Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.11.2024 Справа №607/1039/24 Провадження №2/607/1123/2024

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Вийванка О. М.

за участю секретаря судового засідання Кузьменкової О. І.

учасників справи:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Волиньгаз» про стягнення коштів, що підлягають виплаті при звільненні та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернувся в суд із позовом до відповідача Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Волиньгаз» про стягнення коштів, що підлягають виплаті при звільненні та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

В обґрунтування змінених позовних вимог позивачем викладено обставини, що рішенням Наглядової ради Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Волиньгаз» (далі - «АТ ОГС «Волиньгаз») від 25.05.2022, його з 01.07.2022 обрано до складу Правління Товариства на посаду директора з безпеки.

23.06.2022 між позивачем та відповідачем було укладено контракт, на підставі якого між сторонами по справі виникли трудові правовідносини (на умовах строкового трудового договору), в якому обумовлені суттєві умови трудової угоди: строк його дії, права та обов`язки сторін, відповідальність сторін, умови матеріального забезпечення та організації праці, умови розірвання договору, в тому числі дострокового.

Строк дії контракту з 01.07.2022 по 30.06.2025.

12.05.2023 за рішенням Наглядової Ради «АТ ОГС «Волиньгаз», протокол № 12/05-2023, вирішено виплатити Голові та членам Правління Товариства премію (заохочення) за перші чотири місяці 2023 року, в тому числі директору з безпеки 1 242 240,00 грн.

За наказом голови Правління «АТ ОГС «Волиньгаз» від 18.05.2023 № 80-ОП, позивачу було виплачено премію за підсумками роботи Товариства за перші чотири місяці роботи 2023 р. в розмірі, визначеному в протоколі № 12/05-2023 від 12.05.2023 р. засідання Наглядової Ради Товариства.

Згідно Наказу Товариства від 27.10.2023 №1 889-к/тр, на підставі рішення Наглядової ради Товариства, позивача було звільнено з роботи на підставі п. 5 ст. 41 КЗпП, тобто достроково розірвано договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу у випадку припинення повноважень посадових осіб.

Цим наказом Товариства від 20.10.2023 року № 1 889-к/тр, відповідно до ст. 44 КЗпП, передбачено виплату позивачу вихідної допомоги в розмірі шести середньомісячних заробітних плат та компенсацію за 2 календарних дні невикористаної основної щорічної відпустки.

Роботодавець письмово повідомив позивача при звільненні про нараховані суми, вручивши йому розрахунковий листок за жовтень 2023 року.

Згідно розрахункового листа за жовтень 2023 року на день звільнення позивачу здійснено виплату підприємством в сумі 905 393,19 грн.

Однак, в день звільнення, 27.10.2023, виплату всіх сум, що належали позивачу від підприємства не були проведені, оскільки розрахунок суми до виплати відповідачем проведено неправильно.

Заборгованість відповідача, яка виникла у зв`язку з невиплатою належних позивачу сум вихідної допомоги та компенсації за невикористану відпустку від підприємства, за його підрахунками, складає 1 786 816,56 грн (визначена вже з врахуванням всіх утриманих податків та зборів).

Отже, від розрахованої позивачем суми 1 786 816,56 грн слід відняти 741 108,06 грн фактично виплачені від підприємства, що дорівнює 1 045 708,50 грн.

З урахуванням того, що на теперішній час порушення стосовно невиплати сум належних позивачу при звільненні триває, останній також просить стягнути з відповідача суму середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більше як за 6 місяців, тобто по 27.04.2024, що становить 758 043,39 грн.

У зв`язку із недосягненням згоди щодо досудового врегулювання спору, з підстав викладених у позові, позивач просить позов задовольнити та стягнути з відповідача в його користь заборгованість, що виникла в результаті невиплати на момент звільнення належних звільненому працівникові сум в розмірі 1 045 708,50 грн, а також суму середнього заробітку на весь час затримки розрахунку в сумі 758 043,39 грн з подальшим нарахуванням середнього заробітку по день фактичної виплати прострочених сум за кожний робочий день, але не більше як до 27.04.2024 та судові витрати.

Представник відповідача подав відзив на позов, в якому зазначив, що позивач очевидно свідомо упускає та не додав до позовної заяви письмовий документ, який засвідчує факт надання йому річної премії у 2023 році.

