РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 495/10006/23

Номер провадження 2/495/1575/2024

11 листопада 2024 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючої судді Анісімової Н.Д.,

при секретарі судового засідання Кракатиці В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білгород-Дністровський цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Другої Білгород-Дністровської державної нотаріальної контори Одеської області, третя особа на стороні позивача ОСОБА_1 , третя особа на стороні відповідача Державний нотаріус Мельниченко Михайло Михайлович, про скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, суд

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2023 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Грішин О.В., звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовом до Другої Білгород-Дністровської державної нотаріальної контори Одеської області, третя особа на стороні позивача ОСОБА_1 , третя особа на стороні відповідача Державний нотаріус Мельниченко Михайло Михайлович, про скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у якому просив суд:

- визнати незаконною постанову державного нотаріуса другої Білгород-Дністровської державної нотаріальної контори Одеської області Мельниченка М.М. від 27.07.2023 № 633/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальних дій та скасувати її;

- зобов`язати державного нотаріуса Другої Білгород-Дністровської державної нотаріальної контори Одеської області Мельниченко М.М. видати ОСОБА_1 та ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку житлового будинку, розташованого у АДРЕСА_1 , після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 ;

- судові витрати покласти на відповідача.

Стислий виклад позиції позивача

Позивач позовну заяву обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 є спадкоємцем ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

30 вересня 2020 року Білгород-Дністровською районною державною нотаріальною конторою Одеської області була заведена спадкова справа до майна померлого ОСОБА_2 .

27.07.2023 державним нотаріусом Другої Білгород-Дністровської державної нотаріальної контори Одеської області Мельниченком М.М. була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальних дій. Відповідно до постанови ОСОБА_1 та ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку житлового будинку, розташованого у АДРЕСА_1 , після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .

ОСОБА_2 був власником 1/2 будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності було набуто на спадкове майно на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суд Одеської області у складі головуючого судді Гукаленко О.О., справа № 2-4950/2009 р. В цьому будинку ОСОБА_2 був зареєстрований з 05 серпня 1997 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 ,

Спадкодавець ОСОБА_2 є громадянином України зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та постійно мешкає Україні. Спадкодавець ОСОБА_2 є батьком спадкоємця ОСОБА_1 .

Після смерті батька відкрилася спадщина на все належне йому майно, а саме: на 1/2 частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

За життя спадкодавець ОСОБА_2 не склав заповіт.

Оскільки заповіту не має то ОСОБА_1 разом з ОСОБА_1 є спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_2 .

У жовтні 2019 року Позивач звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. У прийнятті заяви було відмовлено у зв`язку з пропуском строку.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області складі головуючого - судді Шевчук Ю.В., справа № 495/813/20 було встановлено, що ОСОБА_1 з поважних причин пропустив встановлений законом строк. Отже, зазначеним рішенням були задоволені позовні вимоги та встановлений додатковий строк тривалістю у три місяці з часу набрання рішенням суду законної сили, для подання заяви в нотаріальну контору про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після отримання рішення суду Позивач знов звернувся до нотаріальної контори з відповідною заявою.

Від завідувача державної нотаріальної контори ОСОБА_3 . ОСОБА_1 отримав довідку від 19.08.2021 № 858/02-14 про коло спадкоємців.

Відповідно до цієї довідки сини: ОСОБА_1 та ОСОБА_1 є спадкоємцями за законом першої черги, що прийняли спадщину в рівних частках після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 .

Одночасно, 19.08.2021 завідувач державної нотаріальної контори ОСОБА_3 звернувся до органів технічної інвентаризації з листом про проведення технічної інвентаризації, оскільки на момент оформлення документів на будинок необхідні актуальні відомості (технічний паспорт будинку).

Позивач замовив та надав на адресу нотаріуса актуальні дані щодо спадкового майна: житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Також, на адресу нотаріуса була надана виписка з погосподарської книги Шабської сільської ради від 01.09.2021 № 06.1-04/571 відповідно до якої зазначено, що ОСОБА_2 є власником 1/2 житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Звернувшись наступного разу до нотаріуса за свідоцтвом спадкоємець (позивач) отримав від завідувача державної нотаріальної контори ОСОБА_3 лист від 20.04.2023 № 312/02-14 щодо неподання документів, необхідних для вчинення нотаріальних дій. Як зазначив у цьому листі нотаріус спадкоємець не надав документи, що посвідчують право власності спадкодавця на спадкове майно, а саме: на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 .

