ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2024 року

м. Черкаси

Справа № 712/7067/23
Провадження № 22-ц/821/1132/24
Категорія: 310000000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В.

суддів: Василенко Л.І., Новікова О.М.

за участю секретаря: Мунтян К.С.

учасники справи:

позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом: ОСОБА_1 ,

представник ОСОБА_1 адвокат Погасій Світлана Миколаївна,

відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом : ОСОБА_2 ,

представник ОСОБА_2 адвокат Антонюк Ірина Андріївна

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Погасій Світлани Миколаївни на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 24 квітня 2024 року (ухваленого в приміщенні Соснівського районного суду м. Черкаси під головуванням судді Стеценко О.С., повний текст рішення виготовлено 01 травня 2024 року)у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності, -

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

11 липня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

В обгрунтування позовних вимог зазначає, що сторони з 09.11.2022 по 17.05.2023 перебували у шлюбі, який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) за актовим записом № 2615, що підтверджується свідоцтвом про шлюб НОМЕР_1 .

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 17.05.2023 шлюб між сторонами розірвано. Шлюбні відносини між сторонами припинено.

ОСОБА_1 вказує, що під час перебування у шлюбі подружжям було придбано за спільні кошти трикімнатну квартиру загальною площею 57,3 кв. м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 14.01.2023, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Алексєєвим М.Ю., та заявою позивача від 11.01.2023 про надання згоди на купівлю квартири у спільну сумісну власність, посвідченою приватним нотаріусом Покровського району Донецької області Дух І.О.

Вартість квартири за договором складає 577 329,00 грн.

Після розлучення сторони не можуть дійти згоди щодо поділу спільного майна, зокрема зазначеної вище квартири.

Оскільки майно було придбане у період шлюбу, воно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, тому позивач має намір поділити вищезазначене майно шляхом визнання за позивачем 1/2 частки квартири в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

На підставі наведеного, ОСОБА_1 просив суд здійснити поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а саме: трикімнатну квартиру загальною площею 57,3 кв. м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

визнати за ОСОБА_1 право власності на частину трикімнатної квартири загальною площею 57,3 кв. м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та стягнути з відповідача судові витрати у сумі 25 386,65 грн., з яких: 2 886,65 грн. судовий збір, 22 500,00 грн. витрати на професійну правничу допомогу.

02 серпня 2023 року ОСОБА_2 (відповідач за первісним позовом) звернулася до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 про визнання права власності.

В обгрунтування зустрічної позовної заяви вказує, що у 2019 році вона познайомилась з ОСОБА_3 , вони почали проживати однією сім`єю та в подальшому одружились, 28 травня 2019 року було укладено шлюб з ОСОБА_3 , який зареєстрований в Центральному районному у м. Миколаєві відділі ДРАЦС.

У шлюбі у них народилось двоє дітей - син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

24 лютого 2022 року на початку повномасштабного вторгнення, зазначає ОСОБА_2 , чоловіка призвали до лав ЗСУ, через два тижні, а саме ІНФОРМАЦІЯ_3 її чоловік ОСОБА_3 загинув, позивачка лишилась вдовою з трьома малолітніми дітьми.

В подальшому, ІНФОРМАЦІЯ_4 , сторони у даній справі одружилися.

09 листопада 2022 року позивач разом з дітьми отримали державну допомогу за загиблого військовослужбовця в сумі 5 625 000,00 гривень, що підтверджується випискою з карткового рахунку AT «Ощадбанк».

14 січня 2023 року позивач придбала трьохкімнатну квартиру за адресою АДРЕСА_1 . Квартира була в занедбаному стані, тому її вартість є невеликою. Перед укладанням договору купівлі-продажу квартири, 11 січня 2023 року ОСОБА_1 підписав заяву про надання згоди на укладення угоди, запевнив позивача, що це квартира позивача та дітей, а заява просто формальність, оскільки вони перебувають у зареєстрованому шлюбі.

Після купівлі квартири, вказує позивач, вона за власні кошти, а саме з тієї ж державної допомоги найняла працівників та розпочала в квартирі капітальний ремонт, замінила вікна, електрику, сантехніку, придбала меблі, побутову техніку.

Після укладання договору купівлі-продажу відносини з відповідачем почали стрімко погіршуватись, про дійсні його наміри одружитись позивачу стало зрозуміло, коли відповідач почав вимагати спочатку придбати йому автомобіль, потім дати грошей.

