Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2024 року селище Магдалинівка

Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області

у складі: головуючої судді Кравченко О.Ю. ,

за участю секретаря судового засідання Хорольської І.П.

позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя,

У С Т А Н О В И В :

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя, в якому просить суд:

- виділити у власність та визнати за нею право власності на житловий будинок разом з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 203,2 кв.м., житлова площа 125,2 кв.м., розташований у АДРЕСА_1 ;

- виділити у власність відповідача ОСОБА_4 автомобіль ВАЗ 21074, реєстраційний № НОМЕР_1 , 2002 року випуску, об`єм двигуна 1568 см.куб ;

- виділити у власність відповідача ОСОБА_4 причіп ПГА 1, реєстраційний № НОМЕР_2 , 2005 року випуску.

- стягнути з неї на користь відповідача ОСОБА_4 1/2 частки вартості спільно набутого майна у розмірі 144 314 грн.

Позовні вимоги мотивує тим, що 15.02.1985 року сторонами було укладено шлюб, який 07.10.2023 року було розірвано. Питання розподілу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя не вирішувалося. За час перебування у шлюбі сторони набули у власність наступне майно, право власності на яке зареєстровано за відповідачем:

- автомобіль ВАЗ 21074, реєстраційний № НОМЕР_1 , 2002 року випуску, об`єм двигуна 1568 см.куб. Ринкова вартість автомобіля становить 69480 грн., що підтверджується звітом про оцінку майна №493/23 від 23.10.2023, виконаним СОД ФОП ОСОБА_5

- причіп ПГА 1, реєстраційний № НОМЕР_2 , 2005 року випуску. Ринкова вартість причіпу становить 16850 грн., що підтверджується звітом про оцінку майна №494/23 від 31.10.2023, виконаним СОД ФОП ОСОБА_5

- житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 203,2 кв.м., житловою площею 125,2 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Ринкова вартість будинку становить 374 958 грн., що підтверджується Звітом в стислій формі про оцінку майна, виконаним СОД ФОП ОСОБА_5 від 23.10.2023.

Житловий будинок розташований на земельній ділянці кадастровий номер :05:001:0173 площею 0,25 га, що належить відповідачу на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ДП №114381 від 26.03.2002, виданого Магдалинівською селищною Радою народних депутатів Магдалинівського району Дніпропетровської області.

Звертає увагу на те, що будинок будувався за кошти батька позивачки, оскільки ні її заробітна плата, ні заробітна плата відповідача не могли забезпечити існування сім`ї та фінансувати будівництво такого великого житла. Крім того, зазначає, що спільне з відповідачем проживання в одному будинку є неможливим через надмірне вживання відповідачем алкоголю, внаслідок чого відповідач не може контролювати свої емоції та агресію.

Відповідно до висновку щодо технічної можливості поділу (виділу), розрахунку часток об`єкта нерухомого майна від 18.10.2023, відсутня технічна можливість поділу (виділу) об`єкта нерухомого майна, у зв`язку з тим, що на території вищезазначеного домоволодіння розташований фактично один житловий будинок садибного типу; відсутня можливість розрахунку часток об`єкта нерухомого майна, з виділенням (зазначенням) та конкретизацією частин домоволодіння у зв`язку з тим, що житловий будинок фактично має одну вбиральню та одну ванну, а також в будинку відсутні окремі входи (виходи).

Оскільки все майно, набуте подружжям під час шлюбу є неподільним, спільне володіння і користування є неможливим, враховуючи, що позивачка не має навичок керування транспортним засобом, натомість має потребу в житлі для себе і своїх дітей, просить поділити майно наступним чином: визнати за нею право особистої приватної власності на будинок, визнати за відповідачем право особистої приватної власності на автомобіль з причепом, стягнути з позивачки на користь відповідача грошову компенсацію частки спільного майна, оскільки майно не є рівноцінним.

Представник відповідача адвокат Коломоєць С.В. надав відзив на позовну заяву, де вказав, що вважає, що позовні вимоги заявлені позивачем не про поділ спільного майна подружжя, а про виділення майна в натурі, а вимоги такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Звертає увагу суду, що викладені позивачем, обґрунтування в позовній заяві, не відповідають фактичним обставинам справи, та спотворені, з метою створення негативного враження суду, щодо відповідача. Посилається на те, що вартість майна при проведенні його оцінки занижена. Відповідно до довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості сформованої в кабінеті користувача єдиної бази даних звітів про оцінку, вартість двоповерхового житлового будинку без зазначення вартості господарських будівель та споруд становить 2082495,44 грн. В той же час зазначена позивачем ринкова вартість будинку становить 374 958,00 грн. Також відповідно до Витягу № НВ-024 із технічної документації з нормальної грошової оцінки земельних ділянок від 30.01.2024, вартість земельної ділянки кадастровий номер: :05:0010173 становить 689014,01 грн, отже свою чергу ФОП ОСОБА_5 занижено вартість земельної ділянки. Крім того, звіт про оцінку майна не зареєстрований в єдиній базі даних звітів про оцінку відповідно до Порядку ведення єдиної бази даних звітів про оцінку, затвердженого наказом ФДМ України від 17.05.2018 №658.

