг, наданих позивачем, у зв`язку з чим з неї підлягає стягненню заборгованість за послуги з теплопостачання за період з 01 вересня 2013 року до 31 грудня 2022 у розмірі 86359,59 грн разом з інфляційними втратами та 3% річних. Зважаючи, що впродовж 2014 - 2021 років відповідачкою вносились кошти в рахунок погашення заборгованості, що свідчить про визначення боргу, суд першої інстанції не вбачав підстав для застосування строків позовної давності.

05 серпня 2024 року через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 на вказане судове рішення подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просила скасувати рішення суду першої інстанції у частині задоволених вимог та ухвалити нове судове рішення, яким стягнути заборгованість за послуги з теплопостачання за період з 01 вересня 2013 року по 31 грудня 2022 року із розрахунку за одну особу із врахуванням відсутності солідарного відповідача.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем було пред`явлено позов про солідарне стягнення заборгованості з двох відповідачів, проте ухвалою суду від 04 липня 2024 року провадження у справі в частині позовних вимог до ОСОБА_2 закрито у зв`язку зі смертю останньої до відкриття провадження у справі.

Вважає, що судом першої інстанції помилково визначено її як єдиного спадкоємця ОСОБА_2 та стягнуто всю суму заборгованості у повному обсязі.

Після смерті ОСОБА_2 КП «ХТМ» не звертався до нотаріуса з вимогами до спадкоємців про відшкодування вартості комунальних послуг з теплопостачання.

В межах даного позову пред`явлені саме вимоги про стягнення заборгованості, а не вимоги кредитора до спадкоємців ОСОБА_2 , а тому суд першої інстанції вийшов за межі заявлених позовних вимог, стягнувши з неї як зі спадкоємця і заборгованість іншого солідарного відповідача.

Зважаючи, що відповідачі лише частково здійснювали оплату комунальних послуг у розмірі меншому від фактичних нарахувань, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про переривання строку позовної давності за щомісячними платежами за минулий період.

Вважає, що оскільки ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , то з урахуванням застосування строку позовної давності, станом на 31 грудня 2022 року заборгованість за надані послуги з теплопостачання за період з 26 січня 2020 року по 31 грудня 2022 року становить 24334,15 грн. (25541,33-((1439,32 грн./31 к.д.) х 5 к.д.). Заборгованість кожного окремо з відповідачів перед позивачем за надані послуги складає по 12167,08 грн. у рівних частинах. Розмір інфляційних витрат та 3% річних за вказаних період складає 4913,65 грн, що дорівнює 50% від загальної заборгованості відповідачів.

У судове засідання апеляційного суду сторони учасники судового розгляду не з`явилися.

Судові повістки-повідомлення про розгляд справи 24 жовтня 2024 року, надіслані апеляційним судом на адреси сторін-учасників:

Комунальним підприємством «Харківські теплові мережі» отримано 21 вересня 2024 року в електронному кабінеті (т. 1, а.с. 142);

ОСОБА_4 , яка діє в інтересах КП "ХТМ" отримано 21 вересня 2024 ро ку в електронному кабінеті (т. 1, а.с. 143);

ОСОБА_1 отримано 21 вересня 2024 року в електронному кабінеті (т. 1, а.с. 144).

21 жовтня 2024 року від ОСОБА_1 надійшло клопотання про розгляд справи без її участі (т. 1, а.с. 145-148).

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність осіб, що не з`явилися, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з такого.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт1 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає у повній мірі зазначеним вище вимогам цивільного процесуального законодавства України.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є споживачем послуг з теплопостачання за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 3).

Відповідно до відомості про нарахування та оплату за послуги з теплопостачання з урахуванням періоду платежу за відповідачами обліковується борг 87295,18 грн за період з 01 вересня 2013 року по 31 грудня 2022 року (а.с.4-5).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла (а.с. 84).

За статями 67, 68 ЖК України наймачі (власники) квартир зобов`язані своєчасно вносити плату за комунальні послуги, до числа яких входять послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води.

Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частини 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною 1 статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом частини 1 статті 901, частини 1 статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, строки та в порядку, що встановлені договором.

Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.

Отже, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто, в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.

