Справа № 351/2365/23
Провадження № 22-ц/4808/804/24
Головуючий у 1 інстанції КАЛИНОВСЬКИЙ М. .
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого Максюти І.О.,

суддів: Василишин Л.В., Фединяка В.Д.,

секретаря Кузнєцова В.В.,

учасники: позивач ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Паланійчук В.П.,

відповідач ОСОБА_2 , представник відповідача адвокат Петричка О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції справу за позовом ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Калиновським М.М. 21 березня 2024 року в м. Снятин Івано-Франківської області,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2023 року ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся з позовом до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації та стягнення моральної шкоди.

Обґрунтовував позовні вимоги тим, що неповнолітній (на час подання позову) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та проживає по АДРЕСА_1 разом із своєю матір`ю ОСОБА_4 .

07 травня 2023 року в приміщенні сільського клубу села Завалля Коломийського району Івано-Франківської області відбулася виставка та концерт, приурочений створенню ОСОБА_5 , де були присутні жителі села, серед яких позивач ОСОБА_1 та його матір, а також завідувач сільського клубу відповідачка ОСОБА_2 .

На виставці були виставлені запрошення різних років, деякі з яких були в одному екземплярі. Оглядаючи запрошення, ОСОБА_6 попросила у представника виставки про можливість взяти запрошення собі, однак отримала відмову, у зв`язку з чим поставила їх на місце. Проте, оглядаючи виставкові матеріали, натрапила на вірш, надрукований на звичайному листку формату А4, який взяла із собою.

09 травня 2023 року відповідачка ОСОБА_2 зателефонувала неповнолітньому ОСОБА_1 із звинуваченнями у крадіжці запрошень. Крім того, в той же день такі ж звинувачення на адресу ОСОБА_7 та її сина ОСОБА_8 висвітлені у застосунку «Viber» у загальній сільській групі під назвою «Стосується кожного», учасниками якої є 432 людей.

Із змісту повідомлень у вказаній групі у застосунку «Viber» вбачається, що неправдива інформація щодо крадіжки ОСОБА_1 . запр ошень стала відома учасникам даної групи, які активно обговорювали дану ситуацію.

Також у соціальній мережі «Viber» під дописом ОСОБА_8 відповідачка ОСОБА_2 розмістила коментар наступного змісту: «А тепер, хлопче, поверни те, що вкрав на цьому заході разом зі своєю мамою, матеріали, які ви вкрали, поверніть, поки що я прошу. Ти відчув себе в образі січовика? З такою поведінкою тобі до січовиків далеко».

Через безпідставні звинувачення у крадіжці ОСОБА_1 отримав психологічну травму, ця інформація розповсюдилася серед односельців дуже швидко, через що навіть похід у магазин був принизливим та неприємним, оскільки односельці при зустрічі дивилися на нього як на злодія. Він постійно перебуває у нервовій та психологічній напрузі, почувається пригніченим та безпорадним, через що у нього погіршилося самопочуття.

Крім того відповідачка принижувала його та його матір як правило у громадських місцях, щоб чули і бачили сторонні люди. При цьому вела себе цинічно і зухвало, намагаючись показати свою зверхність та у будь-який спосіб принизити позивача та його матір.

У зв`язку із даними обставинами та безпідставними звинуваченнями у крадіжці ОСОБА_4 як законним представником неповнолітнього сина ОСОБА_1 , було подано заяву до відділу поліції. Під час відібрання інспектором поліції пояснень у ОСОБА_2 остання підтвердила, що телефонувала до ОСОБА_1 та його матері ОСОБА_4 з приводу крадіжки запрошень, після чого вона написала в соціальній групі села Завалля у застосунку «Viber». Тобто, із пояснень ОСОБА_2 можна зробити висновок про те, що вона підтвердила викладені вище обставини, однак заперечила тільки факт погрози. Однак, інспектор СЮП Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області дійшов висновку, що в діях ОСОБА_2 не містяться факти про діяння, в яких вбачаються ознаки адміністративного чи кримінального правопорушення.