Оцінка транспортних засобів, а саме автомобіля ВАЗ 21074, який оцінений в сумі 69480,00 грн, та причепу ПГА 1, який оцінений в сумі 16950,00 грн, здійснена ФОП ОСОБА_5 також з недотриманням обов`язкових вимог щодо проведення такої оцінки.

Відповідач не заперечує та вважає за можливе при здійснені поділу спільного майна подружжя визнати право власності на транспортний засіб ВАЗ 21074, та причепу ПГА 1 за ОСОБА_1 , припинивши право власності на частку відповідача, та здійснити стягнення компенсаційних витрат розмірі частини вартості транспортного засобу та причепу на користь відповідача, оскільки відповідач є має інвалідність за станом здоров`я, тому йому необхідні додаткові грошові кошти на лікування.

Щодо виділення житлового будинку АДРЕСА_2 з господарськими будівлями та спорудами у власність позивача, перш за все, відповідач звертає увагу, що йому належить частини житлового будинку, оскільки він був ним побудований в період перебування шлюбу з позивачкою. Відповідач зареєстрований та постійно проживає в даному будинку, він є його єдиним житлом, тому відповідач не має наміру здійснювати відчуження житлового будинку. Також звертає увагу, що ОСОБА_1 є одноособовим власником об`єкту житлової нерухомості, а саме: житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами де позивач фактично проживає. Відповідач вважає, що висновок ПП «ПРОМ БТІ», щодо технічної можливості поділу (виділу), розрахунку часток об`єкта нерухомого майна від 18.10.2023 року, є неналежним та недопустимим доказом. В даному висновку відсутня інформація про здійснення можливих варіантів поділу житлового будинку. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі (т.1 а.с.157-162).

Позивач подала відповідь на відзив, де вказала, що відповідач не приймав участі ні у відведенні земельної ділянки, ні у купівлі будівельних матеріалів, меблів, техніки, ні фізично у будівництві самого будинку, та не був замовником земельних робіт. Питанням поточного ремонту також не займався. Як було прийнято в 90-х роках в суспільстві, земельну ділянку та будинок оформили на главу сім`ї, на чоловіка. За виділення земельної ділянки просив батько позивача, а рідна сестра позивача, яка працювала бухгалтером професійної спілки треста «Дніпромістобуд» в м. Дніпро і мала можливість виписати будівельні матеріали. За свої особисті кошти та кошти батьків її сестра купила та привезла: цеглу, плити перекриття, цемент, пісок, чавунні батареї, труби, скло, ліс (дошки). Проект будинку також замовляла її сестра, попередньо узгодивши його з батьками та позивачкою, а відповідач не брав участі оскільки йому було не цікаво. Батьки позивача тримали худобу і всі виручені чималі кошти вкладали в будівництво будинку. Будинок введений в експлуатацію в грудні 1999 року, а відповідач припинив працювати у липні 1999 року, і більше ніде ніколи не працював, а жив за рахунок родини позивача. Після введення будинку в експлуатацію потребувались значні кошти на внутрішнє оздоблення, облаштування прибудинкової території, оплату комунальних платежів, та утримання сім`ї з чотирьох чоловік. Відповідач об`єктивно був позбавлений змоги приймати у цьому фінансову участь, бо не мав доходів. Позивачкою підтверджена вартість спірного будинку звітом в стислій формі про оцінку майна, виконаним СОД ФОП ОСОБА_5 , а надана представником відповідача довідка про оціночну вартість об`єкта нерухомості не спростовує вказану позивачкою вартість будинку з господарськими будівлями та спорудами і не підтверджує вартість спірного нерухомого майна. Щодо оцінки транспортного засобу, то відповідачем не спростована вірність зазначеної вартості спірного автомобіля з причепом. Щодо згоди відповідача при здійснені поділу спільно набутого майна подружжя шляхом виділення у власність позивачки автомобілю з причепом, зазначає, що вона не вміє керувати транспортним засобом та не має водійського посвідчення, автомобіль з причепом їй не потрібен, і компенсувати частину його вартості виходить за межі позовних вимог. Щодо поділу житлового будинку в частках наближених до ідеальних, позивачка не вважає за можливе співіснувати з відповідачем в одному будинку, оскільки він зловживає спиртними напоями, лається та підіймає руку на позивачку. Неможливість поділу будинку підтверджена висновком ПП «ПРОМ БТІ». Щодо наявності у позивачки нерухомого майна то зазначає, що таке відсутнє, та підтверджується інформацією з ДРРП від 14.05.2024. Наразі позивачка не може проживати у власному будинку тому проживає з сестрою. Вважає, що шкода за припинення права на частку у спільному майні для відповідача не буде істотною, оскільки відповідач зможе придбати собі інше майно за кошти, які внесла ОСОБА_1 на депозитний рахунок суду. Тому просить суд задовольнити її позовні вимоги (т.2 а.с.1-3).