Так, протоколом Наглядової ради №31/01-2023 від 31 січня 2023 року (заочне голосування) було прийнято рішення про виплату річних премій за 2022 рік членам Правління АТ «Волиньгаз», зокрема Директору з безпеки в розмірі 440 000,00 грн.

В той же час, ОСОБА_3 звертає увагу суду на доволі сумнівний протокол Наглядової ради №12/05-2023 від 12 травня 2023 року (заочне голосування) відповідно до якого зазначає, що Наглядовою радою товариства було прийнято рішення про виплату премій членам Правління АТ «Волиньгаз» за перші чотири місяці 2023 року, зокрема йому як Директору з безпеки в розмірі 1 242 240,00 грн.

27 жовтня 2023 року відповідно до наказу №1 889-к/тр, з яким того ж дня позивач ознайомився, було припинено трудовий договір (контракт) із Директором з безпеки ОСОБА_3 .

На виконання вимог трудового законодавства України в день звільнення 27.10.2023, відповідачем було здійснено повний розрахунок із позивачем та виплачено останньому грошові кошти в загальній сумі 905 393,19 грн., з яких: 753 033,06 грн розмір виплаченої вихідної допомоги, індексація заробітної плати, компенсація за 2 днів невикористаної відпустки, посадовий оклад, аванс; 152 360,13 грн відпускні.

Відтак, станом на 27 жовтня 2023 року позивачу як працівникові було виплачено всі належні йому грошові кошти.

Отже, АТ «Волиньгаз» зі своєї сторони вчинило всі необхідні дії, аби своєчасно і правильно розрахуватись із працівником, якого уповноважений орган прийняв рішення звільнити (з яким було вирішено припинити трудові правовідносини).

Однак, позивач вважає проведений із ним розрахунок неправильним, зазначаючи, що йому не було виплачено всіх сум, які належали йому від підприємства.

В зв`язку із такими твердженнями та власно проведеними розрахунками, ОСОБА_3 має намір стягнути із відповідача додатково 881 433,37 грн як вихідну допомогу, а також 958 484,07 грн середнього заробітку за час затримки.

Проте, як уже зазначалось вище, позовні вимоги є абсолютно безпідставними та необґрунтованими , а наведений ОСОБА_3 у позовній заяві розрахунок є неправильним, безпідставним та необґрунтованим.

Так, позивачем до свого розрахунку було додатково включено суму одноразової премії при обчисленні середньомісячного заробітку, яка не повинна враховуватись.

Представник відповідача наголосив, що премії, які були виплачені за перші чотири місяці 2023 року, зокрема в тому числі і директору з безпеки в розмірі 1 242 240,00 грн, мають одноразовий, а не систематичний характер, раніше (на протязі всієї господарської діяльності) товариством ніколи та нікому не виплачувались, а тому АТ «Волиньгаз» було правомірно обчислено розмір середньої заробітної плати для проведення розрахунків при звільненні із позивачем, без урахування зазначеної суми одноразової премії.

Оскільки в у даній справі мова йде про одноразову виплату (премію, заохочення) за певних умов, яка з огляду на відсутність будь-якої деталізації, не характеризуються постійним характером та систематичністю, сама виплата такої одноразової премії (заохочення) була проведена в травні 2023 року, а трудові відносини припинилися і обов`язок провести повний розрахунок в день звільнення (27.10.2023 року) виник лише в жовтні 2023 року, тобто більше ніж через 2 місяці, тому це ще один аргумент і відповідь чому така премія (заохочення) за перші чотири місяці 2023 року в розмірі 1 242 240,00 грн. не бралась до розрахунку середньомісячної заробітної плати при звільненні позивача.

За обставинами даної справи, відповідач не вбачає жодної вини у своїх діях при розрахунку із позивачем при звільненні. Більше того, АТ «Волиньгаз» переконане у відсутності правових підстав для виплати ОСОБА_3 більшої суми при звільненні, ніж це було зроблено. І сам факт подання цього відзиву вже свідчить про спір, тобто про незгоду відповідача із позицією позивача в повному обсязі.

