П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2024 року м. Київ

Справа №761/20366/23

Апеляційне провадження №22-ц/824/10732/2024

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Шкоріної О.І., Поліщук Н.В.

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва, ухваленого під головуванням судді Притули Н.Г. 04 березня 2024 року в м. Києві, повний текст рішення складений 12 березня 2024 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Талан Системс» про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В

У червні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом до ТОВ "Талан Системс", в якому просив стягнути з останнього заборгованість у розмірі 11986, 66 грн, з яких:

- 5600 грн - сума боргу;

- 2938, 59 грн - інфляційне збільшення;

- 2800 грн - пеня.

Позов обгрунтовував тим, що 01 квітня 2019 року між позивачем та ТОВ "Талан Системс" було укладено договір № 0104/19-1 про розподіл майнових прав на службовий твір. За умовами вказаного договору позивач зобов`язався розробити та передати ТОВ "Талан Системс" службовий твір та отримати за це винагороду. Однак винагорода не була оплачена відповідачем, чим останній порушив умови договору.

Оскільки відповідач добровільно відмовився виконувати грошове зобов`язання, позивач з метою захисту своїх майнових прав та інтересів звернувся до суду з позовом щодо стягнення коштів у примусовому порядку.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 04 березня 2024 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Талан Системс» про стягнення заборгованості - відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем було виконано зобов`язання за Договором №0104/19-1 у строки, визначені договором.

Не погодилось із вказаним рішення суду позивач, представником подано апеляційну скаргу, в якій вона вважає рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим, яке ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Зокрема, зазначає про те, що відомість зарахувань заробітної плати АТ КБ «Приватбанк», на які посилається суд першої інстанції не є доказом виплати одноразової допомоги позивачеві, а лише підтверджує виплату заробітної плати працівникам. Відповідачем до матеріалів справи надані розрахункові відомості про зарахування заробітної плати ОСОБА_1 , як працівнику товариства та не надано доказів виплати разової винагороди за п.5.2 договору№0107/19-11.

Виплата працівникові заробітної плати не є тотожною виплаті йому авторської винагороди за створений твір у зв`язку з виконанням трудового договору, оскільки заробітна сплата- це винагорода за виконану роботу залежно від певних умов, а авторська винагорода - це всі види винагород або компенсацій, що виплачуються авторам за використання їх творів. Предметом спору є стягнення одноразової винагороди за цивільно-правовим договором, укладеним між позивачем та відповідачем. Суд першої інстанції невірно розтлумачив зміст договору № 0104/19-1 від 1 квітня 2019 року про розподіл майнових прав на службовий твір та акту №1 до договору та невірно прийняв до уваги як доказ виплати винагороди за створення службового твору відомість нарахування заробітної плати КБ "ПриватБанк".

На підставі викладеного, просить скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити заявлені позовні вимоги в повному обсязі.

У порядку ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

По суті спірних правовідносин апеляційним судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 наказом №05/18-К ТОВ «Талан Системс» від 20 лютого 2018 року був прийнятий на роботу на посаду Директора технічного ТОВ «Талан Системс» з 23 лютого 2018 року /а.с.11/. А наказом №2 К/ТР ТОВ «Талан Системс» від 01 серпня 2022 року був звільнений з посади за прогули без поважних причин. /а.с.34/

01 квітня 2019 року ОСОБА_1 та ТОВ "Талан Системс" уклали договір № 0104/19-1 про розподіл майнових прав на службовий твір.

Відповідно до п.2.3 договору у порядку та на умовах, визначених цим договором, працівник та роботодавець як співвласники, домовились, що працівник повністю передає (відчужує) роботодавцю належні йому майнові права на Службовий твір, а саме: право на використання Службового твору; виключне право дозволяти використання Службового твору; право перешкоджати неправомірному використанню Службового твору, в тому числі забороняти таке використання.

До обов`язків працівника входить передача Службового твору та передача (відчуження) майнових прав на Твір роботодавцю за винагороду згідно п.5.2 шляхом підписання відповідного Акту (п.4.3.5 договору).

Згідно з п.5.2 договору, роботодавець за передання (відчуження) майнових прав на твір зобов`язався виплатити позивачу разову винагороду у розмірі одного окладу згідно штатного розпису що діяв на час підписання акту. Виплата проводиться протягом 30 днів з дати передачі твору (підписання акту) /а.с.6,7/.

Пунктом 6.3 договору передбачено, що у випадку порушення строку розрахунку, вказаного в п.5.2 цього договору, роботодавець виплачує працівникові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення.

Позивач розробив та передав відповідачу службовий твір, що підтверджується актом від 01 липня 2019 року прийому-передачі службового твору та передачу (відчуження) майнових прав до договору № 0104/19-1 від 01 квітня 2019 року /а.с.10/.

Згідно з п.4 даного акту, винагорода за передання (відчуження) майнових прав на твір складала 5 600 грн. після утриманням суми податків до виплати визначено 4508 грн. /а.с.10/.