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05.02.2024 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя передано за підсудністю на розгляд до Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області.

Ухвалою суду від 22 березня 2024 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 14 травня 2024 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду.

Ухвалою суду від 17 жовтня 2024 року відмовлено представнику позивача ОСОБА_2 у задоволенні клопотання про поновлення процесуального строку для подання заяви про зміну предмету позову, заява представника позивача про зміну предмету позову залишена без розгляду.

У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, просив у задоволенні позову відмовити.

Вислухавши доводи сторін, дослідивши письмові докази, повно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як передбачено ст.ст.12 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.

За змістом ст.ст.77,78 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до положень ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, так і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 15 лютого 1985 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 укладено шлюб, зареєстрований відділом РАЦС Ленінського району м.Дніпропетровська, про що складено актовий запис №201 (т.1 а.с.11).

07 жовтня 2023 року шлюб між сторонами розірвано, про що Новомосковським відділом Державної реєстрації актів цивільного стану у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) складено актовий запис за №96 (т.1 а.с.19).

Під час перебування у шлюбі відповідач ОСОБА_4 набув право власності на наступне майно:

- житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 203,2 кв.м., житловою площею 125,2 кв.м., розташований за адресою АДРЕСА_1 , зареєстрований за відповідачем на підставі Свідоцтва про право власності б/н, виданого 16.02.2000 Магдалинівською селищною радою народних депутатів Магдалинівського району Дніпропетровської області на підставі рішення виконкому Магдалинівської сільської ради №346/4 від 17.12.1999 року. Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 08.06.2023 (т.1 а.с.35-38, 83-86);

- автомобіль марки ВАЗ 21074, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рік випуску 2002, номер кузова НОМЕР_3 , зареєстрованого 09.04.2019 року на підставі договору купівлі-продажу ТЗ№6228/19/002789 від 09.04.2019 (т.1 а.с.20,23,116).

- причіп ПГА 1, 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований 27 вересня 2005 року на підставі акту прийому-передачі МВЧ327950 від 22 вересня 2005 року (т.1 а.с.20, 30, 116).

Відповідно до рішення Магдалинівської селищної раді від 27.04.2023 №958, змінена адреса об`єкту нерухомого майна житлового будинку по АДРЕСА_1 , що на праві власності належить ОСОБА_4 , присвоївши наступну адресу: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.48-49, 96-97).

Як вбачається зі звіту №493/23 від 23.10.2023 про оцінку майна колісного транспортного засобу автомобіля ВАЗ 21074, реєстраційний № НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_4 , виконаного суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_5 , вартість автомобіля становить 69480 грн. (т.1 а.с.21-27, 117-123).

Як вбачається зі звіту №494/23 від 23.10.2023 про оцінку майна колісного транспортного засобу причіпа НОМЕР_5 , тип причіп легковий -В, 2005 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_2 , VIN НОМЕР_6 , виконаного суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_5 , вартість причепа становить 16850 грн. (т.1 а.с.29-34, 124-130).

Як вбачається зі звіту в стислій формі про оцінку майна від 23.10.2023, виконаного суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_5 , ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , становить 499 944 грн., у тому числі ринкова вартість земельної ділянки площею 0,2500 га складає 124986 грн. (т.1 а.с.39-47, 87-95).