Оскільки до цього спадкоємець вже надав нотаріусу документи, що підтверджують право власності, а саме:

- рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суд Одеської області у складі головуючого - судді Гукаленко О.О., справа № 2-4950/2009 р.;

- Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна;

- новий технічний паспорт на будинок;

- виписку з погосподарської книги Шабської сільської ради від 01.09.2021 № 06.1-04/571, то який конкретно документ необхідно надати нотаріус не повідомив.

Позивач вважає, що такий лист (лист від 20.04.2023 № 312/02-14) є безпідставним, а вимога щодо надання інших документів на право власності протиправною. Такі дії нотаріуса свідчать про свідоме не бажання оформити свідоцтво на право спадщини.

Наступного разу, не дочекавшись конкретної відповіді від нотаріуса щодо надання необхідних документів, звернувшись до завідувача державної нотаріальної контори ОСОБА_3 спадкоємець (позивач) отримав Постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 27.07.2023 № 633/02-31.

Обґрунтовуючи цю постанову (лише 27.07.2023) нотаріус зазначив, що: «Таким чином, із матеріалів, що містяться у спадковій справі, вбачається, що померлий ОСОБА_2 , постійно не проживав на території України та незважаючи на подвійне громадянство - є нерезидентом України, а тому успадковане майно, що належало померлому, є об`єктом оподаткування за ставкою 18 відсотків від оціночної вартості об`єкта нерухомості. З метою ухилення від сплати податків, спадкоємці відмовляються надати Звіт про оцінку спадкового майна, яке складається з 1/2 частки житлового будинку, розташованого у АДРЕСА_1 , що є об`єктом спадкування та всупереч наявної у матеріалах справи інформації та вимогам діючого законодавства України намагаються ввести податковий орган в оману, стверджуючи, що спадкодавець на час смерті постійно проживав на території України.

До такого висновку нотаріус дійшов на підставі довідки, виданої Шабівською сільською радою Білгород-Дністровського р-ну Одеської області від 22.09.2020 № 1153, в якій зазначено, що померли ОСОБА_2 , що проживає за адресою останнього місця реєстрації в України, а саме за адресою: АДРЕСА_1 не значиться.

З огляду на це нотаріус дійшов висновку, що померлий ОСОБА_2 є нерезидентом, а тому спадкоємці повинні провести Звіт про оцінку спадкового майна та сплатити податки, але сторона позивача вважає, що такі висновки спростовуються наступним.

Дійсно у свідоцтві про смерть ОСОБА_2 він значиться як громадянин Росії.

Спростовуючи ці факти, спадкоємець надав нотаріусу документи, що підтверджують, що померлий ОСОБА_2 є громадянином України. З яких документів та які відомості надали нотаріусу можливість зробити протилежний висновок позивачу невідомо.

З метою встановити місце постійного перебування спадкоємець (позивач) звернувся до Адміністрації Державної прикордонної служби України Головного центру обробки спеціальної інформації. На свій запит отримав відповідь, що механізм формування, ведення та засади функціонування бази даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України, в`їхали на тимчасово окуповану територію України або виїхали з такої території» (далі - База даних), визначені Положенням про цю Базу даних, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 27.09.2022 № 614, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 26.10.2022 за № 1319/38655 (далі - Положення). Відповідно до пункту 17 Положення інформація про осіб, які перетнули державний кордон України, в`їхали на тимчасово окуповану територію України або виїхали з такої території зберігається протягом 10 років з дня її внесення. Зберігання в Базі даних інформації з персональними даними осіб впродовж 10 років здійснюється з 08.11.2017, оскільки до набрання чинності Положення, інформація про осіб, які перетнули державний кордон України зберігалася у Базі даних протягом 5 років, в порядку визначеному наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 25.06.2007 № 472. Враховуючи зазначене повідомляємо про неможливість надання запитуваної інформації, оскільки зазначені відомості зберігаються в Базі даних з 08.11.2017.

Оскаржувану постанову нотаріус обґрунтовує лише довідкою виданою Шабіською сільською радою Білгород-Дністровського району Одеської області від 22.09.2020 № 1153 відповідно до якої зазначено, що померлий ОСОБА_2 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 не значиться.

Документів на підтвердження подвійного, або іншого громадянства у нотаріуса не має.

Крім того, позивач звертає увагу суду, що нотаріус жодного разу не вимагав (письмово) від спадкоємців провести Звіт про оцінку спадкового майна.

