ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6325/24 Справа № 199/8586/23 Суддя у 1-й інстанції - Богун О.О. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справі Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Демченко Е.Л.

суддів Барильської А.П., Макарова М.О.

при секретарі Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 02 квітня 2024 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа приватний виконавець Лисенко Юрій Олександрович, про звільнення майна з-під арешту, -

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа приватний виконавець Лисенко Ю.О. (далі ПВ ОСОБА_3 ), про звільнення майна з-під арешту, мотивуючи його тим, що 03 березня 2008 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Ерсте Банк» укладено кредитний договір №0417/3729/2/11025. З метою забезпечення виконання кредитного договору в іпотеку передано домоволодіння, розташоване у АДРЕСА_1 , та прибудинкову територію (земельна ділянка), кадастровий номер на земельну ділянку :01:470:0045, площею 0,0552 га, для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка належить на праві приватної власності позичальнику ОСОБА_2 . В 2008 році позичальник не зміг виконувати умови кредитного договору, що призвело до виникнення простроченої заборгованості, після чого банк скористався правом на захист своїх інтересів як позасудовому, так і в судовому порядку. 20 лютого 2009 року приватним нотаріусом було вчинено виконавчий напис нотаріуса №699 про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: домоволодіння, розташоване у АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_2 , 01 червня 2009 року державним виконавцем Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м.Дніпро) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №13219623 з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса. Під час проведення виконавчих дій накладено арешт на предмет іпотеки. Виконавче провадження було завершено 09 лютого 2011 року. 22 липня 2011 року повторного відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису № 699, яке завершено 20 грудня 2013 року.

Вказував, що 16 лютого 2010 року Індустріальним районними судом м.Дніпропетровська на користь ПАТ «Ерсте Банк» стягнуто з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором №014/3729/2/11025 від 03 березня 2008 року в розмірі 134 863,69 доларів США та стягнуто судові витрати в розмірі 1 820 грн. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 червня 2010 року рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 16 лютого 2010 року змінено, а саме: стягнуто з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором №014/3729/2/11025 від 03 березня 2008 року в розмірі 1 067 028,03 грн., в інший частині рішення залишено без змін. Після набрання рішенням суду законної сили було видано виконавчий лист про стягнення боргу з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Ерсте Банк». 06 лютого 2012 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №31091382 щодо примусового виконання виконавчого листа №2-339, яке завершено 19 лютого 2016 року. Також у ОСОБА_2 наявні виконавчі провадження по стягненню боргу на користь інших стягувачів, а саме: ВП №51590312 з примусового виконання виконавчого листа №202/3026/15-ц від 10 грудня 2015 року, виданого Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «ПриватБанк» суми боргу у розмірі 180 449,46 грн. Вказане виконавче провадження перебувало у відділі ДВС з 21 липня 2016 року по 27 серпня 2020 року. ВП №51454705 з примусового виконання виконавчого листа №2/0417/5709/2012 від 17 вересня 2013 року, виданого Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «Надра» суми боргу у розмірі 228 573,22 грн. ВП №61277729 з примусового виконання вимоги №Ф-10865-53/64у від 10 травня 2019 року, виданої ГУ ДПС у Дніпропетровській області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ГУ ДПС у Дніпропетровській області суми боргу у розмірі 21 030,09 грн. ВП №58825495 з примусового виконання вимоги №Ф-10865-53/64 від 14 листопада 2018 року, виданої ГУ ДПС у Дніпропетровській області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ГУ ДПС у Дніпропетровській області суми боргу у розмірі 15 819,54 грн.