Таким чином, внаслідок поширення відповідачкою недостовірної інформації щодо ОСОБА_1 йому заподіяні психологічні (моральні) страждання, розмір відшкодування яких, враховуючи характер та обсяг душевних, психічних страждань позивача, характер його немайнових втрат оцінює в розмірі 30 000 гривень.

Просив визнати інформацію, поширену ОСОБА_2 , яку вона оприлюднила у соціальній мережі такою, що не відповідає дійсності та принижує його честь, гідність, ділову репутацію та шкодить його інтересам. Зобов`язати ОСОБА_2 протягом тижня після вступу в силу рішення суду спростувати недостовірну інформацію, яка розміщена нею у соціальній мережі, а саме: «А тепер, хлопче, поверни те, що вкрав на цьому заході разом зі своєю мамою, матеріали, які ви вкрали, поверніть, поки що я прошу. Ти відчув себе в образі січовика? З такою поведінкою тобі до січовиків далеко» шляхом публікації у соціальній мережі свого вибачення. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 30 000,00 гривень у рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди та судові витрати (а.с. 1-3).

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення

Рішенням Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 21 березня 2024 року у задоволенні позову відмовлено (а.с.80-83).

Короткий зміст та узагальнюючі доводи апеляційної скарги

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій посилається на його незаконність, а також на порушення норм матеріального і процесуального права.

Так, надаючи оцінку доказам, суд зазначив, що поширення неправдивої інформації відносно неповнолітнього ОСОБА_1 та звинувачення його в крадіжці є оціночним судженням відповідача, а відтак дійшов висновку про недоведеність поширення відповідачкою недостовірної інформації як такої, що порушує особисті немайнові права позивача, завдає шкоди його честі та гідності.

Зазначає, що у своєму позові ОСОБА_1 заявив, що відповідачка поширює про нього недостовірну та негативну інформацію, звинувачуючи в крадіжці. Поширена недостовірна інформація порушує його немайнові права, ганьбить його честь, гідність, а також завдає шкоди його репутації в очах односельців, які є учасниками та читачами чату у мобільному за стосунку «Viber», а також у соціальній мережі «Фейсбук».

Наголошує, що під час розгляду даної справи відповідачем не було надано жодних доказів на спростування обставин, викладених у позовній заяві та навіть не було подано письмового відзиву на позовну заяву.

Наслідки події, що сталася, потягли за собою нераціональне витрачання життєвого часу (на проведення правових заходів) позивача, обумовили необхідність залучання значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі (а.с.90-93).

Позиція інших учасників справи

Учасниками справи відзив на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник відповідачки адвокат Петричка О.Є. визнав обставини, на які посилається позивач, а саме те, що відповідачка вимагала від позивача повернути вкрадені матеріали, поширивши повідомлення у соціальній мережі «Viber».

У судове засідання не з`явилися позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Паланійчук В.П., хоча про день місце та час розгляду справи повідомлені належним чином шляхом направлення рекомендованої кореспонденції, електронною поштою та в електронний кабінет.

Від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Паланійчука В.П. надійшло клопотання про розгляд справи за їх відсутності.

Приймаючи до уваги, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду справи, апеляційним судом виконаний обов`язок щодо повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про день, місце та час судового засідання, тому колегія суддів розглянула справу за їх відсутності.

Позиція Івано-Франківського апеляційного суду

Відповідно до ст. 263, 264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним i обгрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обгрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають iз встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

В силу ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, але апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення.

Вислухавши пояснення представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Петрички О.Є., суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає її частково обґрунтованою, виходячи з таких підстав.

Встановлені судом обставини справи

Судом встановлено, що 11.05.2023 року та 12.05.2023 року ОСОБА_4 (мати позивача ОСОБА_1 ) звернулась до відділення поліції №1 (м. Снятин) Коломийського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області із заявами про те, що ОСОБА_2 безпідставно звинуватила її та її сина ОСОБА_9 у крадіжці документів (а.с.9,10).

Згідно довідки за зверненням ОСОБА_4 з приводу неправомірних дій ОСОБА_2 , складеної інспектором СЮП Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області О. Пожоджук встановлено, що в діях ОСОБА_2 не містяться факти про діяння, в яких вбачаються ознаки адміністративного чи кримінального правопорушення (а.с.13).