Взагалі усе спілкування спадкоємців з нотаріусом зводилося до спілкування з секретарем нотаріуса, яка отримувала від спадкоємців документи та передавала побажання нотаріуса. Впродовж 2022 - 2023 р. зустрічі між спадкодавцями та нотаріусом не було.

Розглядаючи довідку Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 22.09.2020 № 1153 позивач вважає, що вона не є належним та допустимим доказом про встановлення місця проживання та не може бути підставою для винесення оскаржуваної постанови. Це доводиться наступним. Довідка видана 2020 році, у ній не зазначається з якого року померлий ОСОБА_2 не проживає за адресою своєї реєстрації. Спадкодавець помер 2015 році, звісно у 2020 році він не міг проживати за своєю адресою. Іншої інформації від Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області щодо проживання спадкодавця не має.

Таким чином, відповідач, на думку позивача, безпідставно всупереч нормам чинного законодавства виніс оскаржувану постанову.

Стислий виклад позиції відповідача, викладеної у відзиві

Друга Білгород-Дністровська державна нотаріальна контора повністю не визнає пред`явлені позовні вимоги, заперечує проти задоволення цього позову, та вважає, що цей позов не може бути задоволений судом виходячи з наступного.

30 вересня 2020 року Білгород-Дністровською районною державною нотаріальною конторою Одеської області була заведена спадкова справа до майна померлого громадянина Російської Федерації - ОСОБА_2 .

Додатковий строк для прийняття спадщини, був визначений судом за позовами спадкоємців ОСОБА_1 та ОСОБА_1 , які пропустили строк для прийняття спадщини, через п?ять років після смерті спадкодавця.

Факт смерті ОСОБА_2 і час відкриття спадщини було встановлено на підставі Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 виданого повторно Довгопрудненським відділом ЗАГС Головного управління ЗАГС Московської області 19 вересня 2019 року, актовий запис № 98. У графі «громадянство» зазначеного свідоцтва вказано, що померлий ОСОБА_2 - є громадянином Росії.

В довідці, виданої Шабівською сільською радою Білгород-Дністровського району Одеської області від 22.09.2020 № 1153, зазначено, що померлий ОСОБА_2 , як проживаючий за адресою, останнього місця реєстрації в Україні, а саме за адресою: АДРЕСА_1 - не значиться.

У зв`язку з тим, що місце проживання померлого було невідоме спадкоємцю, а також спадкодавець мав останнє місце проживання на території іноземної держави, у відповідності до ст. 70,71 ЗУ «Про міжнародне приватне право» на підставі п.2 ст.1221 ЦК України, місце відкриття спадщини було встановлено за місцезнаходженням нерухомого майна.

У заявах на прийняття спадщини, поданих особисто до нотаріальної контори спадкоємцями - ОСОБА_1 та ОСОБА_1 , стверджується факт про те, що померлий постійно проживав на території Російської Федерації та місце проживання якого їм не відомо.

Позивач у своєму позові, на думку відповідача, плутає поняття не громадянин України з поняттям нерезидент України, які не є одне і те саме. Проте позивач вважає ці поняття однаковими. У відповідності з нормами абзац в) ст.14.1.213 Податкового кодексу України, померлий громадянин Російської Федерації ОСОБА_2 не має статусу фізичної особи - резидента. Так згідно підпункту 14.1.213 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України - фізична особа - резидент - фізична особа, яка має місце проживання в Україні. У разі якщо фізична особа має місце проживання також в іноземній державі, вона вважається резидентом, якщо така особа має місце постійного проживання в Україні; якщо особа має місце постійного проживання також в іноземній державі, вона вважається резидентом, якщо має більш тісні особисті чи економічні зв`язки (центр життєвих інтересів) в Україні. Так згідно підпункту 14.1.213 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України - фізична особа - резидент - фізична особа, яка має місце проживання в Україні. У разі якщо фізична особа має місце проживання також в іноземній державі, вона вважається резидентом, якщо така особа має місце постійного проживання в Україні; якщо особа має місце постійного проживання також в іноземній державі, вона вважається резидентом, якщо має більш тісні особисті чи економічні зв`язки (центр життєвих інтересів) в Україні.

У разі якщо державу, в якій фізична особа має центр життєвих інтересів, не можна визначити, або якщо фізична особа не має місця постійного проживання у жодній з держав, вона вважається резидентом, якщо перебуває в Україні не менше 183 днів (включаючи день приїзду та від`їзду) протягом періоду або періодів податкового року.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про громадянство України» : громадянин України - особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України.