Зазначав, що ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 04 лютого 2015 року замінено сторону виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №2-339/2010, виданого Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська, про стягнення на користь ПАТ «Ерсте Банк» з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором №0417/3729/2/11025 від 03 березня 2008 року у розмірі 1 067 028,03 грн. та судових витрат у розмірі 1 820 грн., з ПАТ «Ерсте Банк» на ПАТ «Фідобанк». Ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 30 листопада 2020 року замінено стягувача у виконавчому листі №2-339/2010, виданому на виконання рішення суду по цивільній справі за позовом ПАТ «Ерсте Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, з ПАТ «Фідобанк» на ТОВ «Спектрум Ессетс». 29 квітня 2021 року між ТОВ «Спектрум Ессетс» та ТОВ «ФК «Айквітас» було укладено договір про відступлення права вимоги №29/04-21/2ДВ, відповідно до якого ТОВ «Спектрум Ессетс» відступило ТОВ «ФК «Айквітас», а ТОВ «ФК «Айквітас» набуло право вимоги заборгованості за договором кредиту та іпотеки, які укладено між ВАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_2 29 квітня 2021 року між ТОВ «ФК «Айквітас» та ним було укладено договір про відступлення права вимоги №29/04/2021-1ДВ, відповідно до якого ТОВ «ФК «Айквітас» відступило йому, а він набув право вимоги заборгованості за договором кредиту та іпотеки, які укладено між ВАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_2 .

Листом-заявою від 29 квітня 2021 року він повідомив ОСОБА_2 про те, що став кредитором та став іпотекодержателем. 18 серпня 2021 року Дніпровським апеляційним судом винесено постанову, згідно якою замінено стягувача у виконавчому листі №2-339/2010 від 09 серпня 2010 року, виданому на виконання рішення суду по цивільній справі за позовом ПАТ "Ерсте Банк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №0417/3729/2/11025 від 03 березня 2008 року у розмірі 1 067 028,03 грн та судових витрат у розмірі 1 820 грн., з ТОВ "Спектрум Ессетс" на нього. Після переходу права вимоги між ним та боржником досягнуто домовленість щодо добровільно врегулювання заборгованості шляхом переоформлення права власності на предмет іпотеки за ним. З метою оформлення права власності він звертався до нотаріусів в м.Дніпрі, однак йому було відмовлено у проведенні нотаріальних дій через наявність арештів, накладених на предмет іпотеки. Після чого, він звернувся до суду з позовом про звільнення майна з-під арешту. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 04 квітня 2021 року його позов було задоволено та зняті арешти.

Посилаючись на те, що з метою набуття права власності на будинок він звернувся до нотаріуса та дізнався, що існує арешт (заборона) ПВ ОСОБА_3 , а саме: номер запису про обтяження 49777036 від 31 березня 2023 року 16:40:21, постанова про арешт майна боржника ВП №71430617, видано 31 березня 2023 року, видавник: ПВ Лисенко Ю.О., та він звернувся до нього з вимогою про зняття арешту, втім, йому було відмовлено у задоволені заяви, просив суд ухвалити рішення, яким звільнити з-під арешту нерухоме майно ОСОБА_2 , яке складається з домоволодіння, розташованого у АДРЕСА_1 , та прибудинкова територія, кадастровий номер на земельну ділянку :01:470:0045, площею 0.0552 га, для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована у АДРЕСА_1 , а саме, зняти арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 49777036, що накладений на підставі постанови про арешт майна боржника, ВП №71430617 від 31 березня 2023 року, ПВ ОСОБА_3 ; арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 67024724, що накладений на підставі постанови про арешт майна боржника, ВП №71430617 від 31 березня 2023 року винесену ПВ ОСОБА_3 ; виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта майно, записи про арешт нерухомого майна: а саме 49777036 (спеціальний розділ) від 31 березня 2023 року №67024724 від 31 березня 2023 року.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 02 квітня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , зазначаючи, що рішення постановлене з порушенням норм матеріального й процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення, яким його позов задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішенням суду було встановлено, що арешти на майно, яке фактично повинно належати йому, перешкоджають у реалізації його законних прав та було їх скасовано. Після чого він, маючи намір зареєструвати за собою майно, дізнався, що наявний новий арешт, який грубим чином порушує його права.