Вже в березні 2023 року відповідач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, позов мотивував нібито подружньою зрадою, при цьому, наголошував як при зустрічах, так і в смс, що якщо позивач не дасть грошей, він буде звертатись до суду з позовом про розподіл квартири.

ОСОБА_2 вказує, що у рішенні Соснівського районного суду м. Черкаси від 17.05.2023 про розірвання шлюбу встановлено, що майновий спір між сторонами відсутній.

За таких обставин, ОСОБА_2 просила зустрічний позов задовольнити та визнати об`єктом особистої приватної власності ОСОБА_2 квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 серпня 2023 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності прийнято до спільного розгляду із первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя і вимоги даних позовів об`єднано в одне провадження.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 24 квітня 2024 року в задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна - відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності задоволено.

Визнано об`єктом особистої приватної власності ОСОБА_2 квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у сумі 5 773,00 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що позивач за первісним позовом не надав належних та допустимих доказів свого майнового стану, доказів надання коштів на придбання спірної квартири (перерахування їх відповідачу за первісним позовом, надання коштів свідку на зберігання для подальшого придбання квартири тощо).

Хоча спірна квартира і придбана в період шлюбу, однак, вона придбана за особисті кошти позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 , які вона отримала як вдова загиблого військовослужбовця, а отже, спірна квартира не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні первісного позову у зв`язку з його необґрунтованістю та недоведеністю. Вимоги зустрічного позову підлягають до задоволення у повному обсязі, оскільки вони є обґрунтованими та підтверджені матеріалами справи.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 30 травня 2024 року через систему «Електронний суд», представник ОСОБА_1 - адвокат Погасій С.М., вважаючи оскаржуване рішення незаконним і необгрунтованим, постановленим при неповному та неправильному встановленні обставин, які мають значення для справи, без з`ясування дійсних обставин справи та із неправильним застосуванням норм матеріального права, просила скасувати рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 24 квітня 2024 року та ухвалити нове рішення, яким заявлені скаржником (позивачем за первісним позовом) вимоги задовольнити в повному обсязі, в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 - відмовити повністю.

Апеляційна скарга, зокрема, мотивована тим, що судом першої інстанції необгрунтовано відмовлено у задоволенні клопотання позивача про повернення до стадії підготовчого судового засідання, тим самим безпідставно відмовлено в прийнятті доказів, які мають значення для справи, що не були подані з поважних причин і які документально підтверджують платоспроможність позивача ОСОБА_1 та джерело походження даних коштів, в тому числі, за рахунок яких подружжям і було придбано спірну квартиру в спільну сумісну власність.

Суд першої інстанції вибірково дослідив докази, що містяться в матеріалах справи, у зв`язку з чим зробив помилковий висновок та неправильно установив обставини, що мають значення для справи, не надав належної оцінки доказам скаржника та неправильно застосував норми права до спірних правовідносин, що призвело до прийняття незаконного рішення суду.

Апелянт вказує, що судом не досліджено договір купівлі-продажу спірної квартири, нотаріально засвідчену заяву; є помилковими висновки, здійснені судом за наслідками допиту свідка ОСОБА_6 , які повністю спростовуються файлами здійсненого звукозапису, матеріали справи не містять доказів сплати відповідачкою особистих коштів на придбання квартири, копії квитанції про купівлю дитячих речей не можуть бути доказами у даній справі, накладні на вікна та певні ремонті роботи також не підтверджують особисті витрати позивачки ОСОБА_2 на придбання квартири.

Просить врахувати висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 31.01.2024 у справі №645/4165/21.

Крім того, надані відповідачкою ОСОБА_2 виписки та накладні, не підтверджують сплату нею особистих коштів за придбання спірної квартири, а лише підтверджують її платоспроможність, в той час, коли платоспроможність ОСОБА_1 підтверджується інформацією, викладеною у відомостях з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків.

Відзив на апеляційну скаргу

18 червня 2024 року на адресу Черкаського апеляційного суду від представника ОСОБА_2 адвоката Антонюк І.А. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона вважає доводи, викладені в апеляційній скарзі, такими, що не спростовують правильних та обгрунтованих висновків суду першої інстанції, у зв`язку із чим просила суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу - відхилити, а рішення суду першої інстанції - залишити в силі як законне та обгрунтоване.

