Справа № 211/4936/24
Провадження № 2/211/2371/24
РІШЕННЯ

іменем України

30 жовтня 2024 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Ніколенко Д.М.,

за участю секретаря судового засідання Данилової О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ПРОФІТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ПРОФІТ КАПІТАЛ» (далі - ТОВ «ФК «ПРОФІТ КАПІТАЛ») звернулося до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 02 жовтня 2019 року між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» (далі по тексту АТ «Ідея Банк») та ОСОБА_1 було укладено Договір кредиту та страхування №Z06.00408.005771591, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в сумі 49 999,00 грн., терміном на 24 місяців, зі сплатою відсотків за користування кредитом в сумі 21,99% річних, а позичальник зобов`язалася повернути кредит та сплатити за його використання відсотки, комісію на умовах договору. 19 грудня 2023 року права вимоги за Договором кредиту та страхування №Z06.00408.005771591 від 02 жовтня 2019 року відступлені Товариству з обмеженою відповідальністю «Оптіма Факторинг» (далі по тексту ТОВ «Оптіма Факторинг») на підставі Договору факторингу №19/12-2023, за яким первісний кредитор передав фактору за плату належні йому права вимоги до ОСОБА_1 22 грудня 2023 року права вимоги за Договором кредиту та страхування №Z06.00408.005771591 від 02 жовтня 2019 року відступлені ТОВ «ФК «ПРОФІТ КАПІТАЛ» на підставі Договору факторингу №22/12-2023, за яким ТОВ «Оптіма Факторинг» передав новому фактору за плату належні йому права вимоги до ОСОБА_1 . Однак, всупереч умов кредитного договору відповідач не виконала свого зобов`язання та після відступлення позивачу права грошової вимоги не виконала умови договору. Внаслідок неналежного виконання умов укладеного договору позичальник перед фактором має заборгованість у сумі 111 400,53 грн., з яких: 42 642,79 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 30 990,95 грн. заборгованість за відсотками, 37 766,79 грн. - заборгованість по оплаті за обслуговування кредиту 37 766,79 грн. Враховуючи викладене, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у загальній сумі 111 400,53 грн. та витрати з оплати судового збору в сумі 3 028,00 грн.

Ухвалою суду від 19 серпня 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд якої ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

30 вересня 2024 року відповідачем ОСОБА_1 скеровано до суду через систему «Електронний суд» відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого відповідач просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування відповідач зазначила, що відповідно до правового висновку, який міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №496/3134/19 положення пунктів кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними. Із банківської виписки по рахунку та умов договору вбачається, що зазначена у розрахунку «заборгованість за комісіями» є саме заборгованістю за плату за обслуговування кредиту. Таким чином, Відповідачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватися безоплатно, а надання інших послуг за обслуговування кредиту, не пов`язаних з інформуванням про стан кредитної заборгованості, за вказану плату умовами договору не передбачено. Пункти кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними, а відтак частина заборгованості, яка є предметом спору та нарахована на підставі умов договору, які є нікчемними, а саме заборгованість за комісіями в розмірі 37 766,79 грн., не підлягає стягненню з Відповідача. Крім того, із наданої Позивачем Виписки вбачається, що Відповідачем були внесені платежі, а саме: 3 100,00 грн. у дату 06.11.2019, 4 000,00 грн. у дату 27.12.2019, 2 500,00 грн. у дату 03.02.2020, 4 050,00 грн. у дату 20.02.2020, 3 700,00 грн. у дату 05.03.2020, частина яких була розподілена Банком (АТ «Ідея Банк») на оплату за обслуговування кредиту, а саме: 1 562,54 грн. + 52,08 грн. у дату 06.11.2019, 1 512,47 грн. + 52,15 грн. у дату 27.12.2019, 48,86 + 1 465,76 грн. у дату 03.02.2020, 47,25 + 1 417,37 грн. у дату 20.02.2020, 1 385,84 грн. + 48,78 грн. у дату 05.03.2020, а разом на суму 7 593,12 грн. Оскільки умови кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними, то зараховані на оплату кошти у розмірі 7 593,12 грн. за обслуговування кредиту підлягають зарахуванню на оплату основної суми боргу (тіла кредиту), яка у свою чергу підлягає зменшенню до 35 049,67 грн. (42 642,79 грн. 7 593,12 грн. = 35 049,67 грн.). Також зауважує, що Договором кредиту та страхування №Z06.1591 від 02.10.2019 не встановлено договірний строк позовної давності, отже такий строк визначається Законом. Умовами Кредитного договору та Додатку №1 встановлено «Графік щомісячних платежів за кредитним договором». Тобто, право кредитора на вимогу від боржника виконання зобов`язання виникло після порушення сплати щомісячного платежу. Оскільки Позичальник не сплатив щомісячний платіж згідно графіку 02.09.2020, то право кредитора на вимогу від боржника виконання зобов`язання виникло після 02.09.2020, і саме цю дату необхідно вважати початком перебігу позовної давності. На даний момент він сплив у повному обсязі і Відповідач просить суд відмовити Позивачу також з цієї підстави.