Відповідно до висновку експерта з ІНМ ПП «ПРОМ БТІ» Чирченко О.С. від 18.10.2023 року щодо технічної можливості поділу (виділу), розрахунку часток об`єкта нерухомого майна домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , відсутня технічна можливість поділу (виділу) об`єкта нерухомого майна у зв`язку з тим, що на території вищезазначеного домоволодіння розташований один житловий будинок садибного типу; відсутня можливість розрахунку часток об`єкта нерухомого майна за вищезазначеною адресою, з виділенням (зазначенням) та конкретизацією частин домоволодіння у зв`язку з тим, що житловий будинок фактично має одну вбиральню та одну ванну, а також в будинку відсутні окремі входи (виходи) (т.1 а.с.53-54, 101-102).

Як вбачається з довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 29.01.2024, наданої представником відповідача, оціночна вартість житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , площею 203,20 кв.м, житловою площею 125,20 кв.м. разом з земельною ділянкою складає 2634279,06 грн. (т.1 а.с.163-165).

Сторони не дійшли згоди щодо вартості спірного майна, при цьому клопотання щодо призначення судової експертизи для визначення його вартості жодна із сторін не заявила.

Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК серії 12ААТ №547265 від 213.12.2023, відповідачу ОСОБА_4 встановлена третя група інвалідності за загальним захворюванням безстроково (т.1 а.с.196).

Відповідно до довідки ДП ДГ «Поливанівка» від 15.01.2024, відповідач ОСОБА_4 отримував заробітну плату у період з червня 1986 року по липень 1999 року (т.1 а.с.206-210).

Як вбачається з листа ГУНП в Дніпропетровській області від 20.05.2024 №594/5-37/03/1103/05-2024, копії заяви ОСОБА_1 та копії її письмових пояснень від 24.05.2024, позивачка зверталася до органів Національної поліції 03.09.2023 та 14.05.2024 з повідомленнями щодо сварок з ОСОБА_4 з приводу спірного майна (т.2 а.с.42-44).

За клопотанням позивача судом були допитані свідки.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснив, що він є сином позивачки та відповідача. Після того, як між батьками почався процес розлучення, вони з братом говорили з батьком щодо розподілу майна. Батько був не проти, спочатку казав, що він згоден, як вирішить суд та був готовий оплатити оцінку майна. Але у подальшому він на розподіл майна не подав, мабуть тому що в нього немає грошей. Хто будував будинок він не пам`ятає, оскільки був малий. Але у подальшому ремонт в будинку, заміну вікон, меблі, побутову техніку оплачували батьки матері, її сестра та вони з братом, коли виросли. Батько ніде не працював, їздив на рибалку, а кошти які у нього з`являлися, витрачав на власні потреби, зловживав алкогольними напоями. Якщо батько і купував щось в будинок, то це були дрібниці. Раніше у них було господарство, цим господарством займалася в основному мати та вони з братом, батько працював відсотків на двадцять. До грошей, які були в сім`ї, батько мав мінімальне відношення. Вони з братом пропонували батьку близько 3000 доларів на придбання житла, але він відмовився, оскільки хоче великий будинок. Батько зараз живе в будинку сам, з будинку все вивозиться, продається, в будинку ніхто не прибирає. Єдине, що робить батько це косить траву на дворі. Спільне проживання в будинку матері з батьком вважає неможливим, оскільки він максимально конфліктний. Крім того, батько один, а їх в сім`ї сім чоловік та їм також хотілося жити в цьому будинку, оскільки він власного житла немає, живе у м.Дніпро, де зараз небезпечно. Також підтвердив, що з батьком у нього склалися неприязні відносини через його поведінку.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснив, що він є сином позивачки та відповідача. Батько спочатку погодився на розподіл майна але потім сказав, що буде подавати до суду. Вони пропонували вирішити питання щодо поділу майна, пропонували батьку кошти, приблизно 3000 доларів, машину та приладдя, пропонували придбати будинок, але батько відмовився. У спірний будинок вони переїхали в 1999 році, коли йому було 13 років. У будівництві будинку батько майже не приймав участі, на будівництві завжди був його дід, батька на будівництві він не пам`ятає. Кошти на будівництво давали бабуся з дідусем, а тітка допомагала з будівельними матеріалами. Коли переїхали в будинок, то ремонт робили або за кошти бабусі, або за кошти тітки, або за їх з братом кошти. Батько участі в ремонтах будинку не брав, зловживав алкогольними напоями. Батько не працює років двадцять, ловив та продавав рибу, кошти витрачав на алкоголь та рибацьке спорядження. Навчання йому (свідку) оплачувала бабуся. Жити з батьком немає ніякого бажання. У них в сім`ї сім чоловік (у нього дружина та дитина, у брата дружина та дитина), та їм нікуди буде приїхати навіть переночувати. З батьком у нього складні відносини, батько не йде на діалог, не спілкується з онуками. За останні півроку він фактично з батьком не спілкується.