Фактичні обставини справи

Як вбачається з наявних матеріалів справи, сторони у справі з 09.11.2022 перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Шлюб між сторонами розірвано на підставі рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 17.05.2023 у справі № 712/2457/23, рішення набрало законної сили 19.06.2023.

ОСОБА_2 є багатодітною матір`ю, що вбачається з наданого посвідчення НОМЕР_2 , виданого 24.07.2022.

У період шлюбу сторонами придбано квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , за 577 329 грн., що вбачається з договору купівлі-продажу квартири від 14.01.2023.

У пункті 9 договору вказано, що чоловік покупця ОСОБА_1 згодний з укладенням цього договору.

Відповідно до нотаріально посвідченої заяви від 11.01.2023 ОСОБА_1 надав згоду на те, щоб усі без винятку умови договору купівлі-продажу визначалися його дружиною самостійно, без додаткового погодження цих питань із ним, підтвердив, що укладання такого договору та внесення можливих змін та доповнень до нього, відповідає його дійсному волевиявленню та здійснюється в інтересах сім`ї.

Також із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 перебувала з 28.05.2019 у шлюбі з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 , виданим Центральним районним у місті Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області.

Від даного шлюбу у ОСОБА_2 народилось двоє неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 помер, про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_4 .

Судом першої інстанції в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 був військовослужбовцем і загинув під час військових дій внаслідок повномасштабного вторгнення рф, указане не оспорювалось жодною стороною у справі.

ОСОБА_2 09.11.2022 внаслідок загибелі чоловіка отримала на підставі Постанови КМУ від 25.12.2012 державну допомогу у сумі 5 625 000 грн, що вбачається з виписки по картковому рахунку останньої (а.с. 65).

З виписки по картковому рахунку ОСОБА_2 вбачається, що остання у період з 09.11.2022 по 14.01.2023 (дату купівлі квартири) зняла грошові кошти у загальній сумі 1 319 000 (один мільйон триста дев`ятнадцять) грн.

Судом досліджені видаткові накладні та товарні чеки на купівлю товарів, пов`язаних з ремонтом квартири (а.с. 82-89).

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснила, що вона разом із іншими власниками квартири за адресою: АДРЕСА_1 , вирішили її продати. ОСОБА_8 прийшла подивитися квартиру разом з ріелтором, розповідала, що отримала державну допомогу після загиблого чоловіка. На оформленні угоди у нотаріуса була Тамара і якийсь чоловік, який надав останній гроші на купівлю квартири.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснив, що є другом ОСОБА_1 , сторони у справі купляли квартиру. ОСОБА_9 завжди свої гроші зберігав у свідка, до шлюбу з ОСОБА_10 у свідка зберігалося 4000 доларів США, що належали ОСОБА_11 . Ці гроші на час допиту свідка у судовому засіданні знаходяться в останнього. Після шлюбу з ОСОБА_12 перестав передавати гроші на зберігання. Коли ОСОБА_10 з ОСОБА_11 були у гостях у свідка, ОСОБА_9 попросив, щоб гроші, які будуть збирати на квартиру, зберігались у свідка. Тамара надала на зберігання свідку 28 700 доларів США, які згодом були передані продавцю квартири. Походження цих грошей свідку невідомо. Свідок наголосив, що у період шлюбу з ОСОБА_10 , ОСОБА_9 грошей свідку не передавав, 4000 доларів США на купівлю квартиру не бралися, вони перебувають у свідка.

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року у справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23)).

Стаття 60 СК України передбачає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 62 СК України унормовано питання виникнення права спільної сумісної власності подружжя на майно, що належало дружині, чоловікові. Якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Якщо один із подружжя своєю працею і (або) коштами брав участь в утриманні майна, належного другому з подружжя, в управлінні цим майном чи догляді за ним, то дохід (приплід, дивіденди), одержаний від цього майна, у разі спору за рішенням суду може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Також у статті 69 СК України зазначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (стаття 70 СК України).

За змістом пункту 3 частини третьої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі, в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі №6-843цс17, постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі №235/9895/15-ц (провадження №61-2446св18), від 05 квітня 2018 року у справі №404/1515/16-ц (провадження №61-8518св18) та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17 (провадження №14-325цс18), від 31 січня 2024 року у справі № 645/4165/21.

Вирішуючи спір про поділ майна, необхідно установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року № 554/8023/15-ц).

До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (частина четверта статті 65 СК України).

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна.