Разом з відзивом на позовну заяву відповідачем скеровано також клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги та заяву про застосування строку позовної давності.

У судове засідання сторони не з`явилися.

Згідно прохальної частини тексту позовної заяви, представник позивача ОСОБА_2 просить проводити розгляд справи за його відсутності.

Від відповідача ОСОБА_1 до суду скеровано через систему «Електронний суд» заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позовних вимог заперечувала, просила застосувати строк позовної давності.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов таких висновків.

За правилами статей 2, 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 76, ч. 1 ст. 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Факт укладення 02 жовтня 2019 року Договору кредиту та страхування №Z06.00408.005771591 між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 підтверджується копією договору, до якого долучено Паспорт споживчого кредиту, згідно з якими АТ «Ідея Банк» надало відповідачу кредит у сумі 49 999,00 грн. на строк 24 місяців, за користування якими позичальник сплачує 21,99% річних (а.с. 5 - копія договору, а.с. 6 - копія паспорту споживчого кредиту). Кредитний договір, Паспорт споживчого кредиту були підписані відповідачем та даний факт не заперечується стороною відповідача.

Видача відповідачу кредитних коштів у загальній сумі 49 999,00 грн. підтверджується наданими позивачем документами, а саме копіями ордерів-розпоряджень №1 та №2 від 02.10.2019 (а.с. 11).

Положеннями частини 1 статті 6 ЦК України визначено, що сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом ст. 634 ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Згідно частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Частиною другою статті 1056-1 ЦК України встановлено, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 625 ЦК боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Отже, судом встановлено та визнається відповідачем факт укладення кредитного договору та отримання грошових коштів на умовах, узгоджених сторонами договору.

Однак, відповідач не виконала свої зобов`язання у повному обсязі, у наслідок чого станом на 19.12.2023 у неї виникла заборгованість у загальній сумі 111 400,53 грн., яка складається з: 42 642,79 грн. заборгованості за основним боргом; 30 990,95 заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками; 37 766,79 грн. заборгованості за нарахованими та несплаченими комісіями (а.с. 15 довідка-розрахунок).

19 грудня 2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Оптіма Факторинг» було укладено Договір факторингу №19/12-2023, відповідно до умов якого АТ «Ідея Банк» передав ТОВ «Оптіма Факторинг» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «Оптіма Факторинг» прийняв належні АТ «Ідея Банк» Права Вимоги до Боржників, вказаних у реєстрі боржників (а.с. 18-24 копія договору, а.с. 25-27 копія реєстру, а.с. 28, 29 копії платіжних інструкцій).

Відповідно до Реєстру боржників №2 від 19.12.2023 ТОВ «Оптіма Факторинг» набув права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором, укладеним між відповідачем та АТ «Ідея Банк», у сумі 111 400,53 грн. (а.с. 25-27).

Крім того, 22 грудня 2023 року між ТОВ «Оптіма Факторинг» та ТОВ «ФК «ПРОФІТ КАПІТАЛ» було укладено Договір факторингу №22/12-2023, відповідно до умов якого ТОВ «Оптіма Факторинг» передав ТОВ «ФК «ПРОФІТ КАПІТАЛ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ПРОФІТ КАПІТАЛ» прийняв належні ТОВ «Оптіма Факторинг» Права Вимоги до Боржників, вказаних у реєстрі боржників (а.с. 30-34 копія договору, а.с. 35-37 копія реєстру, а.с. 38 копія платіжної інструкції).

Відповідно до Реєстру боржників №2 від 22.12.2023 ТОВ «ФК «ПРОФІТ КАПІТАЛ» набув права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором, укладеним між відповідачем та АТ «Ідея Банк», у сумі 111 400,53 грн. (а.с. 35-37).

Відповідно до ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтями 514, 516 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Часиною 2 статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.

Відповідно до статті 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Положеннями частини першої статті 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як передбачено ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.