Виходячи зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 можна зробити висновок про те, що позивач повно і всебічно не дослідив поняття громадянин України та поняття резидент та нерезидент України, а тому помиляється в обставинах, які мають істотне значення, та на які позивач посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, не підтверджуючи їх жодними доказами.

Таким чином, Позивач у своїй позовній заяві помиляється щодо понять та обставин, які мають істотне значення, оскільки поняття нерезидент та його правильне тлумачення має істотне значення для вирішення даного спору, оскільки воно прямо пов`язано з оподаткуванням спадщини, а тому такий позов не може бути задоволений, у зв`язку з тим, що позовні вимоги недоведені і безпідставні.

У своїй позовній заяві ОСОБА_1 також помиляється щодо змісту та суті податкового законодавства України, у зв`язку з чим Позивач хибно та неправдиво тлумачить та застосовує норми Податкового кодексу України.

Твердження ОСОБА_1 у позовній заяві про те, що звіт про оціночну вартість не потрібен для оформлення спадкових прав по вищевказаній спадковій справі - є хибним і таким, що не відповідає дійсності і суперечить діючому законодавству України, що підтверджується наступним. Підпункт 172.3 статті 172 Податкового кодексу України, передбачає за результатом визначення оціночної вартості об`єкта нерухомості, неподільного об`єкта незавершеного будівництва/майбутнього об`єкта нерухомості Єдиною базою формування довідки про його оціночну вартість з автоматичним присвоєнням кожній довідці унікального реєстраційного номера.

Згідно з ст. 7 ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні » - оцінка майна проводиться у випадках оподаткування майна згідно з законом.

Таким чином, із матеріалів, що містяться у спадковій справі, вбачається, що померлий ОСОБА_2 , постійно не проживав на території України та незважаючи на подвійне громадянство - є нерезидентом України, а тому успадковане майно, що належало померлому, є об`єктом оподаткування за ставкою 18 відсотків від оціночної вартості об`єкта нерухомості та 1,5 відсотка військового збору.

У зв`язку з чим твердження Позивача не відповідають дійсності, а його позовні вимоги не підлягають задоволенню, як безпідставні.

При заведенні спадкової справи гр. ОСОБА_1 було надано вичерпну інформацію у вигляді консультацій з питань спадкування з іноземним елементом, в т.ч. роз`яснено процедуру оформлення спадкових прав на нерухоме майно, правила оподаткування та ставки податку, перелік документів, необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину.

З метою отримання інформації, необхідної для видачі свідоцтва про право на спадщину, нотаріусом було підготовлено та надано 05.10.2020 до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) запит до компетентних органів Російської Федерації про надання правової допомоги. Відповідь на запит про надання правової допомоги було отримано нотаріальною конторою 19.03.2021.

19.08.2021 при зверненні ОСОБА_1 , йому в черговий раз було надано консультації з правових питань стосовно видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, а саме щодо документів, що посвідчують право власності спадкодавця на нерухоме майно; порядок державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна у разі, коли в документах, що подаються для такої реєстрації, відсутні відомості про технічні характеристики відповідного об`єкта, та необхідність подається технічного паспорту на такий об`єкт. (Абзац перший пункту 58 постанови КМУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 25 грудня 2015 р. N? 1127); роз`яснено підпункт 174.2.3 пункту 174.2 статті 174 правил оподаткування спадщини, отриманої від спадкодавця-нерезидента, пункт 167.1 статті 167 Податкового кодексу України щодо ставки податку, абзац в) ст.14.1.213 Податкового кодексу України, щодо резидентського статусу, абзац третій пункту 174.8 статті 174 Податкового кодексу України щодо необхідності надання звіту про оцінку, зареєстрованого у єдиній базі з присвоєним унікальним реєстраційним номером.

19.07.2023 року до Другої білгород-дністровської ДНК в черговий раз звернулась ОСОБА_4 , яка має повноваження представляти інтереси спадкоємця ОСОБА_1 . Довіреність від імені спадкоємця ОСОБА_1 не було надано. У зв`язку з тим, що представником спадкоємців не було підтверджено повноваження одного із спадкоємців та не було надано вичерпний перелік документів необхідних для оформлення спадкових прав, нотаріусом в усній формі було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, відповідно до вимог ст. 49 ЗУ «Про нотаріат». Також ОСОБА_4 , було подано, оформлену не належним чином, заяву про «визначення права власності на спадкове майно». Згідно з підпунктом 4.12 пункту 4 глави 10 розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі усіх документів.