Застосовуючи норму статті 60 СК України та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя (постанова Верховного Суду від 13 березня 2024 року у справі № 537/541/23).

Виникнення режиму спільної сумісної власності подружжя на все придбане за час шлюбу майно презюмується, доки інший з подружжя не довів протилежного.

Отже, для подружжя передбачено презумпцію спільності права власності. Ця презумпція може бути спростована й жінка та (або) чоловік можуть оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку.

Той з подружжя, який заявляє про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують, на підставі належних, достовірних та допустимих доказів.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас, цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

ОСОБА_1 обґрунтовував свій позов, зокрема, тим, що за час перебування у шлюбі сторони спільно набули у власність квартиру, загальною площею 57,3 кв.м, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 14 січня 2023 року, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Алексєєвим М.Ю. та заяви від 11 березня 2023 про надання згоди на купівлю квартири у спільну сумісну власність, посвідчену приватним нотаріусом Покровського району Донецької області Дух І.О.

ОСОБА_2 , звертаючись до суду із зустрічним позовом, зазначала, що спірна квартира придбана в період шлюбу, але на її оплату вона надала особисті кошти у розмірі 577 329,00 грн, отриманих нею як державна допомога за загиблого військовослужбовця в сумі 5 625 000 грн, тому спірна квартира є її особистою приватною власністю.

Задовольняючи зустрічний позов, суд першої інстанції виходив із того, що спірна квартира придбана за кошти, які ОСОБА_2 отримала як державну допомогу у день укладення шлюбу із ОСОБА_1 і ці кошти є її особистими коштами, на які не розповсюджується режим спільної власності подружжя.

Відмовляючи у задоволенні первісного позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем ОСОБА_1 не надано суду доказів , що подружжям за короткий проміжок часу (два місяці) перебування у шлюбі накопичені на придбання житла спільні кошти.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками суду.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що сторони у справі уклали шлюб 09 листопада 2022 року.

09 листопада 2022 року ОСОБА_2 отримала державну допомогу внаслідок загибелі ОСОБА_3 , який був її чоловіком та загинув під час військової служби.

14 січня 2023 року укладено договір купівлі-продажу спірної квартири.

Із наведеного слідує, що квартира сторонами була придбана через два місяці після укладення шлюбу.

На підтвердження походження коштів на купівлю спірної квартири ОСОБА_2 надала суду виписку по рахунку, з якої вбачається, що на її рахунок в АТ «Ощадбанк» було здійснено зарахування коштів у розмірі 5 625 000,00 грн. як державна допомога за загиблого військовослужбовця.

Разом з тим, ОСОБА_1 доказів на підтвердження майнового стану та надання коштів на купівлю спірної квартири не надав, що свідчить про недоведення ним факту належності квартири до спільного майна подружжя.

Показами свідків у судовому засіданні також підтверджено, що кошти, витрачені на купівлю спірної квартири, ОСОБА_2 отримала особисто, як державну допомогу за загиблого чоловіка - військовослужбовця.

Є вірними висновки суду, що хоча спірна квартира і придбана у період шлюбу, однак за особисті кошти ОСОБА_2 , які вона отримала як вдова загиблого військовослужбовця.

Враховуючи вказані обставини, надавши належну оцінку наявним доказам в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення зустрічних позовних вимог про визнання квартири АДРЕСА_2 об`єктом особистої приватної власності ОСОБА_2 та відмову у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 про поділ спільного майна.

Є необгрунтованими доводи скаржника в апеляційній скарзі, що судом першої інстанції безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання позивача про повернення до стадії підготовчого судового засідання, тим самим відмовлено в прийнятті доказів, які мають значення для справи, що не були подані з поважних причин і які документально підтверджують платоспроможність позивача, а також джерело походження коштів, в тому числі, за рахунок яких подружжям було придбано спірну квартиру в спільну сумісну власність подружжя, по наступних підставах.

Відповідно до частини першої четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом (частина друга статті 13 ЦПК України).

Відповідно до пунктів 2, 3 частини першої статті 43 ЦПК України учасники справи, крім іншого, мають право: подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Сторони користуються рівними процесуальними правами (частина перша статі 49 ЦПК України).

Таким чином, передбачене нормами статей 12, 13, 43, 49 ЦПК України право сторін на подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості щодо обставин, які мають значення для вирішення справи, кореспондується з обов`язком суду сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні спору.