За змістом статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Споживач (індивідуальний споживач) - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Пунктом 5 частини 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 та є усталеним у практиці Верховного Суду, зокрема, підтриманий у постановах від 04 грудня 2019 року у справі № 683/2743/15-ц, провадження № 61-33787св18; від 02 грудня 2020 року у справі № 761/48615/18-ц, провадження № 61-14819 св 20, від 09 червня 2021 року у справі № 303/7554/16-ц, провадження № 61-20523св19, від 28 липня 2021 року у справі № 554/7740/17, провадження № 61-13603св19.

Теплова енергія - це товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.

Частиною 6 статті 19 вказаного закону передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Пунктом 30 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року за № 630, чинних на час виникнення спірних правовідносин передбачено, що споживач зобов`язаний оплачувати послуги у строки, встановлені договором.

Згідно з пунктом 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.

Згідно з ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Відповідно до ст. 68 ЖК України плата за надання цих послуг повинна надаватися не пізніше 20 числа місяця, наступного за звітним.

За вимогами п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги в строки, встановлені договором або законом.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини 1-3 статті 89 ЦПК України).

Зважаючи, що відповідачем не надано доказів ненадання чи неналежного надання послуг з теплопостачання, а також не спростовано розрахунок заборгованості, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання.

Між тим, щодо розміру суми, яка підлягає стягненню суд виходить з такого.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Інститут позовної давності виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина 4 статті 267 ЦК України).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (частина 3 статті 267 ЦК України).

За частиною 1, 3 статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався.

Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина.

Законом України від 17 березня 2020 року № 530-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина 2 статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»).

Законом України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням хвороби COVID-19» (далі - Закон № 540-ІХ), який набрав чинності 02 квітня 2020 року продовжено позовну давність на період карантину.

Законом № 540-IX розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

У постановах Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21 (провадження № 61-5238св22) та від 20 квітня 2023 року у справі № 728/1765/21 (провадження № 61-6640св21) зазначено, що «у пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)».

З урахуванням пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та часу введення в Україні карантину у межах позовної давності знаходиться період з березня 2017 року.

Згідно з п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, постачання холодної та гарячої води, плата за житлово-комунальні послуги вноситься власниками квартир, наймачами та орендарями щомісяця, не пізніше 20 числа, що настає за розрахунковим. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води або до затверджених нормативів (норм) споживання.

Отже, зважаючи на вказані вимоги закону, відсутні підстави для застосування наслідків спливу строку позовної давності щодо платежів, строк виконання яких мав наступити після березня 2017 року.

Між тим, у постанові Верховного Суду України від 09 листопада 2016 року у справі № 6-1457цс16 зазначено, що: «відповідно до частини 1 статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу частини 3 статті 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу».

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 22 березня 2017 року у справі №761/12553/15-ц.

Як вбачається з Відомості про нарахування за оплату за послуги з теплопостачання з урахуванням періоду платежу за період з 01 вересня 2013 року по березень 2017 року відповідачами було внесено кошти: за січень 2014 року - 200 грн, лютий -100 грн, листопад 2014 року 150 грн, лютий 2015 року 100 грн, червень 2015 року 100 грн, серпень 2015 року 145, 31 грн, липень 2016 року - 318,41 грн, вересень 2016 року 100 грн., січень 2017 року -100 грн. Щодо інших місяців дані щодо сплати коштів відсутні.

За таких обставин, судова колегія вважає, що відповідачем було визнано борг тільки за вказані місяці, у зв`язку з чим відсутні підстави вважати, що нею визнано борг у повному обсязі, що є підставою для переривання строку позовної давності щодо всієї заборгованості за період 01 вересня 2013 року по березень 2017 року.

Отже, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для застосування наслідків спливу позовної давності за період 01 вересня 2013 року по березень 2017 року.

За таких обставин з урахуванням строків позовної давності заборгованість ОСОБА_1 за послуги теплопостачання має вираховуватися за період з березень 2017 року, що становить 70 961,71 грн.

Заперечення ОСОБА_1 , що у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 з неї може бути стягнуто лише 1/2 частину заборгованості не відповідають вимогам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Згідно з частиною 1 статті 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі. Виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором (частини 2 та 24 статті 543 ЦК України).

Аналіз наведених положень закону вказує на те, що позивач має право вимагати виконання обов`язку щодо сплати житлово-комунальних послуг від будь-якої особи, яка зареєстрована або проживає у житлі та користується усіма житлово-комунальними послугами.

Зважаючи, що КП «ХТМ» було пред`явлено позов про солідарне стягнення заборгованості за надані послуги з теплопостачання, що не виключає можливості виконання зобов`язань лише одним зі споживачів, висновки суду першої інстанції в цій частині також обґрунтовані.

Також, ОСОБА_1 не позбавлена можливості в порядку статті 544 ЦК України звернутися до кожного з решти солідарних боржників спадкоємців ОСОБА_2 зі зворотньою вимогою (регрес) про стягнення сплачених коштів за послуги теплопостачання.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.

Отже, рішення суду підлягає зміні шляхом зменшення розміру заборгованості за послуги, надані КП «ХТМ», що підлягає стягненню з 86359,59 грн до 70961,71 грн, а у загальному розмірі з 96573,38 грн до 81175,50 грн.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).

При зверненні до суду з позовною заявою КП «ХТМ» сплачено 2684 грн (а .с. 2,12).

ОСОБА_1 було сплачено під час подання заяви про перегляд заочного рішення 605,60 грн, при звернення з апеляційною скаргою 4026 грн (а. с. 42, 127).

Між тим, частиною 1 статті 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» (далі - Закон № 3674-VI) встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

За подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою ставка судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пункт 1.1.1 частини 2 статті 4 Закону № 3674-VI).

Відповідно до частини 4 статті 6 Закону № 3674-VI якщо скаргу (заяву) подано про перегляд судового рішення в частині позовних вимог (сум, що підлягають стягненню за судовим рішенням), судовий збір за подання скарги (заяви) вираховується та сплачується лише щодо перегляду судового рішення в частині таких позовних вимог (оспорюваних сум).

Згідно з пунктом 1.6 частини 2 статті 4 Закону № 3674-VI за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Відповідно до частини 3 статті 4 Закону № 3674-VI при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Отже, судовий збір при поданні апеляційної скарги мав становити 3180,86 грн, виходячи з такого розрахунку 4026 х 0,8 х 98,76% (розмір вимог, задоволений судом першої інстанції).

Зважаючи, що позовні вимог підприємства задоволено частково, а саме на 80,18% (81175,50 / 101236,80) х100%, КП «ХТМ» має бути відшкодовано 2152,13 (2684 х 80,18%) грн, відповідачу 627,17 грн виходячи з такого розрахунку :

605,60 х (100 - 80,18%) =120,03 грн судовий збір, що підлягає стягненню у зв`язку з поданням заяви про перегляд заочного рішення.

15397,88 грн (сума боргу, на який було зменшено розмір загальної заборгованості, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь КП «ХТМ») / 96573,38 грн (заборгованість, що була стягнута рішенням суду першої інстанції) х 3180,86 грн (судовий збір, що підлягав сплаті за подання апеляційної скарги) = 0,1594 х 3180,86 грн =507,16 грн судовий збір, що підлягає стягненню у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Отже, ОСОБА_1 у загальному розмірі має бути компенсовано 507,16 грн +120,03 грн = 627,19 грн судового збору.

За частиною 10 статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

За таких обставин з ОСОБА_1 на користь КП «ХТМ» підлягає стягненню 2152,13 - 627,19 = 1524,94 грн судового збору.

Керуючись ст. ст. 367, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 04 липня 2024 року змінити.

Зменшити розмір заборгованості за послуги з теплопостачання за період з 01 вересня 2013 року по 31 грудня 2022 року з 86359,59 грн до 70961,71 грн, а всього з 96573,38 грн до 81175,50 (вісімдесят одна тисяча сто сімдесят п`ять) 50 коп, а також судового збору з 2650,76 грн до 1524 (одна тисяча п`ятсот двадцять чотири) грн 96 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 29 жовтня 2024 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді Н.П. Пилипчук

В.Б. Яцина