Свідок ОСОБА_9 пояснила, що вона з 90-хх років мешкає по сусідству з Борисовими. Будинок будувався на її очах. В основному будівництвом займалися позивачка, її мати та батько (Бовтьки), та сестра ОСОБА_10 . Відповідач на будівництві появлявся дуже рідко. Тільки завдяки Бовтькам цей будинок був побудований, все життя вони допомагали цій родині. Батьки позивачки вкладали усі свої кошти цей будинок. На даний час вона бачить відповідача кожен день, чи перебуває він у нетверезому стані, вона не може сказати, вони тільки вітаються, коли відповідач проїжджає на машині. У 90-хх роках відповідач працював механізатором у колгоспі, де він надалі працював, вона не знає.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що вона є рідною сестрою позивачки. Будинок будувався за кошти їх з позивачкою батьків, а вона особисто допомагала придбавати будівельні матеріали. Відповідач ніякої участі у будівництві будинку не брав, приїжджав тільки подивитися. В подальшому у придбанні меблів та ремонті будинку відповідач також участі не брав, все робила вона з чоловіком та сестра. Меблі придбавала вона, лінолеум придбавала вона, гроші на ремонт давала також вона. Коли у 2015 році в хаті зірвало дах та пошкодили другий поверх, то ремонт робили також вони. Відповідач жодної копійки у будинок не вклав, влаштовував позивачці сварки, зловживав алкогольними напоями. Утриманням будинку відповідач не займається, за комунальні послуги відповідач не сплачує, сплачує позивачка. Відповідач працював у 90-хх роках у бригаді їхнього батька. Після того, як батько пішов на пенсію, відповідач звільнився і більше не працював.

Надаючи оцінку встановленим у справі правовідносинам, суд виходить з наступного.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року у справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23)).

Встановленим судом фактичним обставинам у справі відповідають правовідносини, врегульовані нормами Кодексом про шлюб та сім`ю України, Сімейного кодексу України та ЦК України зокрема, в частині щодо права особистої приватної власності на майно, яке набуте під час шлюбу, спільної сумісної власності подружжя, здійснення останнім цього права, способів та порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя.

Згідно зі статтями 22, 28, 29 Кодексу про шлюб та сім`ю України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування та розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядав за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Відповідно до ч.1 ст.24 Кодексу про шлюб та сім`ю України, майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них.

Статтею 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України закріплено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції спільної сумісної власності подружжя, покладається на того з подружжя, який її спростовує (постанова Верховного Суду від 27 жовтня 2021 року у справі № 755/12930/17).

Нормами ст.57 СК України визначено майно, що є особистою приватною власністю подружжя, до якого серед іншого відноситься майно, набуте нею, ним до шлюбу, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування та майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

У частині першій статті 60 СК України зазначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Тлумачення статті 60 СК України свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Схожий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17. Аналогічний висновок підтверджений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 жовтня 2023 року у справі № 756/8056/19 (провадження № 14-94цс21).

У судовому засіданні встановлено, що житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , автомобіль марки ВАЗ 21074, реєстраційний номер НОМЕР_1 та причіп ПГА 1, реєстраційний номер НОМЕР_2 були придбані під час перебування позивачки та відповідача у шлюбі, та жодна із сторін не ставить питання щодо визнання майна (або його частки) особистою власністю.

Суд не приймає до уваги доводи позивачки про те, що спірний будинок було побудовано за кошти її батьків та відповідач участі у його будівництві не приймав, оскільки вказані доводи не підтверджуються належними та допустимим доказами, а показання свідків в цій частині не є належними доказами на підтвердження вказаних обставин.

Також суд не приймає до уваги надані сторонами довідки про заробітну плату батька позивачки ОСОБА_12 , її сестри ОСОБА_11 , квитанції на придбання ОСОБА_11 будівельних матеріалів та копії ощадних книжок ОСОБА_13 та ОСОБА_12 (т.1 а.с.207-210, т.2 а.с.5-17), оскільки вказані документи не підтверджують того факту, що спірний будинок належить до особистого майна позивачки відповідно до ст.24 КпШС України.

Крім того, як зазначено вище, позивачка не заперечує факт належності спірного житлового будинку до спільного майна подружжя та не ставить питання про визнання будинку її особистою власністю, або про збільшення її частки у спільному майні подружжя.