Із зображення візуального пристрою виведення (скріншоту знімку екрану телефона) встановлено, що під дописом ОСОБА_10 щодо відвідин ним 123 річниці створення ОСОБА_5 написаний від ОСОБА_11 коментар: "А тепер, хлопче, поверни, те, що вкрав на цьому заході разом зі своєю мамою, матеріали, які ви вкрали, поверніть, поки, що я прошу. Ти відчув себе в образі січовика? З такою поведінкою, тобі до січовіків далеко" (а.с.15).

Також в матеріалах справи наявна переписка у застосунку «Viber» учасників у загальної сільської групи під назвою «Стосується кожного» (а.с.16-21).

З оглянутого у судовому засіданні судом першої інстанції відеозапису з місця події (приміщення сільського клубу с. Завалля) встановлено, що ОСОБА_4 знаходилась біля стола та переглядала друковані листки.

Мотиви, з яких виходив суд першої інстанції при ухваленні рішення

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з положень ¬¬¬¬¬¬Конституції України, ст. 201, 277, 23, 1167 ЦК України, Закону України «Про інформацію» встановивши, що позивачем не доведено у належний процесуальний спосіб пред`явлених ним вимог, оскільки інформація, поширена відповідачем у соціальній мережі, має ознаки оціночного судження. Вимога про відшкодування моральної шкоди є похідною від вимог, що пов`язуються із захистом честі, гідності та ділової репутації позивача, а відмова в основних вимогах позову тягне відмову в задоволенні похідної вимоги про відшкодування моральної шкоди.

З такими висновками суду першої інстанції не погоджується колегія суддів.

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

В силу положень частин 1-3 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Диспозитивність - це надання особам, які беруть участь у справі, можливості вільно розпоряджатися своїми матеріальними та процесуальними правами на власний розсуд.

Складовою принципу диспозитивності є формулювання позивачем позовних вимог і надання доказів на їх підтвердження.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Вирішуючи цей спір, слід виходити з таких положень закону.

Конституцією України гарантовано кожному право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно дотримувіатися Конституції та Законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію, що честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно з ч. 4 ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

У ст. 201 ЦК України закріплено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Згідно зі ст. 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації.

Під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. Під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб-підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

За змістом ч. 1 ст. 277 Цивільного кодексу України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2019 року у справі № 904/4494/18 (провадження 12-110гс19) зроблено правовий висновок такого змісту: при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, що не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Однією із складових правопорушення, наявність якої може бути підставою для задоволення позову, є поширення недостовірної інформації.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Крім того, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії» суд розрізняє факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного ст.10 Конвенції.

Згідно зі ст. 275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Частиною другою статті 16 ЦК України серед інших передбачені такі способи захисту цивільних прав та інтересів як: 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 9) відшкодування моральної (немайнової шкоди).

Ст. 280 ЦК України встановлено, що якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та/або моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

Відповідно до положень частин першої-четвертої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншими ушкодженнями здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Колегія суддів не погоджується із висновком суду про те, що оспорювана позивачем інформація є оціночним судженням з огляду на таке.

Свобода дотримуватися своїх поглядів є основною передумовою інших свобод, гарантованих статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Поряд з інформацією чи даними, що підлягають перевірці, стаття 10 захищає і погляди, критичні зауваження або припущення, правдивість яких не може бути піддана перевірці на правдивість. Оціночні судження також користуються захистом - це передумова плюралізму поглядів.

Поширена щодо позивача інформація є такою, що порушує його особисті немайнові права.

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Поширена відповідачем інформація містила дані про вчинення позивачем протиправних дій, які містять ознаки злочину по своїй суті (крадіжка) та заслуговують на осуд, отже, є негативною.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Доказів правдивості поширеної інформації або належності її до категорії оціночних суджень відповідач не надала, а матеріали справи таких не містять.

Поширена відповідачем інформація виходить за межі прийнятної критики і не є оціночними судженнями автора, а є констатацією фактів про порушення позивачем законодавства та вчинення правопорушення, які можуть і мають бути доведені належними доказами.