25.07.2023 ОСОБА_5 , у телефонному режимі, з погрозами, звернулась до нотаріальної контори з вимогою викласти причини відмови в письмовій формі.

27.07.2023 у зв`язку з тим, що спадкоємцями не було подано документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії, нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, в якій викладено причини відмови в письмовій формі і роз`яснено порядок її оскарження.

Доводи про те, що «нотаріус жодного разу не вимагав (письмово) від спадкоємців провести Звіту про оцінку спадкового майна» не відповідають дійсності. Так 02.10.2021 Ігнатовими було подано скаргу на дії нотаріуса до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в Одеській області. У ході розгляду звернення Південним міжрегіональним управління Міністерства юстиції в Одеській області, скарга була визнана необґрунтованою та заявнику було надано мотивовану відповідь з роз`ясненням вимог діючого законодавства.

10.08.2023 Ігнатовими повторно була подана скарга з тих же питань що і у першій скарзі. У ході розгляду звернення Південним міжрегіональним управління Міністерства юстиції в Одеській області, скарга була визнана необґрунтованою та заявнику було надано мотивовану відповідь з роз`ясненням вимог діючого законодавства в т.ч. податкового.

Про вказані роз`яснення діючого законодавства України, надані позивачу Південним міжрегіональним управління Міністерства юстиції в Одеській області, не згадується у позовній заяві.

Таким чином, Позивач у своїй позовній заяві наводить неправдиві та такі, що не відповідають дійсності обставини, а тому такий позов не може бути задоволений, у зв`язку з тим, що позовні вимоги недоведені і безпідставні.

Згідно статті 5 Закону України «Про нотаріат» нотаріус зобов`язаний відмовити у вчиненні нотаріальної дії в разі її невідповідності законодавству України або міжнародним договорам.

Таким чином, постанова Другої білгород-дністровської державної нотаріальної контори Одеської області від 27 липня 2023 року № 633/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії, є такою, що винесена з дотриманням норм діючого законодавства, а тому не підлягає скасуванню, а позовна заява ОСОБА_1 є необгрунтованою і недоведеною, у зв`язку з чим не підлягаю задоволенню, тому в задоволенні позову слід відмовити повністю.

За вказаних обставин, викладені у даному відзиву фактичні дані, а також письмові докази, що додані до нього, в повному обсязі спростовують позовну заяву ОСОБА_1 , яка не підлягає задоволенню.

Процесуальні дії у суді

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21 вересня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в справі. Розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16 жовтня 2023 року підготовче провадження по справі було закрито, справа призначена до розгляду по суті.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 14 грудня 2023 року було повернено розгляд вказаної цивільної справи на стадію підготовчого провадження.

12.02.2024 від відповідача надійшов відзив, зміст якого викладено в описовій частині рішення.

12.02.2024 надійшли пояснення третьої особи, що фактично тотожні до відзиву.

26.02.2024 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, згідно з яким позивач 21.02.204 отримав відзив від відповідача та пояснення третьої особи. Розглянувши відзив сторона позивача вважає, що обставини викладені у позовній заяві не спростовуються викладеним у відзиві. Відповідач не довів правомірність свого рішення.

Обґрунтовує це тим, що Відповідач наполягає, що спадкодавець ОСОБА_2 є нерезидентом, отже у цьому разі застосовує норми Закону України «Про міжнародне приватне право» та норми підпункту 174.2.3 пункту 174.2 статті 174 ПК України.

Однак, при цьому робить хибні висновки, які не підтверджені достатніми та допустимими доказами. Відповідно до п 14.1.213. ПК України 14.1.213. резиденти це фізична особа - резидент - фізична особа, яка має місце проживання в Україні.

У разі якщо фізична особа має місце проживання також в іноземній державі, вона вважається резидентом, якщо така особа має місце постійного проживання в Україні; якщо особа має місце постійного проживання також в іноземній державі, вона вважається резидентом, якщо має більш тісні особисті чи економічні зв`язки (центр життєвих інтересів) в Україні. У разі якщо державу, в якій фізична особа має центр життєвих інтересів, не можна визначити, або якщо фізична особа не має місця постійного проживання у жодній з держав, вона вважається резидентом, якщо перебуває в Україні не менше 183 днів (включаючи день приїзду та від`їзду) протягом періоду або періодів податкового року.