Статтею 1078 ЦК України визначено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Як передбачено ч. 1 ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Грошова вимога, право якої відступається, є дійсною, якщо клієнт має право відступити право грошової вимоги і в момент відступлення цієї вимоги йому не були відомі обставини, внаслідок яких боржник має право не виконувати вимогу. Клієнт не відповідає за невиконання або неналежне виконання боржником грошової вимоги, право якої відступається і яка пред`явлена до виконання фактором, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23.09.2015 у справі №6-979цс15 «боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору, неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі».

Позивач зазначає, що всупереч умов кредитного договору, відповідач не виконала свого зобов`язання повністю. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, остання не здійснила жодного платежу для погашення кредитної заборгованості на рахунок позивача.

Сукупність наведених доказів, наданих позивачем та їх належна оцінка дають суду підстави для задоволення заявлених позивачем вимог, але частково.

Так підпунктом 2 пункту 4 Паспорту споживчого кредиту визначено, що плата за обслуговування кредитної заборгованості складає 2,15% у місяць від початкової суми кредиту. З огляду на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19, та беручи до уваги заперечення з цього приводу відповідача у відзиві на позов. Суд вважає, що обслуговування кредитної заборгованості мало надаватися банком відповідачу на безоплатній основі, як споживачу послуг відповідно до вимог частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування».

Крім того, слід зауважити, що Паспорт споживчого кредиту містить у пункті 5 графік платежів за кредитним договором, яким визначено розміри щомісячних платежів у рахунок погашення суми кредиту, процентів за користування кредитом та плати за обслуговування кредиту. Графою 6 графіку визначено, що проценти за кредитом за період з 02.11.2019 по 02.10.2021 становлять 13 293,58 грн. Натомість АТ «Ідея Банк» у довідці-розрахунку (а.с. 15) було зазначено, що заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками становить 30 990,95 грн. Оскільки позивачем не було надано доказів зміни процентної ставки АТ «Ідея Банк» та повідомлення про це позивальника, та як наслідок зміни щомісячних платежів за кредитом, суд вважає за необхідне при ухваленні рішення зменшити розмір відсотків з 30 990,95 грн. до 13 293,58 грн.

При цьому суд відхиляє заперечення відповідача з приводу невірності зарахування АТ «Ідея Банк» при оплаті позичальником щомісячного платежу, вважаючи його необґрунтованим.

Тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у загальному розмірі 93 742,97 грн., яка складається з: 42 642,79 грн. заборгованості за тілом кредиту; 13 293,58 грн. заборгованості за відсотками. У частині стягнення заборгованості по оплаті за обслуговування кредиту в сумі 37 766,79 грн. - слід відмовити.

При цьому суд не вбачає підстав для застосування строку позовної давності до позовних вимог позивача з огляду на наступне.

Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Якщо в зобов`язані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Відповідно до умов кредитного договору сторони встановили як строк дії договору, так і строки виконання зобов`язань зі щомісячними погашенням платежів.

Таким чином, умовами кредитного договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визнано місяцями.

Отже, поряд з установленим строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.

Згідно ч. 3 ст. 254 ЦК України строк виконання кожного щомісячного зобов`язання спливає у відповідне число місяця останнього місяця строку.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 253 ЦК України).

За змістом ст. ст. 256, 257, 261, 262, 267 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю 3 роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначається моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли в кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання.

Аналізуючи умови договору і зміст зазначених правових норм, можна зробити висновок про те, що у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору зазначено періодичними/щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 03.06.2015 року у справі №6-31цс15, від 06.04.2017 року у справі №6-522цс17 та від 19.03.2014 року у справі №6-20цс14.

Зміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Сплив позовної давності, про застосування якою заявлено стороною в спорі, є підставою для відмови в позові (ст. 262 ЦК України).

Як вбачається з Паспорту споживчого кредиту, Позичальник мала здійснювати платежі за кредитним договором щомісячно 02 числа кожного місяця, до остаточного погашення отриманого кредиту 02.10.2021.

З викладеного вбачається, що зобов`язання за кредитним договором повинно обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Із матеріалів справи вбачається та не заперечується відповідачем у справі, останній платіж за кредитним договором ОСОБА_1 здійснено 06 серпня 2020 року, наступний платіж за графіком мав відбутися 02 вересня 2020 року. Тобто позивач повинен був звернутися до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором у строк до 02 вересня 2023 року. У свою чергу, ТОВ «ФК «ПРОФІТ КАПІТАЛ» звернулося до суду з позовом 05 серпня 2024 року.

Однак, з цього приводу слід зауважити наступне.