Також представник відповідача просить врахувати, що розмір премії у 1 242 240,00 грн за перші чотири місяці 2023 року, який було виплачено члену правління, Директору з безпеки ОСОБА_3 . товариства, якому населення всієї Волинської області сплачувало вартість транспортування (розподілу) природного газу у 2023 році, та який практично втричі перевищує розмір річної премії такого члена Правління, передбаченої Додатком до Контракту, не може вважатися систематичною виплатою члену правління товариства під час дії воєнного стану та виходить за рамки справедливості і розумності (розмір премії за 12 місяців 2022 року в три рази менший від премії за 4 місяці 2023 року).

Балансові дані (дані фінансової звітності) АТ «Волиньгаз» у першому кварталі 2023 року були дуже негативними. Товариство, яке є стратегічним для держави в умовах дії правового режиму воєнного стану та є платником великих податків реально ледве намагалося звести до мінімуму ризики несвоєчасного виконання грошових зобов`язань перед державою по сплаті податків та інших обов`язкових платежів до бюджету, а також по оплаті праці найманих працівників. Попри фінансові труднощі, відповідач зусиллями в першу чергу рядових працівників, робітників (жоден із яких до речі на протязі 2022-2023 років не отримував будь-яких додаткових винагород (понад оклад)) забезпечував стабільне функціонування газорозподільної системи на території всієї Волинської області в таких складних та важких умовах в країні, де ведуться воєнні дії.

Нині, загальновідомим є той факт, що з 1 грудня 2023 року розподіл природного газу споживачам Волині, здійснює Волинська філія ТОВ «Газорозподільні мережі України», яке входить до Групи Нафтогаз, яка отримала відповідну ліцензію. Натомість, дія ліцензії АТ «Волиньгаз» з розподілу природного газу зупинена, а відтак і з 01.12.2023 товариство втратило основне джерело доходу та у разі задоволення позову опиниться на межі банкрутства.

Враховуючи вище наведене, зважаючи на заявлений позивачем розмір суми середнього заробітку, з метою дотримання розумного балансу між інтересами працівника та роботодавця, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, просить врахувати скрутне фінансове становище товариства та зменшити розмір позовних вимог у разі, якщо суд все-таки прийме рішення задовольнити позов.

Підсумовуючи зазначене вище, АТ «Волиньгаз» провело повний та своєчасний розрахунок із позивачем при звільненні останнього, будь-яка заборгованість з приводу розрахунків належних при звільненні відсутня, відтак, просить суд відмовити повністю в задоволенні позову.

Представником позивача подано відповідь на відзив, в якій вказав, що подана ним позовна заява стосується стягнення звільненому працівникові належних йому від підприємства за час затримки розрахунку при звільненні. Його позовні вимоги як позивача, жодним чином не стосуються діяльності та оцінки правильності рішення Наглядової Ради «АТ ОГС» «Волиньгаз».

До компетенції Правління «АТ ОГС» «Волиньгаз», як виконавчого органу, жодним чином не входить право оспорювати, переглядати, встановлювати компетентність діяльності та рішень Наглядової Ради, оскільки члени Наглядової Ради являються представниками власників акцій.

Як відомо, судового спору з приводу оскарження протоколу Наглядової Ради «АТ ОГС» «Волиньгаз» від 12.05.2023 № 12/05-2023, яким було прийнято рішення про виплату премій членам Правління товариства за перші чотири місяці 2023 року, не існує.

Щодо правильності розрахунку при обчисленні середньомісячного заробітку, вказав, що посилання відповідача щодо невідповідності нарахованої та виплаченої премії позивачу, Положення про оплату праці працівнику та Колективний договір, на його переконання, не мають відношення до суті трудового спору, так як з позивачем, як членом виконавчого органу Наглядової Ради, укладено Контракт - строковий трудовий Договір.

Щодо посилання відповідача на необхідність застосування до спірних правовідносин визначення «одноразова премія» з посиланням на Інструкцію зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстатистики України від 13.01.2004 № 5, вказав, що роз`яснення з питань порядку обчислення середньої заробітної плати працівника, а також тлумачення положень законодавчих актів не належить до повноважень органів державної статистики.

Методологічна та звітно-статистична документація й зазначені вище роз`яснення не є нормативно-правовими актами та не встановлюють правових норм.