Чинним законодавством встановлено, що електронні докази є окремим способом доказування, тобто законодавець не відніс електронні докази ні до речових, ні до письмових, а виділив їх окремим різновидом.

Електронним доказом може бути: листування двох людей; інформація із веб-сайту;

електронний лист із поштового сервісу; пост у соціальній мережі; інше.

Способом фіксації електронного доказу буде створення його електронної копії, найчастіше це відбувається у вигляді скріншоту. З цього можна зробити висновок, що скріншот сам по собі не є електронним доказом, це лише джерело інформації, яка вже надалі нестиме доказове значення у справі, тобто є електронною копією того чи іншого електронного доказу.

Водночас важливо враховувати, що суд може перевірити копію електронного документа, зажадавши його оригінал та провести огляд та дослідження веб-сайту, листування у приміщенні суду з відповідного пристрою (ноутбука, планшета, телефона тощо). Тобто роздруківка з сайту як доказ у суді може бути взята судом до уваги, проте заявник такого доказу має бути готовий продемонструвати такий сайт та інформацію, яка подана у роздруківці на відповідному пристрої.

Так, у Постанові Верховного суду від 13 липня 2020 року у справі № 753/10840/19, зазначено, що касаційний суд погоджується з судами першої та апеляційної інстанції та позначає, що на підтвердження заявлених вимог позивач надала скріншоти повідомлень з телефону з Viber, які суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, вважав належними та допустимими доказами, які досліджено судами у їхній сукупності та яким надано належну правову оцінку.

Виходячи з викладеного вище, можна зробити висновок, що якщо законним шляхом отримати, правильно оформити та пред`явити скріншот до суду, в якому відображено інформацію щодо справи та яка вказує на підтвердження вимог чи заперечень учасників процесу, то це вважається допустимим та належним доказом у суді.

Поширена стосовно позивача інформація у мережі Viber у групі «Стосується кожного» щодо ОСОБА_8 , а саме: «А тепер, хлопче, поверни те, що вкрав на цьому заході разом зі своєю мамою, матеріали, які ви вкрали, поверніть, поки що я прошу. Ти відчув себе в образі січовика? З такою поведінкою тобі до січовиків далеко», є такою, що може бути перевірена на предмет її правдивості, оскільки дії, про які заявляє відповідач, підпадають під ознаки кримінально-карного діяння, що у свою чергу виключає віднесення слів відповідачки до оціночних суджень чи критичних зауважень. Але доказів того, що стосовно позивача здійснюється чи наявне кримінальне провадження або є вирок, який набрав законної сили, відповідач не надала.

Розповсюджена відповідачем інформація про позивача не містить оціночних суджень, а складається виключно з тверджень про факти, достовірність яких відповідачем не доведена. Така інформація підлягає визнанню недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача, оскільки є недостовірною, такою, яка не відповідає дійсності, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало, а також такою, що порушує особисті немайнові права позивача. Відповідач, розповсюджуючи недостовірну інформацію, діяла без урахування точних і достовірних даних. Позивач на підтвердження зазначеного у позові надав належні та допустимі докази, зокрема ним підтверджено те, що розміщена відповідачем спірна інформація носить негативний характер та, як наслідок, порушує право на повагу до його гідності, честі та ділової репутації.

Враховуючи баланс прав на свободу слова, на повагу до гідності та честі особи, а також презумпцію невинуватості, інформація, поширена відповідачкою ОСОБА_2 у мережі Viber у групі «Стосується кожного» щодо ОСОБА_8 , а саме: «А тепер, хлопче, поверни те, що вкрав на цьому заході разом зі своєю мамою, матеріали, які ви вкрали, поверніть, поки що я прошу. Ти відчув себе в образі січовика? З такою поведінкою тобі до січовиків далеко», є недостовірною та такою, що порочить честь, гідність і ділову репутацію стосовно ОСОБА_1 , оскільки зазначена інформація містить фактичні твердження про вчинення останнім протиправних дій.