Постановою КМУ «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» №211 від 11.03.2020 (зі змінами та доповненнями) та Постановою КМУ «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» №1236 від 09.12.2020 (зі змінами та доповненнями) на всій території України з 12.03.2020 по 30.06.2023 було встановлено карантин.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, строки позовної давності розраховуються з урахуванням заходів щодо запобігання виникненню, поширенню і розповсюдженню епідемій, пандемій коронавірусної хвороби (COVID-19) відповідно до приписів Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-ІХ від 30.03.2020.

«Карантинні» норми також були установлені п. 12 розділу «Прикінцевих і перехідних положень» ЦК України. Цей пункт передбачає, що під час дії карантину, встановленого КМУ з метою запобігання розповсюдженню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України, продовжуються на строк дії карантину. Законодавець застосував слово «продовжується», отже, він мав на увазі, що позовна давність спливає під час дії карантину, тому останнім днем строку слід вважати перший робочий день після закінчення карантину.

Крім того, Законом України від 15.03.2022 №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» внесено зміни до ЦК України щодо строків давності, а саме розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК доповнено п. 19, з якого вбачається, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. У редакції Закону № 3450-ІХ від 08.11.2023 «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини», п. 19 ЦК викладено в наступній редакції: «У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану».

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку, що задля додержання принципу правової визначеності та забезпечення права на справедливий суд, які є елементами принципу верховенства права, суд вважає, що відсутні правові підстави для застосування строку позовної давності до вимог позивача.

Щодо вимоги про стягнення правової допомоги.

Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких за частиною 3 статі 133 ЦПК належать витрати на професійну правову допомогу, які за змістом статті 137 ЦПК несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Приписами статті 141 ЦПК України визначено: розмір витрат, які сторона сплатила у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Суд звертає увагу, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, тому обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, а суд при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу повинен надати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких відповідач має заперечення.

Частиною 3 статті 141 ЦПК України закріплено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи.

ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року по справі №755/9215/15-ц.

Як вбачається з матеріалів справи, понесені позивачем витрати на правничу допомогу в розмірі 7 000,00 грн. підтверджуються копіями: Договору про надання правової допомоги №28092021-1 від 28 вересня 2021 року (а.с. 39-42); Додаткової угоди №11 від 23 травня 2024 року до Договору про надання правової допомоги №28092021-1 від 28 вересня 2021 року (а.с. 43); Акту №19 прийому-передачі Реєстру боржників від 23 травня 2024 року за Договором про надання правової допомоги №28092021-1 від 28 вересня 2021 року (а.с. 44); Акту №1 прийому-передачі наданої правової допомоги від 12 червня 2024 року (а.с. 45); платіжної інструкції в національної валюті №760 від 13 червня 2024 року (а.с. 50).

Отже, з огляду на зазначені норми права, правову позицію Великої Палати Верховного Суду та встановлені обставин справи, суд дійшов переконання, що вимоги про відшкодування витрат позивача на правничу допомогу підлягають частковому задоволенню, оскільки суд вважає, що позивачем не були дотримані критерії розумності їх вартості. Тому, на думку суду, розмір правничої (правової) допомоги має бути визначений у розмірі 5 000,00 грн.

Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат: судового збору в сумі 3 028,00 грн., сплачений ним при подачі позову (а.с. 52), однак оскільки позов підлягає частковому задоволенню, суд з врахуванням положень ст. 141 ЦПК України вважає можливим відшкодувати позивачу понесені витрати в сумі 1 520,42 грн. (55 936,37 грн. (сума боргу, стягнута судом) х 3 028,00 грн. (сума судового збору, сплачена позивачем) / (138 392,97 грн. сума боргу, заявлена до стягнення).

Керуючись статтями 525, 526, 611, 625, 651, 653, 1049, 1054 ЦК України, статями 10, 12,13, 141, 133, 137, 247, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд -

ухвалив:

позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ПРОФІТ КАПІТАЛ» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ПРОФІТ КАПІТАЛ», , заборгованість за Договором кредиту та страхування №Z06.00408.005771591 від 02 жовтня 2019 року в загальній сумі 55 936 (п`ятдесят п`ять тисяч дев`ятсот тридцять шість) гривень 37 копійок, в тому числі: заборгованість за тілом кредиту 42 642 (сорок дві тисячі шістсот сорок дві) гривні 79 копійок, заборгованість за відсотками 13 293 (тринадцять тисяч двісті дев`яносто три) гривні 58 копійок; та в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору 1 520 (одна тисяча п`ятсот двадцять) гривень 42 копійки та витрати на правову допомогу 5 000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення складено 30 жовтня 2024 року.

Суддя Д.М. Ніколенко