16 червня 2024 року відповідач ОСОБА_2 надав заяву про задоволення апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, на майно ОСОБА_2 накладено арешти на домоволодіння, розташоване у АДРЕСА_1 , та прибудинкова територія, кадастровий номер на земельну ділянку :01:470:0045, площею 0.0552 га, для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована у АДРЕСА_1 , а саме, арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 49777036, що накладений на підставі постанови про арешт майна боржника, ВП №71430617 від 31 березня 2023 року, ПВ ОСОБА_3 ; арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 67024724, що накладений на підставі постанови про арешт майна боржника, ВП №71430617 від 31 березня 2023 року, винесений ПВ ОСОБА_3 .

Позивачем було здійснено звернення до ПВ ОСОБА_3 щодо наявних виконавчих проваджень по боржнику та з проханням скасувати арешти та заборони на іпотечне домоволодіння із земельною ділянкою.

Згідно листа ПВ ОСОБА_3 від 31 серпня 2023 року за №01-29/43906 зазначено, що відсутні правові підстави для зняття арешту з предмета іпотеки, оскільки відкрито виконавче провадження №71430617, крім того, борг не сплачено.

Проаналізувавши норми Закону, дослідивши докази по справі, суд першої інстанції прийшов до висновку, що вимоги позивача є необґрунтованими, не доведеними і такими, що не підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі статтею 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частинами першою, другою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

У постанові від 05 червня 2018 року у справі №338/180/17 (провадження №14-144цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновки про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Стаття 41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (частина перша статті 317 ЦК України).

Частиною першою статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до частин першої, другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 386 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Спори про право цивільне,пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

У частині першій статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі №905/386/18 (провадження №12-85гс19) зазначено, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Таким чином, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів (орган фіскальної служби), банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення.

Подібні висновки щодо застосування норм права викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року (провадження №11-680апп19) та у постановах Верховного Суду від 06 грудня 2021 року у справі №554/5912/19-ц (провадження №61-12594св21), від 08 грудня 2022 року у справі №331/1383/20 (провадження №61-7109св22).

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_2 підставою для звернення до суду за захистом своїх порушених прав вказував на те, що він є іпотекодержателем нерухомого майна ОСОБА_2 , який не заперечує проти звернення стягнення на це майно шляхом оформлення на нього права власності за позивачем.

Іпотекодержателем він став за наступних обставин.

03 березня 2008 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Ерсте Банк» укладено кредитний договір №0417/3729/2/11025. З метою забезпечення виконання кредитного договору в іпотеку передано домоволодіння, розташоване у АДРЕСА_1 , та прибудинкову територію (земельна ділянка), кадастровий номер на земельну ділянку :01:470:0045, площею 0,0552 га, для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка належить на праві приватної власності позичальнику ОСОБА_2

20 лютого 2009 року приватним нотаріусом було вчинено виконавчий напис нотаріуса №699 про звернення стягнення на предмет іпотеки. Під час проведення виконавчих дій накладено арешт на предмет іпотеки. Виконавче провадження було завершено. 16 лютого 2010 року Індустріальним районними судом м.Дніпропетровська на користь ПАТ «Ерсте Банк» стягнуто з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором №014/3729/2/11025 від 03 березня 2008 року в розмірі 134 863,69 доларів США та стягнуто судові витрати в розмірі 1 820 грн. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 червня 2010 року рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 16 лютого 2010 року змінено, а саме, стягнуто з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором №014/3729/2/11025 від 03 березня 2008 року в розмірі 1 067 028,03 грн., в інший частині рішення залишено без змін. Після набрання рішенням суду законної сили було видано виконавчий лист та відкрито виконавчого провадження, яке завершено.

Також, у ОСОБА_2 були наявні виконавчі провадження по стягненню боргу на користь інших стягувачів, а саме: ВП №51590312 з примусового виконання виконавчого листа №202/3026/15-ц від 10 грудня 2015 року, виданого Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «ПриватБанк» суми боргу у розмірі 180 449,46 грн. ВП №51454705 з примусового виконання виконавчого листа №2/0417/5709/2012 від 17 вересня 2013 року, виданого Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «Надра» суми боргу у розмірі 228 573,22 грн. ВП №61277729 з примусового виконання вимоги №Ф-10865-53/64у від 10 травня 2019 року, виданої ГУ ДПС у Дніпропетровській області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ГУ ДПС у Дніпропетровській області суми боргу у розмірі 21 030,09 грн. ВП №58825495 з примусового виконання вимоги №Ф-10865-53/64 у від 14 листопада 2018 року, виданої ГУ ДПС у Дніпропетровській області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ГУ ДПС у Дніпропетровській області суми боргу у розмірі 15 819,54 грн.

Ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 04 лютого 2015 року було замінено сторону виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №2-339/2010, виданого Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська, про стягнення на користь ПАТ «Ерсте Банк» з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором №0417/3729/2/11025 від 03 березня 2008 року у розмірі 1 067 028,03 грн. та судових витрат у розмірі 1 820 грн., з ПАТ «Ерсте Банк» на ПАТ «Фідобанк».

Ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 30 листопада 2020 року замінено стягувача у виконавчому листі №2-339/2010, виданому на виконання рішення суду по цивільній справі за позовом ПАТ «ЕрстеБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, з ПАТ «Фідобанк» на ТОВ «Спектрум Ессетс». 29 квітня 2021 року між ТОВ «Спектрум Ессетс» та ТОВ «ФК «Айквітас» було укладено договір про відступлення права вимоги №29/04-21/2ДВ, відповідно до якого ТОВ «Спектрум Ессетс» відступило ТОВ «ФК «Айквітас», а ТОВ «ФК «Айквітас» набуло право вимоги заборгованості за договором кредиту та іпотеки, які укладено між ВАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_2 29 квітня 2021 року між ТОВ «ФК «Айквітас» та ОСОБА_1 було укладено договір про відступлення права вимоги №29/04/2021-1ДВ.

Листом-заявою від 29 квітня 2021 року позивач повідомив відповідача ОСОБА_2 про те, що став кредитором та став іпотекодержателем.

18 серпня 2021 року Дніпровським апеляційним судом винесено постанову, згідно якою замінено стягувача у виконавчому листі №2-339/2010 від 09 серпня 2010 року, виданому на виконання рішення суду по цивільній справі за позовом ПАТ "Ерсте Банк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №0417/3729/2/11025 від 03 березня 2008 року у розмірі 1 067 028,03 грн. та судових витрат у розмірі 1 820 грн., з ТОВ "Спектрум Ессетс" на ОСОБА_1 .

Позивач наголошує на тому, що після переходу права вимоги між ним та боржником (відповідачем) досягнуто домовленість щодо добровільно врегулювання заборгованості шляхом переоформлення права власності на предмет іпотеки.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 04 квітня 2021 року було задоволено позов ОСОБА_1 та зняті арешти, які були накладені у зв`язку із описаними вище виконавчими діями.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц, від 21 листопада 2018 року у справі №127/93/17-ц, від 12 грудня 2018 року у справі №570/3439/16-ц, від 12 грудня 2018 року у справі №372/51/16-ц, від 01 квітня 2020 року у справі №520/13067/17, від 30 січня 2019 року у справі №552/6381/17, постанові Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі №227/5540/18 сформульовано висновок про те, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Разом з тим, установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача.

За правилами доказування, визначеними статтями 12,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За теоретичним визначенням «відповідач» це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

Із матеріалів справи та доказів, наданих позивачем, не вбачається, що ОСОБА_2 , який визначений відповідачем, порушує права позивача на спірне майно.

Так, зі справи встановлено, що спірне майно було передано в іпотеку відповідачем, який є боржником за рядом виконавчих проваджень.

Відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» встановлена черговість задоволення вимог стягувачів, згідно з якою у першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення вартості заставленого майна.

Колегія суддів звертає увагу на те, що арешти, які накладено 31 березня 2023 року ПВ ОСОБА_3 та з під яких позивач просить звільнити майно з виключенням відповідних засобів, накладені виконавцем в інтересах АТ КБ ПриватБанк.

Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що виходить за межі повноважень суду апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 02 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Барильська А.П.

Макаров М.О.