Твердження відповідача щодо збитковості Підприємства (негативного фінансового результату діяльності товариства) за І квартал 2023 року, вважає, необґрунтованим, оскільки підприємство було прибутковим, а інші операційні витрати були спричинені відображенням в бухгалтерському обліку штрафних санкцій згідно рішень судів по справах з іншими учасниками ринку природного газу, та, відповідно, не мають відношення до основної ліцензійної діяльності підприємства - розподілу природного газу, а також до інших видів діяльності - газифікації, техобслуговування, метрологічних послуг.

В решті представник позивача посилається на обставини, які викладені у позові, відтак просить суд позов задовольнити.

Представник відповідача подав заперечення на відповідь на відзив, в яких вказав, що ОСОБА_3 не надав жодних спростувань недійсності протоколу Наглядової ради №12/05-2023 від 12 травня 2023 року (заочне голосування), на підставі якого було прийнято рішення про виплату премій членам Правління АТ «Волиньгаз»» за перші чотири місяці 2023 року, в тому числі позивачу як Директору з безпеки.

Відповідач у своєму відзиві вже звертав увагу суду на те, що протокол Наглядової ради №12/05-2023 від 12 травня 2023 року не є рішенням зазначеного органу управління Товариством в розумінні п.8.26 Положення про Наглядову раду, оскільки не було прийняте (протокол не містить доказів того, що за відповідне рішення проголосувала більшість членів Наглядової ради).

Відповідачем до відзиву було додано копію заяви про надання витягу з ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення (п.14 додатку до відзиву), що свідчить про правову позицію нинішнього керівництва АТ «Волиньгаз» з приводу незаконного (недійсного) протоколу і протиправної виплати премій Голові та членам Правління товариства на його підставі.

Відповідач звертає увагу на те, що п.9 додатку до контракту визначає, що «Працівнику можуть сплачуватись інші місячні премії (заохочення), за рішенням Наглядової ради Товариства». Копія Протоколу Наглядової ради №12/05-2023 від 12 травня 2023 року (заочне голосування), на який посилається позивач не відповідає ні вимогам контракту із ним, ні змісту п.9 додатку до нього, адже стосується виплати не місячної премії, а чотиримісячної, тобто не за конкретний місяць, а за чотири місяці, що не передбачено контрактом і додатком. Також виплата такої премії не є квартальною, бо квартал дорівнює 3 місяцям, а не 4 місяцям. Що це за виплата/премія, якої раніше ніколи нікому із членів Правління не призначалось і не виплачувалось упродовж усієї понад 20-літньої діяльності підприємства незрозуміло. Натомість, за своїми ознаками така виплата, яку було названо як «премія» може бути віднесена лише до «інших заохочувальних та компенсаційних виплат» в розумінні ст.2 Закону України «Про оплату праці». Позивач не спростував таке у своїй відповіді на відзив та не навів жодних заперечень з приводу застосування положень п.4 Порядку №100. Оскільки контрактом з ОСОБА_3 як членом Правління та додатком до нього не конкретизовано умови, розмір виплати інших місячних премій (заохочень), окрім річних премій, Статутом товариства таких виплат також не передбачено, то правильне розуміння наведеного в п.9 додатку до контракту слід шукати у інших внутрішніх (локальних) документах Товариства - Положенні про оплату праці та Колективному договорі, витяги з яких були долучені до відзиву.

Стосовно Положення про оплату праці та використання його положень як заперечень проти позову, позивачем у своїй відповіді на відзив не наведено жодних зауважень.

Позивач не спростував інших тверджень відповідача, які не охоплені його відповіддю на відзив.

Щодо фінансового стану відповідача в період застосування сумнівного (недійсного) протоколу Наглядової ради від 12.05.2023 року та виплати премій за ним позивачу, зазначив, що ОСОБА_3 не спростував збитковості АТ «Волиньгаз» за результатами господарської діяльності вказаного товариства протягом І кварталу 2023 року. Він як тодішній директор з безпеки чітко знав і розумів вкрай важкий фінансовий стан підприємства та збитки в розмірі понад 87 мільйонів гривень. Посилання на галузеву звітність Форма №8б-НКРЕКП-газ-моніторинг (квартальна) не варта уваги суду через відсутність відповідного документу в матеріалах справи (ненадання позивачем). Суд не може посилатися на таку інформацію від позивача, оскільки вона не підтверджена належними, допустимими і достовірними доказами. Крім того, ОСОБА_3 не спростував будь-якими іншими доказами офіційну інформацію стосовно балансових даних, звіту про фінансові результати відповідача, які були додані представником останнього до відзиву і які були подані до Державної податкової служби та відображають реальний фінансовий стан АТ «Волиньгаз».