Достатньою (але не виключною) умовою визначення місця знаходження центру життєвих інтересів фізичної особи є місце постійного проживання членів її сім`ї або її реєстрації як суб`єкта підприємницької діяльності.

Якщо неможливо визначити резидентський статус фізичної особи, використовуючи попередні положення цього підпункту, фізична особа вважається резидентом, якщо вона є громадянином України.

Якщо всупереч закону фізична особа - громадянин України має також громадянство іншої країни, то з метою оподаткування цим податком така особа вважається громадянином України, який не має права на залік податків, сплачених за кордоном, передбаченого цим Кодексом або нормами міжнародних угод України.

Достатньою підставою для визначення особи резидентом є самостійне визначення нею основного місця проживання на території України у порядку, встановленому цим

Кодексом, або її реєстрація як самозайнятої особи.

З урахуванням викладеного встановлюємо, що спадкодавець ОСОБА_2 є резидентом, оскільки: є громадянином України (паспорт документом, що підтверджують громадянство України є паспорт громадянина України (ст. 5 закону України «Про громадянство» та відповідь з ДМС України); має в Україні зареєстроване місце постійного проживання (у паспорті вказана адреса реєстрації); місцем постійного проживання членів сім`ї є Україна.

Нотаріус не надав документів підтверджуючих, що постійне місце проживання спадкодавця ОСОБА_2 було поза межами України, або спадкодавець є громадянином іншої держави, члени сім`ї спадкодавця не мають постійного місця проживання на території України, або паспорт спадкодавця не є чинним.

Таким чином, спадкодавець ОСОБА_2 відповідає усім вимогам щодо визнання його резидентом України.

Щодо документів, які були отримані відповідачем від державних органів іншого держави. У жодному документі не має інформації, що спадкодавець мав постійне місце проживання на їх території, не має жодного посилання на документи (паспорт, посвідка тощо) якими підтверджується, що спадкодавець є громадянином іншої держави.

Допустивши припущення, які не підтверджені певними документами, що спадкодавець є нерезидентом, відповідач безпідставно відмовив у видачі свідоцтва.

Відповідач у своєму відзиву залишає по за увагою свій лист від лист від 20.04.2023 № 312/02-14 щодо неподання документів, необхідних для вчинення нотаріальних дій. Як зазначив у цьому листі відповідач/нотаріус спадкоємець не надав документи що посвідчують право власності спадкодавця на спадкове майно, а саме: на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 . Оскільки до цього спадкоємець вже надав нотаріусу документи що підтверджують право власності, а саме:

- рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суд Одеської області у складі головуючого - судді Гукаленко О.О., справа № 2-4950/2009 р.;

- Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна;

- новий технічний паспорт на будинок;

- виписку з погосподарської книги Шабівської сільської ради від 01.09.2021 № 06.1-04/571.

Такі дії опосередковано свідчать про навмисне, безпідставне затягування відповідачем видачі свідоцтва.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17 липня 2024 року підготовче провадження по справі було закрито, справа призначена до розгляду по суті.

Підстави розгляду справи за відсутності сторін

Представник позивача заявив клопотання, згідно з яким просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Треті особи у судове засідання не з`явилися.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 1, 6 ст. 259 ЦПК України суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду. У виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

За ч. 4 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 268 ЦПК України).

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 виданого повторно Довгопрудненським відділом ЗАГС Головного управління ЗАГС Московської області 19 вересня 2019 року, актовий запис № 98.

30 вересня 2020 року Білгород-Дністровською районною державною нотаріальною конторою Одеської області була заведена спадкова справа до майна померлого громадянина Російської Федерації - ОСОБА_2 .

Додатковий строк для прийняття спадщини у три місяці, був визначений Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області за позовами спадкоємців ОСОБА_1 та ОСОБА_1 , які пропустили строк для прийняття спадщини.

Довідкою від 19.08.2021 № 858/02-14 про коло спадкоємців, виданою Державним нотаріусом Мельниченко М.М. встановлено, що сини: ОСОБА_1 та ОСОБА_1 є спадкоємцями за законом першої черги, що прийняли спадщину в рівних частках після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 .

Листом-роз`ясненням щодо оформлення спадщини № 1622/02-17 від 05.11.2019 ОСОБА_1 було повідомлено про подачу документів не в повному об`ємі, що унеможливлювало оформлення спадщини в нотаріальному порядку.

Листом щодо неподання документів, необхідних для вчинення нотаріальних дій від 20.04.2023 № 312/02-14 державний нотаріус ОСОБА_3 повідомив про відсутність документів, що посвідчують право власності спадкодавця на спадкове майно.

Постановою державного нотаріуса Другої Білгород-Дністровської державної нотаріальної контори Одеської області Мельниченка М.М. від 27.07.2023 № 633/02-31 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 , оскільки не подано звіту про оцінку спадкового майна.

Нормативно-правове обґрунтування та позиція суду

У відповідності до ст. 1217 ЦК України,спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За правилом ч. 2 ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265цього Кодексу.

Згідно з ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки.

Відповідно до ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна. В особливих випадках місце відкриття спадщини встановлюється законом.

Відповідно до ч.1-2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців.

Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Згідно з ч. 1 ст. 1298ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Відповідно до п. 14.1.213. Податкового кодексу України встановлено, що резиденти - це:

а) юридичні особи та їх відокремлені особи, які утворені та провадять свою діяльність відповідно до законодавства України з місцезнаходженням як на її території, так і за її межами;

б) дипломатичні представництва, консульські установи та інші офіційні представництва України за кордоном, які мають дипломатичні привілеї та імунітет;

в) фізична особа - резидент - фізична особа, яка має місце проживання в Україні.

У разі якщо фізична особа має місце проживання також в іноземній державі, вона вважається резидентом, якщо така особа має місце постійного проживання в Україні; якщо особа має місце постійного проживання також в іноземній державі, вона вважається резидентом, якщо має більш тісні особисті чи економічні зв`язки (центр життєвих інтересів) в Україні. У разі якщо державу, в якій фізична особа має центр життєвих інтересів, не можна визначити, або якщо фізична особа не має місця постійного проживання у жодній з держав, вона вважається резидентом, якщо перебуває в Україні не менше 183 днів (включаючи день приїзду та від`їзду) протягом періоду або періодів податкового року.

Достатньою (але не виключною) умовою визначення місця знаходження центру життєвих інтересів фізичної особи є місце постійного проживання членів її сім`ї або її реєстрації як суб`єкта підприємницької діяльності.

Якщо неможливо визначити резидентський статус фізичної особи, використовуючи попередні положення цього підпункту, фізична особа вважається резидентом, якщо вона є громадянином України.

Якщо всупереч закону фізична особа - громадянин України має також громадянство іншої країни, то з метою оподаткування цим податком така особа вважається громадянином України, який не має права на залік податків, сплачених за кордоном, передбаченого цим Кодексом або нормами міжнародних угод України.

Якщо фізична особа є особою без громадянства і на неї не поширюються положення абзаців першого - четвертого цього підпункту, то її статус визначається згідно з нормами міжнародного права.

Достатньою підставою для визначення особи резидентом є самостійне визначення нею основного місця проживання на території України у порядку, встановленому цим Кодексом, або її реєстрація як самозайнятої особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Згідно статті 3 Закону України «Про свободу пересування і вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 № 1382-ІУ місце проживання - це житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Згідно з п.174.1 статті 174 ПК України, об`єкти спадщини платника податку поділяються з метою оподаткування на: а) об`єкт нерухомості; б) об`єкт рухомого майна, зокрема: предмет антикваріату або витвір мистецтва; природне дорогоцінне каміння чи дорогоцінний метал, прикраса з використанням дорогоцінних металів та/або природного дорогоцінного каміння; будь-який транспортний засіб та приладдя до нього; інші види рухомого майна; в) об`єкт комерційної власності, а саме: цінні папери (крім депозитного (ощадного), іпотечного сертифіката), корпоративне право, власність на об`єкт бізнесу як такий, тобто власність на цілісний майновий комплекс, інтелектуальна (промислова) власність або право на отримання доходу від неї, майнові та немайнові права; г) сума страхового відшкодування (страхових виплат) за страховими договорами, а також сума, що зберігається відповідно на пенсійному депозитному рахунку, накопичувальному пенсійному рахунку, індивідуальному пенсійному рахунку спадкодавця - учасника накопичувальної системи пенсійного забезпечення; ґ) готівка або кошти, що зберігаються на рахунках спадкодавця, відкритих у банківських і небанківських фінансових установах, у тому числі депозитні (ощадні), іпотечні сертифікати, сертифікати фонду операцій з нерухомістю.