Таким чином, придбані сторонами у період шлюбу житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , автомобіль марки ВАЗ 21074, реєстраційний номер НОМЕР_1 та причіп ПГА 1, реєстраційний номер НОМЕР_2 є спільним майном подружжя ОСОБА_14 .

Зі змісту ч. 1 ст. 69, ч. 1 ст.70, ч. 1 ст.71 СК України вбачається, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.355, ч.3 ст.368 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 статті 372 ЦК України, встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частинами 1, 2 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Під час розгляду даної справи судом не встановлено обставин, які мають істотне значення для відступу від засад рівності часток при поділі майна подружжя, і жодна із сторін такої вимоги не заявляла. Таким чином, частки сторін у спільному майні подружжя є рівними.

Відповідно до ч.1 ст.71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України.Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Згідно ч.1 ст.369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч.1 та ч.3 ст.370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Частиною першою та другою статті 364 ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній власності, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Відповідно до частини другої статті 183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини друга, четверта та п`ята статті 71 СК України).

Таким чином, поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 Кодексу), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї (частина перша статті 365 ЦК України). Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду (частина друга статті 365 ЦК України).

Згідно з усталеною судовою практикою щодо застування частини п`ятої статті 71 СК України, статті 365 ЦК України суд визнає ідеальні частки подружжя в майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності, якщо один із подружжя не вчинив передбачених частинами четвертою, п`ятою статті 71 СК України дій.

Суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання (пункт 27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21)).

Позивачка просить суд виділити їй у власність житловий будинок, виділити у власність відповідача автомобіль та причеп, стягнувши з неї на користь відповідача вартості спільно набутого майна у розмірі 144 314 грн. (з урахуванням вартості компенсації позивачці за її частку автомобіля та причепу у розмірі 43 165 грн.).

Отже, предметом спору у даній справі є поділ майна подружжя, а саме - житлового будинку, автомобіля та причепу. Позивач, в силу принципу диспозитивності судового процесу скористалася своїм правом та обрала варіант поділу майна подружжя, який, на її думку, є оптимальним для вирішення спору. Водночас суд на підставі частини першої статті 71 СК України не позбавлений права визначити той варіант поділу спільного майна подружжя, який забезпечуватиме права та інтереси як позивача, так і відповідача. Вибір судом іншого варіанта поділу майна подружжя, а ніж ті, що зазначені в прохальній частині позову, не є виходом за межі позовних вимог чи зміною способу захисту порушеного права, вибраного сторонами.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що спірне майно, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 203,2 кв.м, житловою площею 125,2 кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , автомобіль ВАЗ 21074, реєстраційний № НОМЕР_1 , 2002 року випуску та причіп ПГА 1, реєстраційний № НОМЕР_2 , 2005 року випуску набуте у шлюбі за спільні кошти подружжя, а отже є спільною сумісною власністю подружжя, частки у праві власності позивачки та відповідача є рівними.

Відповідно до звіту про оцінку майна від 23.10.2023, виконаного суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_5 , станом на 23.10.2023 ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 без урахування вартості земельної ділянки становить 374958 грн.

Заперечуючи проти наданого позивачкою звіту про оцінку майна, представник відповідача зазначає, що вказаний звіт не зареєстрований в єдиній базі даних звітів про оцінку відповідно до Порядку ведення єдиної бази даних звітів про оцінку, затвердженого наказом ФДМ України від 17.05.2018 №658.

Разом з цим, відповідно до пункту 1 розділу 1 Порядку ведення єдиної бази даних звітів про оцінку, затвердженого наказом Фонду державного майна України від 17 травня 2018 року №658 ( у редакції наказу Фонду державного майна України від 12 січня 2021 року №24, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 червня 2018 року за номером 677/32129, (далі Порядок №658), цей Порядок визначає механізм ведення Фондом державного майна України (далі - Фонд) Єдиної бази даних звітів про оцінку, формування електронних довідок про оціночну вартість об`єкта нерухомості та реєстрації звітів про оцінку майна, складених суб`єктами оціночної діяльності (оцінювачами) для цілей обчислення доходу платника податку - фізичної особи від продажу (обміну) нерухомого майна, а також доходу, отриманого платником податку в результаті прийняття ним у спадщину чи дарунок майна (крім випадків успадкування та/або отримання у дарунок майна, вартість якого оподатковується за нульовою ставкою), доходу, отриманого за іншими правочинами, за якими здійснюється перехід права власності на нерухомість, дохід за якими підлягає оподаткуванню у випадках, передбачених Податковим кодексом України.

