Провадження № 2/522/1579/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2024 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Павлик І.А.,

за участю:

секретаря судового засідання Запольської А.М.,

представника позивача адвоката Шевцова А.В.,

представника відповідача адвоката Зозулянського Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» до ОСОБА_1 про стягнення трьох процентів річних за прострочення виконання грошового зобов`язання у сумі 10 566,74 доларів США, що еквівалентно 386 410,88 грн,

ВСТАНОВИВ:

04.10.2023 до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов ТОВ «Консалт Солюшенс» до ОСОБА_1 про стягнення трьох процентів річних за прострочення виконання грошового зобов`язання у сумі 10 566,74 доларів США, що еквівалентно 386 410,88 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 21.03.2008 між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 0, згідно з яким банк надав позичальниці грошові кошти в розмірі 70 000,00 доларів США зі строком повернення не пізніше 21.03.2018. Цього ж дня, 21.03.2008, в якості забезпечення виконання вимог Кредитного договору № 0, було укладено: 1) договір іпотеки б/н, посвідчений державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори Савицькою О.Ю. за реєстровим № 2-478, згідно з яким в іпотеку банку було передано квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ; 2) договір поруки № 189922, згідно з яким ОСОБА_2 зобов`язується перед банком відповідати за виконання ОСОБА_1 усіх зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту № 0.

02.12.2014 заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси у справі № 1519/21236/2012, з урахуванням ухвали про виправлення описок від 04.04.2016, позов ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк»: заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 21.03.2008 в розмірі 117 301,12 доларів США, що за курсом НБУ станом на 20.10.2012 становить 937 587,88 грн.

15.02.2022 між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Консалт Солюшенс» укладено договір факторингу № 15/02/2022, відповідно до якого АТ «УкрСиббанк» відступило за плату ТОВ «Консалт Солюшенс» належні йому права грошової вимоги щодо погашення заборгованості по кредиту, процентів за користування кредитом та інших платежів, визначених договором про надання споживчого кредиту № 0 від 21.03.2008 та усіма додатковими угодами до кредитного договору та договором забезпечення, а ТОВ «Консалт Солюшенс» замінило АТ «УкрСиббанк», як сторону кредитора, відповідно до кредитного договору, який був укладений між ПАТ «УкрСиббанк», правонаступником якого є АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 щодо погашення заборгованості по кредиту, процентам за користування кредитом та інших платежів за кредитним договором та договором забезпечення.

Сторонами у повному обсязі виконані зобов`язання за договором факторингу № 15/02/2022 від 15.02.2022, що підтверджується платіжним дорученням про сплату коштів № 76 від 15.02.2022.

Посилаючись на невиконання відповідачем заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02.12.2014 у справі № 1519/21236/2012, позивач просить суд стягнути з відповідача нараховані ним 3 % річних на зазначену в рішенні суду заборгованість на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України.

25.10.2023 ухвалою суду відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

19.06.2024 від представника відповідача надійшла заява про зупинення провадження у справі, у задоволенні якої ухвалою суду від 18.07.2024 відмовлено.

Відзиву на позовну заяву від відповідача до суду не надходило.

Розглянувши матеріали справи, надавши належну оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, вислухавши доводи та заперечення сторін, суд дійшов висновку про задоволення позову, з огляду на наступне.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 02.12.2014 у справі № 1519/21236/2012, з урахуванням ухвали про виправлення описок від 04.04.2016, позов ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 21.03.2008 в розмірі 117 301,12 доларів США, що за курсом НБУ станом на 20.10.2012 становить 937 587,88 грн.

15.02.2022 між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Консалт Солюшенс» укладено договір факторингу № 15/02/2022, відповідно до якого АТ «УкрСиббанк» відступило за плату ТОВ «Консалт Солюшенс» належні йому права грошової вимоги щодо погашення заборгованості по кредиту, процентів за користування кредитом та інших платежів, визначених договором про надання споживчого кредиту № 0 від 21.03.2008, а ТОВ «Консалт Солюшенс» замінило АТ «УкрСиббанк», як сторону кредитора, відповідно до кредитного договору, який був укладений між ПАТ «УкрСиббанк», правонаступником якого є АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 щодо погашення заборгованості по кредиту, процентам за користування кредитом та інших платежів за кредитним договором та договором забезпечення.

Сторонам у повному обсязі виконані зобов`язання за договором факторингу № 15/02/2022 від 15.02.2022, що підтверджується платіжним дорученням про сплату коштів № 76 від 15.02.2022.

Станом на день звернення до суду з даним позовом відповідач заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02.12.2014 у справі № 1519/21236/2012 не виконала.

Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог, суд враховує, що предметом позову у даній справі є стягнення 3 % річних на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахованих за період з 24.02.2019 по 23.02.2022 включно за невиконання грошового зобов`язання, встановленого рішенням суду. В зв`язку з чим суд відхиляє доводи представника відповідача про те, що позивач є фактором, а тому не має права на нарахування 3 % річних на заборгованість за кредитним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11.04.2018 у справі № 758/1303/15-ц.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання, у нього в силу закону виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основними зобов`язаннями внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та 3 % річних від простроченої суми. У кредитора згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України є право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат та 3 % річних за період прострочення в оплаті основного боргу (п. 62, 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 918/631/19, провадження №12-42гс20).

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Таким чином, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Унаслідок чого у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема виконання рішення суду нараховуються 3 % річних від простроченої суми відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Разом з цим, Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Аналогічні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц (провадження №14-241цс19), № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13.11.2019 у справі № 922/3095/18 (провадження №12-105гс19) та від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19).

Матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем своїх зобов`язань перед позивачем щодо сплати грошових коштів на виконання судового рішення у справі № 1519/21236/2012 у період з 24.02.2019 по 23.02.2022, в зв`язку з чим у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

При цьому, суд враховує, що Конституція України та цивільне законодавство закріплюють обов`язок кожного неухильно додержуватися положень Конституції України та законів України, добросовісно здійснювати свої права та обов`язки і встановлює юридичну відповідальність за їх невиконання та передбачає заходи примусового виконання цивільних обов`язків, які виникають, зокрема, безпосередньо з актів законодавства, рішення суду або договору, у разі їх невиконання боржником добровільно (стаття 68 Конституції України, статті 11, 14 ЦК України, стаття 18 ЦПК України, Закон України «Про виконавче провадження»).

Так, ч.ч. 1, 2 ст. 18 ЦПК України та ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачають, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Позивач здійснив розрахунок заборгованості за період з 24.02.2019 по 23.02.2022, згідно з яким виходячи із загальної суми заборгованості 117 301,12 доларів США 3 % річних становить 10 566,74 доларів США (в еквіваленті по курсу НБУ на дату подачі позову 36,5686 за 1 долар США становить 386 410,88 грн). Суд, погоджується із наданим позивачем розрахунком заборгованості.

На підставі вищенаведеного, суд дійшов до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 5 796,16 грн.

Керуючись ст.ст. 81, 141, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» до ОСОБА_1 про стягнення трьох процентів річних за прострочення виконання грошового зобов`язання у сумі 10 566,74 доларів США, що еквівалентно 386 410,88 грн задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» (, м. Одеса, вул. Пушкінська, 36, оф. 308) три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов`язання у сумі 10 566,74 доларів США, що еквівалентно 386 410,88 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» (, м. Одеса, вул. Пушкінська, 36, оф. 308) судовий збір у сумі 5 796,16 грн.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Одеського апеляційного суду.

Повний текст рішення відповідно до ст. 259 ЦПК України буде складено протягом п`яти днів.

Суддя І.А. Павлик

Повний текст рішення складено 23.07.2024.