Позивач у судове засідання не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує та просить його задовольнити з підстав та обґрунтувань, викладених у ньому.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримує та просить його задовольнити з підстав та обґрунтувань, викладених у ньому.

Представник відповідача у судовому засіданні просить відмовити у задоволенні первісного позову з підстав та обґрунтувань, викладених у ньому.

При розгляді справи судом учасниками справи подано заяви та клопотання та судом було вчинено інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду відкрито провадження у справі.

Перевіривши, дослідивши об`єктивно та оцінивши зібранні у справі докази, суд дійшов наступного висновку, виходячи з фактичних обставин справи, мотивів та застосованих норм права.

Судом встановлено фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

Суд встановив, що рішенням Наглядової ради «АТ ОГС «Волиньгаз» від 25.05.2022, протокол № 25/05-2022, позивача ОСОБА_3 з 01.07.2022 обрано до складу Правління Товариства на посаду директора з безпеки.

23.06.2022 між позивачем та відповідачем було укладено контракт, на підставі якого між сторонами виникли трудові правовідносини (на умовах строкового трудового договору), в якому обумовлені суттєві умови трудової угоди: строк його дії, права та обов`язки сторін, відповідальність сторін, умови матеріального забезпечення та організації праці, умови розірвання договору, в тому числі дострокового.

Так, згідно п. 1.1. Контракту, за цим контрактом працівник приймається (наймається) на роботу в Товариство до складу Правління: членом правління товариства на посаду Директора з безпеки, відповідно до рішення Наглядової ради Товариства від 25 травня 2022 року (протокол №25/05-2022).

Пунктом 6.1. Контракту передбачено, що за виконання обов`язків, передбачених цим Контрактом, Працівнику встановлюється щомісячна винагорода (надалі - «Посадовий оклад») у розмірі визначеному в Додатку до цього Контракту.

Згідно п. 6.3. Контракту, Працівник може отримувати додаткову винагороду за результатами діяльності Товариства за рік (надалі - Річна премія). Розмір Річної премії та умови її виплати визначаються в додатку до цього Контракту.

Ці умови Контракту засвідчують, що Працівнику виплачується в обов`язковому порядку щомісячна винагорода (посадовий оклад) та може виплачуватись річна премія за результатами діяльності Товариства.

Відповідно до п. 3 Додатку до Контракту з членом Правління АТ «Волиньгаз» від 23.06.2022 підписаного із громадянином ОСОБА_3 (далі по тексту - Додаток до Контракту), працівнику може виплачуватись річна премія на умовах, в розмірі та порядку визначеному п. п. 4-7 цього Додатку.

Водночас п. 4 Додатку категорично визначає, що виплата працівнику річної премії здійснюється за результатами оцінки індивідуальних показників ефективності, що встановлюються на поточний рік, та виключно за умови прийняття відповідного рішення Комітетом з кадрів та винагород, а у разі якщо такий комітет не сформовано - Наглядовою радою Товариства. Рішення оформляється протоколом засідання Комітету з кадрів та винагород, а у разі якщо цей комітет не сформовано - протоколом засідання Наглядової ради Товариства.

Згідно п. 5 Додатку, річна премія працівника встановлюється в розмірі до 440 000,00 грн, що складає 100 % всього розміру Річної премії.

Відповідно до п.7 Додатку до Контракту, виплата річної премії здійснюється в березні місяці наступного за звітним.

Одночасно, п.9 Додатку передбачено, що працівнику можуть сплачуватись інші місячні премії (заохочення), за рішенням Наглядової ради Товариства.

Строк дії контракту з 01.07.2022 по 30.06.2025 (п.7.1. Контракту).