Позивач довів, а сторона відповідача визнала, факт поширення недостовірної інформації саме відповідачкою ОСОБА_2 у мережі Viber у групі «Стосується кожного», учасниками якої були інші особи, щодо позивача ОСОБА_1 , а саме категоричне твердження відповідачки про вчинення позивачем протиправних дій по своїй суті, які містили ознаки крадіжки, що потягло за собою обговорення між учасниками групи зазначених відповідачкою дій позивача, доказів про вчинення яких матеріали справи не містять.

Оскільки стороною відповідача визнані обставини поширення інформації зазначеного позивачем змісту у соціальній мережі Viber у групі «Стосується кожного», тому суд обмежується дослідженням копії електронного доказу, наявної у матеріалах справи.

Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, позивач повинен довести, які саме спричинено страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її обґрунтований розмір, а суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії відповідачів негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

Факт розповсюдження недостовірної інформації щодо позивача є приниженням його честі, гідності, ігнорування його прав, втратою у зв`язку із цим престижу з точки зору об`єктивної та своєчасної оцінки з боку суспільства, певних соціальних груп та окремих громадян його особи та сам по собі породжує моральні переживання такої особи.

Звинувачення у вчинені злочину спричинили моральні страждання і переживання, оскільки ОСОБА_1 був принижений в очах мешканців територіальної громади. Тим більше, на час поширення недостовірної інформації ОСОБА_1 був неповнолітньою особою, тому слід врахувати, що моральні страждання для позивача відчувалися більш гостро через його підлітковий вік.

Наявність порушеного права є підставою для задоволення позову та зобов`язати ОСОБА_2 протягом тижня після набрання законної сили рішенням суду спростувати недостовірну інформацію, яка розміщена ОСОБА_2 у мережі Viber у групі «Стосується кожного» на сторінці ОСОБА_8 , а саме: «А тепер, хлопче, поверни те, що вкрав на цьому заході разом зі своєю мамою, матеріали, які ви вкрали, поверніть, поки що я прошу. Ти відчув себе в образі січовика? З такою поведінкою тобі до січовиків далеко» шляхом публікації у цій же соціальній мережі відповідного тексту.

Жодних доказів про поширення недостовірної інформації у соціальній мережі «Фейсбук» позивачем не представлено.

З огляду на викладене, з відповідача на користь позивача слід стягнути відшкодування моральної шкоди, оскільки внаслідок поширення відповідачем недостовірної інформації позивачу заподіяно моральної шкоди, яка виразилася у приниженні честі та гідності, а з урахуванням засад розумності та справедливості, наявні правові підстави для стягнення з відповідача сатисфакції у розмірі 3 000,00 грн, з урахуванням всіх обставин справи. Стягнення з ОСОБА_2 моральної шкоди у зазначеному розмірі не покладає на відповідачку надмірного тягаря, яка зобов`язана дотримуватись положень законодавства та поважати права і свободи інших осіб, адже такий обов`язок буде посильним для неї, і не призводить до безпідставного збагачення позивача.

Доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження та дають підстави для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі викладеного, керуючись ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити.

Скасувати рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 21 березня 2024 року.

Ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати інформацію, поширену ОСОБА_2 , яку вона оприлюднила у соціальній мережі Viber у групі «Стосується кожного» такою, що не відповідає дійсності та принижує честь, гідність, ділову репутацію та шкодить інтересам ОСОБА_1 .

Зобов`язати ОСОБА_2 протягом тижня після набрання законної сили рішенням суду спростувати недостовірну інформацію, яка розміщена ОСОБА_2 у мережі Viber у групі «Стосується кожного» на сторінці ОСОБА_8 , а саме: «А тепер, хлопче, поверни те, що вкрав на цьому заході разом зі своєю мамою, матеріали, які ви вкрали, поверніть, поки що я прошу. Ти відчув себе в образі січовика? З такою поведінкою тобі до січовиків далеко» шляхом публікації у цій же соціальній мережі відповідного тексту.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючої по АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого по АДРЕСА_1 , 3000,00 грн (три тисячі гривень нуль копійок) у рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: І.О. Максюта

Л.В. Василишин

В.Д. Фединяк

Повний текст постанови складено 28 жовтня 2024 року.