Згідно з п. 174.2.3 статті 174 ПК України, об`єкти спадщини оподатковуються: за ставкою, визначеною у пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу, для будь-якого об`єкта спадщини, що успадковується спадкоємцем від спадкодавця-нерезидента, та для будь-якого об`єкта спадщини, що успадковується спадкоємцем-нерезидентом від спадкодавця-резидента.

Пунктом 167.1 статті 167 ПК України встановлено, що ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.

ОСОБА_2 є громадянином України, оскільки відсутня інформація щодо виходу з громадянства України, що підтверджується копією паспорта останнього та Листом ГУ ДМС України в Одеській області № 5100.4.5-6727/51.1-23 від 13.06.2023.

Відомостей щодо перетинання ОСОБА_2 державного кордону немає у зв`язку з тим, що зазначені відомості зберігаються в Базі даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України, в`їхали на тимчасово окуповану територію України або виїхали з такої території» з 08.11.2017, натомість ОСОБА_2 помер у 2015 році.

Згідно з вже згадуваним свідоцтвом про смерть ОСОБА_2 , він помер у м. Довгопрудній Московської області Росії. У вказаному свідоцтві про смерть також вказано, що ОСОБА_2 є громадянином Росії.

У заяві поданій нотаріусу щодо прийняття спадщини 09 березня 2021 року ОСОБА_1 зазначив наступне: «У зв`язку з тим, що спадкодавець / ОСОБА_2 / мав останнє місце проживання на території іноземної держави, у відповідності до ст. 70,71 ЗУ «Про міжнародне приватне право», прошу встановити місце відкриття спадщини на підставі п.2 ст. 1221 Цивільного кодексу України - за місцезнаходженням нерухомого майна.».

Довідкою, що була надана третьою особою разом з поясненнями, виданою Шабівською сільською радою Білгород-Дністровського району Одеської області № 1153 від 22.10.2020 ОСОБА_2 не значиться як проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі аналізу вказаних документів судом встановлено, що ОСОБА_2 не мав ні постійного, ні тимчасового місця проживання в Україні, оскільки фактично спадкодавець перебував в Росії до моменту смерті.

Вважати, що ОСОБА_2 мав більш тісні особисті чи економічні зв`язки (центр життєвих інтересів) в Україні у суду немає підстав, оскільки належних та допустимих доказів суду не надано.

Покликання представника позивача на те, що необхідно виходити з того, що ОСОБА_2 є громадянином України, відтак, відповідно до податкового законодавства, є резидентом суд вважає безпідставним. Оскільки ця норма застосовується, коли неможливо визначити резидентський статус фізичної особи на підставі попередніх положень п. 14.1.213. Податкового кодексу України.

Суд звертає увагу, що фізична особа може мати у власності нерухомість як у одній країні, так і в декількох, або не мати такої взагалі. При цьому, її статус як резидента або нерезидента чітко визначений законодавцем у спеціальному законі, а саме у Податковому Кодексі України за наявності певних ознак. Визначення цього статусу залежить від наявності місця проживання в Україні, яке встановлюється відповідно до Цивільного Кодексу та Закону України «Про свободу пересування і вільний вибір місця проживання в Україні».

Сама по собі наявність правовстановлюючих документів на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , також жодним чином не підтверджує факт проживання ОСОБА_2 у зазначеному будинку, а лише підтверджує факт реєстрації за ним права власності на нерухомість в Україні. Відсутність у спадкодавця зареєстрованого місця проживання в Росії також не може бути підставою для визначення його резидентом та звільнення спадкоємців від сплати обов`язкових платежів під час прийняття спадщини, оскільки умови застосування вказаної пільги чітко визначені Податковим Кодексом України.

Враховуючи вищевикладене суд, вважає, що нотаріусом вірно визначено статус ОСОБА_2 як нерезидента та підставно винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Суд, ухвалюючи рішення також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів сторін), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, п. 29).

Вирішення питання розподілу судових витрат

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати покладаються на нього та не підлягають розподілу між сторонами.

Керуючись ст. 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Другої Білгород-Дністровської державної нотаріальної контори Одеської області, третя особа на стороні позивача ОСОБА_1 , третя особа на стороні відповідача Державний нотаріус Мельниченко Михайло Михайлович, про скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Одеського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 21.11.2024.

Суддя Н.Д.Анісімова