справа № 369/7040/24 головуючий у суді І інстанції Пінкевич Н.С.
УХВАЛА

28 жовтня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Березовенко Р.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики у сумі 2 260 180,00 грн. та 14 000,00 дол. США.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 квітня 2024 року матеріали позовної заяви направлено за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова.

Не погодившись із вказаною ухвалою суду ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подала до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, просила скасувати ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 квітня 2024 року та направити справу до суду першої інстанції для подовження розгляду.

Апелянт зазначає, що відповідно до ч. 10 ст. 28 ЦПК України позови до відповідача, який не має в Україні місця проживання чи перебування, можуть пред`являтися за місцезнаходженням його майна або за останнім відомим зареєстрованим місцем його проживання чи перебування в Україні.

Частина 16 вказаної статті визначає, що позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.

За інформацією з сайту Судова влада у 2020 та 2021 роках відповідач притягався до адміністративної відповідальності та називав працівникам патрульної поліції місцем свого проживання Київську область, у зв`язку з чим протоколи надходили на розгляд саме до Києво-Святошинського районного суду Київської області.

Крім того, на інтернет ресурсі LinkedInОСОБА_2 вказує, що з 2013 по 2021 рік працював у м. Києві, з січня 2021 по грудень 2023 року працював в Лімасолі Республіка Кіпр , а наразі проживає у Республіці Польща (м. Варшава, Мазовецьке воєводство).

З метою підтвердження доводів щодо місця проживання ОСОБА_2 , апелянт клопотала про витребування у Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України відомостей щодо перетинання ОСОБА_2 державного кордону України у період з 01 січня 2021 року по поточну дату.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 09 вересня 2024 року поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження та відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, надано учасникам справи строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвала про відкриття апеляційного провадження разом з копією апеляційної скарги були надіслані за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання ОСОБА_2 , зазначеним у відповіді ЄДДР від 26 квітня 2024 року (а.с. 46), однак рекомендоване поштове повідомлення повернулося на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до вимог ст. ст. 130, 131 ЦПК України вважається належним повідомленням.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 04 жовтня 2024 року призначено розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали цивільної справи в межах заявленого ОСОБА_1 клопотання про витребування доказів, суд апеляційної інстанції дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.ч. 4-7 ст. 81 ЦПК України, у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 84 ЦПК України, учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

У клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

В той же час, відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Предметом апеляційного перегляду у даній справі є ухвала суду першої інстанції про передачу справи на розгляд іншого суду (за зареєстрованим місцем проживання відповідача). Клопотання про витребування інформації про перетинання відповідачем державного кордону у період з 01 січня 2021 року по 30 квітня 2024 року до суду першої інстанції не заявлялося.

З урахуванням вимог діючого законодавства, предмету та меж перегляду справи судом апеляційної інстанції, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність виправданої мети для витребування запитуваної ОСОБА_1 інформації.

Таким чином, клопотання апелянта про витребування доказів не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 84, 368 ЦПК України, Київський апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова