Справа № 683/2359/24
РІШЕННЯ
09 жовтня 2024 року м. Старокостянтинів
Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області
в складі: головуючого судді Завадської О.П.
секретаря Поважнюк О.Б.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Старокостянтинові Хмельницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , від імені якої на підставі договору про надання правової допомоги діє адвокат Віхерко Надія Олексіївна, до Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області про визнання договору купівлі продажу дійсним, визнання права власності,
У липні 2024 року ОСОБА_1 , від імені якої на підставі договору про надання правової допомоги діє адвокат Віхерко Н.О., звернулась до суду з позовом до Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності.
Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона 30 квітня 1997 року уклала договір купівлі-продажу із акціонерним товариством «Сільгосптехніка» м. Старокостянтинова Хмельницької області (надалі АТ «Сільгосптехніка»), згідно якого АТ «Сільгосптехніка» продало, а вона купила гараж із дерев`яним хлівом по АДРЕСА_1 . 30 квітня 1997 року було сплачено продавцю 1500 крб, а продавцем їй було передано у володіння даний гараж. Вона не може належним чином володіти вказаною будівлею, оскільки договір купівлі-продажу від 30 квітня 1997 року нотаріально не посвідчений і її право власності не зареєстровано. На даний час нотаріально посвідчити даний договір неможливо, тому що діяльність АТ «Сільгосптехніка» 13 травня 2005 року припинена у зв`язку із визнанням його банкрутом. Саме тому позов пред`являється до місцевого органу самоврядування.
В силу того, що сторони домовились щодо усіх істотних умов укладеного між ними правочину купівлі-продажу вищевказаного нерухомого майна, фактично відбулось повне виконання правочину, даний правочин відповідає дійсній їхній волі, однак відсутня можливість для нотаріального посвідчення договору з незалежним від неї обставин, а саме через припинення АТ «Сільгосптехніка», просить захистити її право власності.
Представник позивачки подала до суду заяву про розгляд справи без їхньої участі, підтримала позовні вимоги за обставин на їх обґрунтування.
Представник відповідача також направив до суду заяву, де просив здійснювати судовий розгляд у його відсутність, при вирішенні справи поклався на розсуд суду.
Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 26 липня 2024 року позовну заяву залишено без руху.
Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 13 серпня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 03 вересня 2024 року закрито підготовче провадження.
Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про наступне.
Судом встановлено, що 30 квітня 1997 року між ОСОБА_1 та АТ «Сільгосптехніка» був укладений в простій письмовій формі договір купівлі - продажу гараж із дерев`яним хлівом по АДРЕСА_1 .
Сторони повністю виконали умови договору, а саме, позивачка сплатила товариству в повному обсязі кошти за придбаний гараж із дерев`яним хлівом, АТ «Сільгосптехніка» передало, а ОСОБА_1 прийняла придбане майно.
13 травня 2005 року АТ «Сільгосптехніка» було припинено.
Таким чином в даний час позивачка немає можливості нотаріально посвідчити договір купівлі - продажу заявленого майна, оскільки юридична особа, яка продала їй майно припинена.
Однією з умов застосування ч. 2 ст.220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однією зі сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин.
В даному випадку має місце факт безповоротного ухилення АТ «Сільгосптехніка» від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості нотаріально посвідчити правочин, внаслідок припинення АТ «Сільгосптехніка».
При розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення не може бути підставою для застосування частини другої статті 220 ЦК України.
Даючи належну оцінку договору купівлі-продажу від 30 квітня 1997 року судом встановлено, що під час його укладення сторони дійшли згоди щодо всіх істотних умов договору, зокрема, щодо предмета договору, яким являється гараж з дерев`яним хлівом, а також щодо ціни продажу за 1500 крб, яка визначена також рахунком №1 товариства від 30 квітня 1997 року.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 у повному обсязі виконано взяті на себе зобов`язання та здійснено оплату за придбане майно, що підтверджується квитанцією №157 від 30 квітня 1997 року. В свою чергу продавцем АТ «Сільгосптехніка» виконано обов`язок щодо передачі майна ОСОБА_1 , яка його прийняла.
Суд вважає, що сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне виконання договору.
Як вбачається зі змісту витягу з рішення виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області від 15 жовтня 1997 року ОСОБА_1 надано дозвіл провести капітальний ремонт хліва, купленого в АТ «Сільгосптехніка» по вул. Ізяславська, 18 (бувша вул. Орджонікідзе) м. Старокостянтинова Хмельницької області.
Згідно даних технічного паспорту на гараж по АДРЕСА_1 , виготовленого 29 квітня 2024 року, гараж було збудовано 1993 року.
Щодо запису про припинення товариства.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що договір купівлі-продажу не був належним чином нотаріально посвідчений через ухилення АТ «Сільгосптехніка» від вчинення таких дій.
З моменту ліквідації та припинення існування АТ «Сільгосптехніка» фактично втрачена будь-яка можливість для позивачки посвідчити договір нотаріально.
Таким чином, між АТ «Сільгосптехніка» та ОСОБА_1 склалися правовідносини з приводу укладення та виконання договору купівлі-продажу.
Суд вважає, що права позивачки були порушені АТ «Сільгосптехніка», виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Нормами ст. 220 ЦК України визначено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.
Згідно до ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.
У відповідності до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.
Таким чином, в даний час поняття державної реєстрації договору купівлі продажу в статтях 640, 657 ЦК України відсутнє.
Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Згідно до ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною першою статті 210 Кодексу визначено, що правочин підлягає реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.
Відповідно до частини 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За своєю суттю договір купівлі-продажу передбачає для однієї сторони право отримання предмета купівлі-продажу у власність та зобов`язання сплатити його покупну ціну, а для другої сторони право на отримання ціни та обов`язок передати предмет договору наступному власнику.
Істотними умовами договору купівлі-продажу є умови про предмет та ціну.
Ціна товару це грошова сума, яка підлягає сплаті покупцем за одержану від продавця річ.
Відповідно до частини 1 статті 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.
Для визнання такого договору дійсним обов`язковою умовою, як і для будь якого іншого договору, є відповідність його змісту ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства (частина 3 статті 209, частина 1 статті 203 ЦК України).
Зі змісту ст.392 ЦК України вбачається, що особа може звертатись до суду з позовом про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності.
Згідно з ч. ч. 1, 4 ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Однією з умов застосування частини другої статті 220 ЦК України та визнання правочину дійсним у судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин.
Даючи оцінку договору купівлі-продажу від 30 квітня 1997 року судом встановлено, що під час його укладення сторони дійшли згоди щодо всіх істотних умов договору, зокрема щодо предмета договору, яким являється гараж із дерев`яним хлівом по АДРЕСА_1 , а також щодо ціни продажу за 1500 крб згідно до рахунку №1 товариства від 30 квітня 1997 року.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 у повному обсязі виконано взяті на себе зобов`язання та здійснено оплату за придбане приміщення, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру №157 від 30 квітня 1997 року згідно рахунку №1 від 30 квітня 1997 року в сумі 1500 крб, з якого вбачається, що розрахунки за придбане майно повністю проведені покупцем. В свою чергу продавцем АТ «Сільгосптехніка» виконано обов`язок передбачений щодо передачі майна ОСОБА_1 , а остання прийняла гараж із дерев`яним хлівом по АДРЕСА_1 .
Суд вважає, що сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне виконання договору.
Відповідно до ст. 16 ЦК України визнання права є одним із способів захисту порушеного майнового права.
За таких обставин, враховуючи той факт, що договір купівлі-продажу був укладений та виконаний, водночас належним чином не був нотаріально посвідчений через ухилення продавцем від виконання таких дій та наразі втрачена будь-яка можливість нотаріально посвідчити правочин, придбане майно перебуває у володінні та користуванні позивачки, будь-яких спорів щодо права власності на набуте майно між позивачкою та відповідачем і іншими третіми особами немає, суд дійшов висновку про відсутність іншого позасудового механізму захисту позивачкою права власності та наявність достатніх підстав для визнання договору купівлі-продажу дійсним і визнання за позивачкою права власності на набуте нерухому майно, так як договір не був нотаріально посвідченим не з вини покупця.
Враховуючи наведене, суд вважає, що позов слід задовольнити.
Керуючись ст. ст. 2, 12, 13, 48, 76, 81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , право власності на гараж по АДРЕСА_1 .
Визнати дійсним договір купівлі продажу гаража по АДРЕСА_1 , який був укладений 30 квітня 1997 року між акціонерним товариством «Сільгосптехніка» м. Старокостянтинова Хмельницької області та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Хмельницького апеляційного суду. В разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивачка: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: Старокостянтинівська міська рада Хмельницької області, місце знаходження: вул. К.Острозького, 41 м. Старокостянтинів Хмельницької області, .

Суддя