Відповідно до п. 4 Порядку № 658 у єдиній базі даних звітів про оцінку підлягають реєстрації звіти про оцінку майна, складені суб`єктами оціночної діяльності для цілей обчислення доходу платника податку - фізичної особи від продажу (обміну) нерухомого, рухомого майна та майнових прав (крім випадків успадкування та/або отримання у дарунок майна, вартість якого оподатковується за нульовою ставкою), у випадках, передбачених Податковим кодексом України (далі - цілі оподаткування). Зазначена реєстрація здійснюється після внесення суб`єктами оціночної діяльності до такої бази інформації зі звітів про оцінку, за умови її повноти, правильності, відповідності, в тому числі відповідності оціночної вартості об`єкта оцінки результату електронного визначення оціночної вартості, проведеного модулем електронного визначення оціночної вартості подібного до об`єкта оцінки майна єдиної бази даних звітів про оцінку, та у послідовності, визначеній цим Порядком.

Тобто в єдиній базі даних звітів про оцінку підлягають реєстрації звіти про оцінку майна при умові добровільного відчуження нерухомого, рухомого майна та майнових прав.

У даному ж випадку має місце спір про поділ майна подружжя (а не відчуження майна у добровільному порядку), а тому у суб`єкта оціночної діяльності відсутній обов`язок реєстрації висновку з незалежної оцінки житлового будинку у єдиній базі даних звітів про оцінку, оскільки Порядком №658 не передбачена обов`язкова реєстрація звітів про оцінку майна, складених суб`єктами оціночної діяльності при умові його примусового відчуження або поділу.

Крім того, за змістом абз. 2 пункту 6 розділу 1 Порядку №658 у цьому Порядку вживається в таких значеннях: термін електрона довідка про оціночну вартість об`єкта нерухомості - документ, сформований на запит фізичної або юридичної особи на підставі даних про об`єкт нерухомості, внесених до Єдиної бази даних звітів про оцінку за допомогою мережі Інтернет, та містить оціночну вартість такого об`єкта, розраховану модулем електронного визначення оціночної вартості.

Отже, за відсутністю обставин отримання доходу, який підлягає оподаткуванню у випадках, передбачених Податковим кодексом України, при визначенні судом вартості частки у спільному майні, право особи на яку може бути припинена, відсутні підстави для здійснення електронного визначення оціночної вартості об`єкта нерухомості, розрахованої модулем Єдиної бази даних звітів про оцінку.

Також суд приймає до уваги, що згідно з п.6 Розділу ІІІ Порядку автоматичного формування електронних довідок про оціночну вартість об`єкта нерухомості в Єдиній базі довідка про оціночну вартість об`єкта нерухомості є чинною впродовж 30 календарних днів з дня її формування Єдиною базою.

Враховуючи вищенаведене, надана представником відповідача довідка про оціночна вартість об`єкта нерухомості відповідно до Порядку ведення єдиної бази даних звітів про оцінку від 29.01.2024 №201-07256619 за якою вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (без урахування вартості земельної ділянки) складає 2082495,44 грн. не може бути прийнята судом до уваги.

Інших доказів на спростування визначеної звітом про оцінку майна вартості житлового будинку представник відповідача суду не надав, та не заявив клопотання про призначення експертизи для визначення ринкової вартості нерухомого майна.

За таких обставин, суд приймає до уваги вартість житлового будинку та господарських будівель, визначену у звіті оцінювача станом на 23.10.2023 у розмірі 374 958 грн.

Вирішуючи позовні вимоги про виділення у власність позивачки житлового будинку та стягнення з неї на користь відповідача грошової компенсації за частку у спільному майні подружжя, суд звертає увагу, що такі вимоги можуть бути вирішені на підставі ст.364 ЦК України, та лише за умови згоди співвласника отримати компенсацію. Проте відповідач відмовився отримувати компенсацію, а тому підстави для виділення у власність позивачки спірного житлового будинку відсутні.

Суд також звертає увагу на те, що посилаючись у позовній заяві на положення ст.365 ЦК України, вимог про припинення права власності відповідача на належну йому частку у спірному житловому будинку ОСОБА_1 не заявляє, а запропонована нею до виплати компенсація у розмірі 144 314 грн. є меншою, ніж вартість частки спірного житлового будинку, визначена у звіті про незалежну оцінку майна.