Тобто, згідно з актом, позивач мав отримати винагороду в сумі 4508 грн. та відповідач мав сплатити вказану винагороду по 30 липня 2019 року включно.

Судом встановлено, що відповідач 22 липня 2019 року виконав зобов`язання за договором № 0104/19-1 від 1 квітня 2019 року, що підтверджується відомістю зарахування заробітної плати за період 4 січня 2019 року по 27 грудня 2019 року.

Згідно з відомістю зарахувань заробітної плати ТОВ «Талан Системс» в липні 2019 року здійснено позивачу ОСОБА_1 3 виплати:

04 липня 2019 року - 2254, 00 грн;

22 липня 2019 року - 4508, 00 грн;

29 липня 2019 року - 2334, 50 грн.

В інші місяці за період з 01 квітня 2019 року по 01 вересня 2019 року було здійснено по 2 виплати /а.с.28/. Відповідно до штатного розпису за квітень-червень 2019 року посадовий оклад директора технічного ТОВ «Талан Системс» був визначений в розмірі 5600, 00 грн (без утриманням суми податків та зборів) /а.с.61/.

3 липня 2019 року посадовий оклад директора технічного ТОВ «Талан Системс» становив 5800, 00 грн (без утриманням суми податків та зборів) /а.с.62/.

З довідки ТОВ «Талан Системс» від 15 листопада 2023 року вбачається, що в липні 2019 року ОСОБА_1 , окрім заробітної плати було проведено нарахування по договору згідно з Актом від 01 липня 2019 року в розмірі 4508, 00 грн після вирахування податків та зборів із суми 5600, 00 грн /а.с.57/. По банківських документах всі суми були визначені як заробітна плата /а.с. 52, 59/.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Приписами ч. 1 ст. 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

В ст. 638 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст.16 Закону України «Про авторське права та суміжні права», в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, авторське особисте немайнове право на службовий твір належить його автору. Виключне майнове право на службовий твір належить роботодавцю, якщо інше не передбачено трудовим договором (контрактом) та (або цивільно- правовим договором між автором і роботодавцем. За створення і використання службового твору автору належить авторська винагорода, розмір та порядок виплати якої встановлюються трудовим договором (контрактом) та (або) цивільно-правовим договором між автором і роботодавцем.

В силу ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється засадах змагальності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненнями чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

В порядку ч.ч.1,4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

З наведених обставин справи вбачається, що сторони перебували у трудових відносинах з 23 лютого 2018 року по 01 серпня 2022 року. Крім того, 01 квітня 2019 року між сторонами був укладений договір про розподіл майнових прав на службовий твір. Актом від 01 липня 2019 року підтверджуються обставини виконання позивачем взятих на себе зобов`язань щодо створення службового твору та передачі майнових прав.

Предметом спору у цій справі є обставини виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором від 01 квітня 2019 року щодо оплати за використання службового твору.

Відповідач стверджує, що 22 липня 2019 року здійснив виплату за умовами договору від 01 квітня 2019 року, що підтверджується відомістю та довідкою відповідача, а також банківськими документами, наданими як відповідачем так і позивачем. Проте, зазначення у банківських документах призначення платежу,як заробітна плата не спростовує обставин, що вказані кошти були перераховані за умовами договору, оскільки вказана сума була перерахована окремо від заробітної плати і вказана сума відповідає сумі, визначеній в Акті від 01 липня 2019 року після вирахування податків та зборів.

Таким чином, суд першої інстанції вірно встановив, що відповідач ТОВ " Талан Системс" 22 липня 2019 року виплатив ОСОБА_1 суму винагороди за договором №0104/19-1 від 1 квітня 2019 року, а тому дійшов обґрунтованого висновку про те, що вимога про стягнення винагороди задоволенню не підлягає.

Відносно стягнення інфляцій, 3% річних та пені колегія суддів вказує наступне. Як вбачається з п 5.1. договору №0104/19-1 від 01 квітня 2019 року за передання майнових прав на твір роботодавець зобовязується виплатити працівникові разову винагороду у розмірі одного окладу згідно штатного розпису, що діяв на час підписання акту. Виплата проводиться протягом тридцяти днів з дати передачі товари(підписання акту). Акт №1 до Договору було підписано 01 липня 2019 року, відтак останнім днем для виплати винагороди є 30 липня 2019 року. З розрахункової відомості вбачається, що сума винагороди 4508 грн була виплачена позивачу 22 липня 2019 року.

Враховуючи вищевикладене відповідачем не був порушений строк виплати винагороди, а відтак вимоги позивача про стягнення інфляцій, 3% річних та пені не підлягають задоволенню.

Таким чином, судом першої інстанції надана вірна оцінка доказам, що були предметом дослідження, ним повно і об`єктивно з`ясовані дійсні обставини справи, перевірені доводи і заперечення сторін зібраними у справі доказами, яким надана належна правова оцінка. Оскаржуване рішення постановлене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 04 березня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: О.І. Шкоріна

Н.В. Поліщук