При зверненні до суду із первісним позовом, стороною позивача на підтвердження доводів позовної заяви було надано, зокрема, Витяг з реєстру речових прав, договір купівлі-продажу від 14.11.2023, рішення про розірвання шлюбу, заява згода від 11.01.2023 та копія свідоцтва про шлюб.

Із зустрічним позовом про визнання майна об`єктом особистої приватної власності ОСОБА_2 звернулася 02 серпня 2023 року.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 серпня 2023 року прийнято зустрічну позовну заяву та об`єднано в одне провадження із первісним позовом.

07 вересня 2023 року через систему «Електронний суд» представник ОСОБА_1 адвокат Погасій С.М. подала відзив на зустрічну позовну заяву та клопотання про виклик свідка.

15 листопада 2023 року представником позивача за первісним позовом подано до суду заяву про зміну предмету позову.

16 листопада 2023 року під час засідання було розглянуто клопотання про виклик свідків, закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.

Представники обох сторін були присутні в судовому засіданні, призначеному на 16.11.2023, що підтверджується протоколом судового засідання.

Під час розгляду справи по суті 04 квітня 2024 року стороною позивача за первісним позовом було заявлено клопотання про повернення на стадію підготовчого провадження та долучення доказів.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 24 квітня 2024 року у задоволенні клопотання про повернення до стадії підготовчого судового засідання та про долучення доказів відмовлено.

Ухвала мотивована тим, що позивачем не наведено вагомих обставин, за яких суд має повернутися до підготовчого провадження у даній справі.

Зважаючи на те, що стороною позивача у первісному позові під час розгляду справи у підготовчому провадженні крім клопотань про виклик свідків, інші клопотання не заявлялись та до суду з моменту відкриття провадження у справі не направлялись, судом правомірно відмовлено у задоволенні клопотання про повернення до стадії підготовчого судового засідання.

Щодо долучення нових доказів, то в цій частині колегія суддів також погоджується із висновками суду першої інстанції, що підстав, за яких можливо прийняти нові докази, судом не встановлено.

Звертаючись із даним клопотанням, сторона позивача за первісним позовом повинна була розраховувати на те, що судом будуть застосовані процесуальні обмеження, передбачені нормами цивільно-процесуального законодавства.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги у частині відмови у задоволенні клопотання про повернення до стадії підготовчого судового засідання та долученні нових доказів є необгрунтованими, оскільки не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Щодо виписки про купівлю дитячих речей, про які зазначено скаржником в апеляційній скарзі, то колегія суддів зауважує, що надані виписки не були предметом розгляду в суді першої інстанції, оскільки не стосуються предмету спору.

Щодо вимоги апеляційної скарги про недослідження договору купівлі-продажу спірної квартири та заяви на згоду, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції було досліджено договір купівлі-продажу, зокрема, судом встановлено, що п. 9 договору визначено, що чоловік покупця ОСОБА_1 згодний з укладенням договору, а відповідно до заяви від 11.01.2023, ОСОБА_1 надав згоду на те, щоб усі без винятку умови договору купівлі-продажу визначалися його дружиною самостійно, без додаткового погодження цих питань із ним, підтвердив, що укладання такого договору та внесення можливих змін та доповнень до нього відповідає його дійсному волевиявленню та здійснюється в інтересах сім`ї.

Проте, ні в договорі купівлі-продажу від 14.01.2023, ні в заяві від 11.01.2023, не вбачається, що кошти, які були сплачені за спірну квартиру, були спільними коштами подружжя, лише свідчать про те, що ОСОБА_1 , як чоловік ОСОБА_2 , не заперечував проти укладення даного правочину.

Посилання скаржника на неврахування судом того факту, що він є військовослужбовцем, є безпідставними, оскільки при поділі майна подружжя враховуються лише докази та підстави набуття спірного майна.

Інші доводи, наведені представником ОСОБА_1 адвокатом Погасій С.М. в апеляційній скарзі, суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер і правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у апеляційній скарзі доводами, не вбачає.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом судового рішення в апеляційній інстанції, розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст. ст. 258, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Погасій Світлани Миколаївни - залишити без задоволення.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 24 квітня 2024 рокуу справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності - залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку із переглядом справи в суді апеляційної інстанції залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді Л.І. Василенко

О.М. Новіков

/ повний текст постанови суду виготовлений 01 серпня 2024 року/