Відповідно до п.5.2.Контракту, Цей Контракт припиняється, в тому числі, з ініціативи Товариства до закінчення строку дії Контракту, у разі прийняття Загальними Зборами акціонерів або Наглядовою Радою рішення про дострокове припинення повноважень (відкликання) члена Правління. Ця підстава для звільнення Працівника може бути застосована не раніше, ніж з 01.01.2023 р. ( п.5.3.5. контракту).

12.05.2023 за рішенням Наглядової Ради «АТ ОГС «Волиньгаз», протокол № 12/05-2023, вирішено виплатити Голові та членам Правління Товариства премію (заохочення) за перші чотири місяці 2023 року, в тому числі директору з безпеки 1 242 240,00 грн.

За наказом голови Правління «АТ ОГС «Волиньгаз» від 18.05.2023 № 80-ОП, позивачу ОСОБА_3 було виплачено премію за підсумками роботи Товариства за перші чотири місяці роботи 2023 року в розмірі, визначеному в протоколі № 12/05-2023 від 12.05.2023 засідання Наглядової Ради Товариства.

Згідно із Наказу Товариства від 27.10.2023 № 1 889-к/тр про припинення трудового договору (контракту), на підставі рішення Наглядової ради Товариства, позивача ОСОБА_3 було звільнено з роботи на підставі п. 5 ст. 41 КЗпП.

Відповідно до вимог ст. 116 КЗпП роботодавець письмово повідомив позивача при звільненні про нараховані та виплачені суми, вручивши йому розрахунковий листок за жовтень 2023 року.

Згідно розрахункового листа за жовтень 2023 року на день звільнення ОСОБА_3 нараховані 1 127 405,84 грн., з них: вихідна допомога 910 554,48 грн; компенсація за невикористані дні відпустки в жовтні 2023 р. 191 647,96 грн; посадовий оклад 15 000,00 грн; індексація зарплати за жовтень 2023 р. 97,36 грн; компенсація за невикористані 2 днів відпустки 10 106,04 грн;

З урахуванням сум, які підлягають утриманню, позивачу ОСОБА_3 було здійснено виплат підприємством в сумі 905 393,19 грн, що стверджується повідомленням про нараховані та виплачені суми за жовтень 2023 року.

Із повідомлення Головного управління контррозвідувального забезпечення об`єктів критичної інфраструктури та протидії фінансуванню тероризму Департаменту захисту національної державності СБУ від 14.02.2023 № 5/7/2/1/К-70/7 вбачається, що в межах функціональності Головним управлінням розглянуто заяву АТ «Волиньгаз» щодо захисту прав, свобод та законних інтересів Товариства від вчинених членами Наглядової Ради та Правління компанії кримінальних правопорушень (№ 43001-Сл-6578-1023 від 27.10.2023). За результатами розгляду та проведеної перевірки встановлено, що в діях колишніх членів наглядової ради та Правління АТ «Волиньгаз» вбачаються ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 366, 364-1, 191 КК України. З урахуванням викладеного, заяву АТ «Волиньгаз» з матеріалами перевірки направлено для розгляду по суті та прийняття відповідного процесуального рішення згідно чинного законодавства до Бюро економічної безпеки України.

За результатами проведення судової економічної експертизи Тернопільського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України № СЕ-19/12-24/7358-ЕК від 28.06.2024 вбачається, що документально не підтверджується нарахована сума вихідної допомоги згідно наданого розрахунку, що була здійснена АТ ОГС «Волиньгаз» для свого співробітника ОСОБА_3 (посада директор з безпеки АТ ОГС «Волиньгаз») під час звільнення 27.10.2023, а саме, 910 554,48 грн, а також документально підтверджується сума вихідної допомоги, що мала би бути нарахована АТ ОГС «Волиньгаз» для свого співробітника ОСОБА_3 (посада директор з безпеки АТ ОГС «Волиньгаз») під час звільнення 27.10.2023, а саме, 2 219 647,32 грн.

