Справа № 740/2371/24
Провадження № 2/740/888/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2024 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді Шевченко І. М.,

за участю секретаря судового засідання Ісаєнко А. М.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом (з урахуванням заяви про зміну предмета позову) ОСОБА_1 , поданим представником адвокатом Васюком Дмитром Геннадійовичем, до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 , про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом,

установив:

У квітні 2024 року позивачка звернулася до суду з указаним позовом, предмет якого змінила під час розгляду справи, та остаточно просила визнати за нею право власності на 32/39 частки земельної ділянки АДРЕСА_1 з кадастровим номером :03:014:0210 у порядку спадкування за заповітом після ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що батько позивачки ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , після смерті якого відкрилася спадщина. За життя ОСОБА_4 залишив заповіт на ім`я позивачки, яким заповів їй все своє майно. До складу спадщини увійшли: 32/75 частки житлового будинку АДРЕСА_1 та 32/75 частки земельної ділянки АДРЕСА_1 з кадастровим номером :03:014:0090. Інші частки житлового будинку у відповідному співвідношенні земельної ділянки належать ОСОБА_2 7/75 часток та ОСОБА_3 12/25 часток.

Звернувшись до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, позивачка отримала відповідне свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 32/75 частки житлового будинку. При цьому позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на 32/75 частки земельної ділянки, у зв`язку з відсутністю первинної реєстрації права власності на спірну земельну ділянку за спадкодавцем.

Згідно з інформацією з Головного Управління Держгеокадастру в Чернігівській області в 2018 році співвласниками земельної ділянки АДРЕСА_1 з кадастровим номером :03:014:0090 ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 замовлено технічну документацію із землеустрою щодо поділу спірної земельної ділянки. Указана документація містить узгоджений сторонами план поділу спірної земельної ділянки. На підставі вказаної технічної документації Управлінням Держгеокадастру в Чернігівській області проведено реєстрацію поділу земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 з кадастровим номером :03:014:0090, яка припинила своє існування, при цьому було сформовано дві окремі земельні ділянки: з кадастровим номером :03:014:0211 на ім`я ОСОБА_3 та з кадастровим номером :03:014:0210 на ім`я ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , який помер.

За захистом своїх прав позивачка звернулася до суду з цим позовом, оскільки позбавлена іншим способом захистити свої права, адже зареєструвати право власності за померлою особою на земельну ділянку неможливо.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 26 квітня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, до участі у справі залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 , підготовче засідання призначено на 04 червня 2024 року 08-30 год., яке в подальшому відкладено.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 07 жовтня 2024 року клопотання представника позивачки задоволено, постановлено повернутися на стадію підготовчого провадження.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 07 жовтня 2024 року заяву про зміну предмета позову у вказаній цивільній справі прийнято до розгляду, підготовче засідання відкладено на 21 жовтня 2024 року 10-30 год., яке у подальшому відкладено на 14 листопада 2024 року 15-30 год.

Представник позивачки подав до суду клопотання, в якому просив провести судове засідання в його з позивачкою відсутність, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

До суду надійшла заява відповідачки, в якій вона просила справу розглянути без її участі, позовні вимоги визнала.

Третя особа подала до суду заяву, в якій не заперечувала щодо задоволення позову, просила судове засідання проводити без неї.

Відповідно до ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому ст. 206 ЦПК України.

Статтею 206 ЦПК України встановлено, що відповідач має право визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Оскільки у підготовчому засіданні відповідач визнав позов, і таке визнання позову не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову та ухвалення рішення в підготовчому засіданні.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, кожного окремо та в сукупності, керуючись законом і своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов таких висновків.

Судом установлено, що відповідно до витягу з Державного земельного кадастру земельна ділянка з кадастровим номером :03:014:0090 на праві власності належить: ОСОБА_3 12/25 частини, ОСОБА_4 32/75 частини, ОСОБА_2 7/75 частини (зворот а. с. 14, 15).

При цьому на замовлення ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 виготовлено технічну документацію щодо поділу вказаної земельної ділянки загальною площею 0,1000 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на дві окремі (а. с. 11).

Згідно з планом поділу земельну ділянку площею 0,500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_2 , з кадастровим номером :03:014:0210, передано у власність ОСОБА_4 (32/39 частки) та ОСОБА_2 (7/39 частки) (а. с. 13).

ОСОБА_3 передано у власність земельну ділянку площею 0,0500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_2 , з кадастровим номером :03:014:0211 (зворот а. с. 13).

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 15 грудня 2023 року за ОСОБА_3 визнано право власності на земельну ділянку АДРЕСА_1 з кадастровим номером :03:014:0211 (а. с. 65, 66).

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а. с. 6).

За життя ОСОБА_4 склав заповіт від 12 грудня 2013 року, відповідно до якого все своє майно, де б воно не було, та з чого б воно не складалося, та взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право, заповідав своїй дочці ОСОБА_1 (а. с. 44).

Згідно з копією спадкової справи № 2/2022, заведеної до майна ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті свого батька, при цьому ОСОБА_3 та ОСОБА_2 відмовилися від спадщини.

Позивачці видано свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_4 на 32/75 часток житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 (а. с. 8).

Постановою приватного нотаріуса Ніжинського районного нотаріального округу Чернігівської області Бублик Т. М. позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку з кадастровим номером :03:014:0210, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві (а. с. 7).

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за законом чи за заповітом має право прийняти спадщину або не прийняти її незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно зі ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Положеннями ст. 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Як передбачено ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється, або не визнається іншою особою.

Разом з цим у п. 23 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Таким чином, право на спадщину є самостійним майновим правом, яке виникає на підставі факту її прийняття та підлягає захисту в передбачений законом спосіб, і через відмову нотаріуса у видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину, не може бути захищене в інший спосіб.

Положеннями ст. 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Зокрема, за змістом ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути визнання права.

Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За положеннями ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, суд вважає позов доведеним, обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.

Оскільки спадкодавець батько позивачки за свого життя не оформив у встановленому законом порядку право власності на спірну земельну ділянку, у зв`язку з чим позивачка позбавлена можливості отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за заповітом на це майно після смерті батька, при цьому отримала відповідне свідоцтво щодо іншого майна житлового будинку, то її права підлягають захисту в обраний нею спосіб.

Ураховуючи викладене, суд вважає, що наявні підстави для визнання за позивачкою права власності на вказану земельні ділянки в порядку спадкування за заповітом після смерті батька, отже, позов підлягає задоволенню. При цьому суд ураховує позицію відповідача, який визнав позов, і таке визнання позову не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Керуючись ст. 2, 12, 13, 76 81, 89, 200, 206, 263 265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов (з урахуванням заяви про зміну предмета позову) ОСОБА_1 , поданий представником адвокатом Васюком Дмитром Геннадійовичем, до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ; АДРЕСА_3 ) право власності на 32/39 частки земельної ділянки АДРЕСА_1 з кадастровим номером :03:014:0210 у порядку спадкування за заповітом після ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту судового рішення.

Суддя І. М. Шевченко