Приймаючи до уваги відсутність згоди відповідача ОСОБА_4 на отримання грошової компенсації за його частку у спільному майні подружжя, яка була внесена ОСОБА_1 на депозитний рахунок суду, а також те, що частка у праві спільної власності ОСОБА_4 на житловий будинок не є незначною, іншого житла у власності ОСОБА_4 немає, а тому припинення його права власності на частку у спірному майні завдасть істотної шкоди його інтересам, суд відмовляє у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про виділення житлового будинку у її власність та стягнення з неї на користь ОСОБА_4 грошової компенсації за частку у спільному майні подружжя.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне визначити ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу (по частки за кожним) і залишити житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 203,2 кв.м, житловою площею 125,2 кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 у їх спільній частковій власності.

Вирішуючи питання щодо поділу автомобілю ВАЗ 21074, 2002 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 та причепу ПГА 1, 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , суд виходить з наступного.

Як встановлено у судовому засіданні, автомобіль та причеп на даний час перебувають у володінні відповідача та використовуються ним, вказані речі є неподільним майном, їх спільне використання сторонами є неможливим, а з пояснень позивача у судовому засіданні вбачається, що вона не має права керування транспортними засобами.

Враховуючи наведене, суд вважає доцільним в порядку поділу майна подружжя виділити вказані автомобіль та причеп у власність відповідача ОСОБА_4 , стягнувши з нього на користь позивачки ОСОБА_1 половину їх вартості.

Як вбачається з наданих позивачкою звітів №493/23 від 23.10.2023 та №494/23 від 23.10.2023 року про оцінку автомобіля ВАЗ 21074, 2002 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_1 та причепа ПГА 1, 2005 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_2 , виконаних суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_5 , вартість автомобіля становить 69480 грн, вартість причепа становить 16850 грн. (т.1 а.с.29-34, 124-130).

Представник відповідача не погоджується з вказаною оцінкою майна, вважаючи її завищеною, при цьому на підтвердження своєї позиції надав суду фотознімки вказаного транспортного засобу та причепу (т.1 а.с.167-190). Інших доказів на спростування визначеної звітами про оцінку майна вартості автомобілю та причепу представник відповідача суду не надав.

Разом з тим, зважаючи на встановлений процесуальним законодавством України принцип диспозитивності цивільного судочинства та ненадання відповідачем інших, альтернативних доказів з приводу вартості вищевказаного майна, у суду відсутні правові підстави для відхилення представлених позивачем доказів з цього приводу.

Доказів на спростування указаного позивачкою розміру дійсної вартості легкового автомобіля та причепу відповідачем не надано. Відповідного клопотання до суду під час розгляду справи про призначення експертизи стосовно визначення вартості легкового автомобіля ВАЗ 21074, 2002 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_1 та причепа ПГА 1, 2005 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_2 , стороною відповідача також не заявлено.

Таким чином, позивач має право на грошову компенсацію частки вартості транспортного засобу ВАЗ 21074, 2002 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_1 у розмірі 34740 грн. та причепа ПГА 1, 2005 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_2 у розмірі 8425 грн, а всього 43165 грн., виходячи з їх дійсної вартості на час розгляду справи, яку необхідно стягнути з відповідача.

Враховуючи наведене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2931,37 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265 суд,-

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя задовольнити частково.

В порядку поділу майна подружжя виділити у власність ОСОБА_4 наступне майно:

- автомобіль ВАЗ 21074, 2002 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 ;

- причіп ПГА 1, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2005 року випуску.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості частини автомобілю ВАЗ 21074, реєстраційний номер НОМЕР_1 у сумі 34740 грн. та частини вартості причепу ПГА 1, реєстраційний номер НОМЕР_2 у сумі 8425 грн., а всього 43165 грн. (сорок три тисячі сто шістдесят п`ять грн.).

Визнати за ОСОБА_1 право на 1/2 часину у праві спільної власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 203,2 кв.м., житловою площею 125,2 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 в порядку поділу майна подружжя.

Визнати за ОСОБА_4 право на 1/2 частину у праві спільної власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 203,2 кв.м., житловою площею 125,2 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 в порядку поділу майна подружжя.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 931, 37 грн. (дві тисячі дев`ятсот тридцять одна грн. 37 коп.).

Повернути ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 249 972,00 грн., які були внесені нею 26 жовтня 2023 року на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Дніпропетровській області, згідно квитанції АТ КБ «ПриватБанк» до платіжної інструкції на переказ готівки # 0.0..1 від 26.10.2023.

Зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Дніпропетровській області повернути ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 249 972,00 грн., з депозитного рахунку ТУ ДСА України в Дніпропетровській області, які були внесені нею згідно квитанції АТ КБ «ПриватБанк» до платіжної інструкції на переказ готівки # 0.0..1 від 26.10.2023.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_7 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_8 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення суду складений 28 жовтня 2024 року.

Суддя О.Ю. Кравченко