Позивач як на підставі заявлених вимог просить позов задовольнити з підстав, наведених в ньому, та стягнути з відповідача в його користь заборгованість, що виникла в результаті невиплати на момент звільнення належних звільненому працівникові сум в розмірі 1 045 708,50 грн, а також суму середнього заробітку на весь час затримки розрахунку в сумі 758 043,39 грн з подальшим нарахуванням середнього заробітку по день фактичної виплати прострочених сум за кожний робочий день але не більше як до 27.04.2024, посилаючись на те, що в день звільнення, 27.10.2023, виплату всіх сум, що належали позивачу від підприємства не були проведені, оскільки розрахунок суми до виплати відповідачем проведено неправильно, однак суд не погоджується з такими аргументами позивача, виходячи з наступних норм права, які підлягають застосуванню та мотиви їх застосування.

Згідно із ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 2 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Аналогічне визначення заробітної плати міститься й у статті 1 Закону України «Про оплату праці».

Статтею 2 Закону України «Про оплатупраці» визначено структуру заробітної плати:

- основна заробітна плата це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців;

- додаткова заробітна плата це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій;

- інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Згідно зі статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пiзнiше наступного дня пiсля пред`явлення звільненим працiвником вимоги про розрахунок. В разi спору про розмiр сум, належних працiвниковi при звiльненнi, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цiй статтi строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачене у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Підставами припинення трудового договору згідно з пунктом 4 частини першої статті 36 КЗпП України є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45).

Предметом розгляду у цій справі є питання виплати вихідної допомоги (передбаченої нормами статті 44 КЗпП України) при звільненні з підстав припинення повноважень посадових осіб (пункт 5 частини першої статті 41 КЗпП України).

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадку припинення повноважень посадових осіб.

Чинне національне законодавство закріплює правові гарантії дотримання трудових прав працівника при його звільненні. Під гарантіями трудових прав працівників розуміють систему установлених законодавством заходів щодо врегулювання питань, що пов`язані з порушенням трудового законодавства й вирішення трудових спорів робітників і службовців, спрямованих на захист їхніх трудових прав. Однією з таких гарантій є виплата працівнику, який звільняється, вихідної допомоги.

Вихідна допомога - це державна гарантія, яка полягає в грошовій виплаті працівнику у випадках, передбачених законом, роботодавцем в колективному договорі або сторонами. Під вихідною допомогою зазвичай розуміють грошові суми, які виплачуються працівникові у передбачених законодавством випадках у разі припинення трудового договору з не залежних від працівника обставин.

Вихідна допомога не ототожнюється із заробітною платою, що виплачуються працівникові при звільненні, оскільки її розмір не пов`язаний з кількістю і якістю праці, а лише з фактом звільнення працівника з визначених законом підстав. Тобто основним завданням вихідної допомоги є матеріальне забезпечення звільненого працівника в період пошуку ним нової роботи.

Схожі за змістом висновки викладені Верховним Судом у постановах від 08 лютого 2024 року у справі № 640/22254/21, від 28 вересня 2023 року у справі № 640/14858/21, від 29 листопада 2022 року у справі № 200/4481/21.

Отже, пункт 5 частини першої статті 41 КЗпП України, який регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини, передбачає таку додаткову підставу розірвання трудового договору з окремими категоріями працівників за певних умов, як припинення повноважень посадових осіб. Водночас норми статті 44 КЗпП України визначають, що в разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41 КЗпП України, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Порядок № 100).

Згідно з пунктом 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Перелік виплат, що включаються у розрахунок середньої заробітної плати врегульовано Розділом ІІІ Порядку.

Так, згідно з пунктом 3 Порядку при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку.

Суми нарахованої заробітної плати, крім премій (в тому числі за місяць) та інших заохочувальних виплат за підсумками роботи за певний період, враховуються у тому місяці, за який вони нараховані, та у розмірах, в яких вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт.

При обчисленні середньої заробітної плати для оплати за час відпусток або компенсації за невикористані відпустки, крім зазначених вище виплат, до фактичного заробітку включаються виплати за час, протягом якого працівнику зберігається середній заробіток (за час попередньої щорічної відпустки, виконання державних і громадських обов`язків, службового відрядження, вимушеного прогулу тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.

Згідно з пунктом 4 Порядку при обчисленні середньої заробітної плати не враховуються, зокрема : б) одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо); о) грошова винагорода за сумлінну працю та зразкове виконання службових обов`язків.

Отже, за змістом Порядку премії (в тому числі за місяць) та інші заохочувальні виплати за підсумками роботи за певний період під час обчислення середньої заробітної плати враховуються в заробіток періоду, який відповідає кількості місяців, за які вони нараховані, починаючи з місяця, в якому вони нараховані (за механізмом, визначеним абзацом третім пункту 3 Порядку).

З аналізу вказаних норм законів убачається, що чинним національним законодавством закріплені правові гарантії щодо дотримання трудових прав працівника при його звільненні.

Останніми місяцями роботи позивача серпень та вересень 2023 року перед звільненням, тому саме заробітна плата за вказані місяці враховується при розрахунку середньомісячного заробітку.

Відповідно до розрахункового листа за жовтень 2023 року, позивачу нараховано вихідну допомогу в розмірі 910 554,48 грн,

Разом з цим, судом встановлено, що відповідачем при розрахунку вихідної допомоги не було враховано нараховану та виплачену йому у травні 2023 року премію, яку відповідач вважав одноразовою виплатою, а відтак вона не підлягають врахуванню при обчисленні середнього заробітку.

Відповідно до контракту, укладеного 23 червня 2022 року між Акціонерним товариством «Оператор газорозподільної системи «Волиньгаз» та ОСОБА_3 як членом Правління Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Волиньгаз» та Додатку до нього за виконання обов`язків, передбачених Контрактом, працівнику ОСОБА_3 встановлено щомісячний Посадовий оклад у розмірі 110 000 грн., куди включено ті види матеріального заохочення, що відображають характер та інтенсивність його роботи (режим роботи, виконувані функції, робоче навантаження, минулі досягнення, відпрацьований стаж, професійну майстерність тощо), та визначено розмір річної премії працівника у 440 000 грн., що складає 100% всього розміру річної премії.

Також в п. 9 Додатку до Контракту сторони погодили, що працівнику можуть сплачуватись інші місячні премії (заохочення), за рішенням Наглядової ради Товариства.

З аналізу положення вказаних норм контракту та додатку до нього, суд вважає, що в п. 9 вказано про певні одноразові виплати (премії, заохочення) за певних умов, які відбуваються за рішенням Наглядової ради Товариства.

Отже, премія в розмірі 1 242 240 грн, виплачена згідно рішення Наглядової ради Відповідача, не має постійного характеру та систематичності, а тому відноситься до передбачених підпунктів «б», «о» пункту 4 Порядку одноразових виплат (перелік яких в даному пункті не є вичерпним), тобто витрат, які не включаються при обчисленні середньої заробітної плати.

За таких обставин, суд вважає, що відповідач діяв правомірно відповідно до умов контракту та Порядок № 100, та правомірно нарахував та виплатив повністю вихідну допомогу, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог в цій частині.

В силу ч. 1 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

За змістом ч. 2 ст. 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Тобто, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальність роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Зазначені правові висновки щодо застосування статті 117 КЗпП України викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2020 по справі №821/1083/17.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Позивачем не доведено обставин, що відповідачем було не правомірно нараховано та виплачено вихідну допомогу, а також судом не встановлено факт не виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, а тому відсутні підстави для стягнення з відповідача розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Щодо інших доводів позивача у справі, викладених в обґрунтування власних правових позицій по наявному спору, то суд не вбачає підстав для надання таким оцінки у межах розглядуваного спору, оскільки вищенаведені аргументи суду у даному рішенні, на думку суду, є самостійною та достатньою підставою для висновку про необґрунтованість позовних вимог.

Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд звертає увагу на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 р. у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

За таких обставин, слід відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Волиньгаз» про стягнення коштів, що підлягають виплаті при звільненні та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, розподілу підлягають судові витрати.

Відповідно до ч. ч. 1, 6, 13 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З урахуванням того, що позивача звільнено від сплати судового збору, суд вважає, що судовий збір слід компенсувати за рахунок держави.

На підставі наведеного, керуючись статтями 2, 4, 12, 13, 76-78, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Волиньгаз» про стягнення коштів, що підлягають виплаті при звільненні та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання АДРЕСА_1 ;

відповідач Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Волиньгаз», унікальний ідентифікаційний номер юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України 03339459, місцезнаходження вул. І.Франка, буд. 12, м. Луцьк.

Повний текст рішення суду складено та підписано 02 грудня 2024 року.

Головуючий суддяО. М. Вийванко