Провадження № 2/359/775/2024
РІШЕННЯ

Іменем України

22 листопада 2024 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Яковлєвої Л.В.,

при секретарі Коваль А.О.,

за участю позивача ОСОБА_1 та його представника адвоката Крусь Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Борисполі Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зменшення аліментів на утримання дітей,-

встановив:

13 листопада 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким просить зменшити розмір аліментів, що стягуються з позивача на підставі рішення Бориспіль-ського міськрайонного суду Київської області від 01 серпня 2016 року на користь ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від усіх видів заробітку (доходу) з 1/4 частки на 1/6 частку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Зменшити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 , на підставі судового наказу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 жовтня 2023 року на користь ОСОБА_3 на утримання дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від усіх видів заробітку (доходу) з 1/4 частки на 1/6 частку щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 . Від даного шлюбу народився син ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 01 серпня 2016 року рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області шлюб між сторонами розірвано та стягнуто аліменти на утримання сина у розмірі частини доходу (заробітку) щомісячно, але не менше 30 % відсотків мінімального прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку починаючи з 07 червня 2016 року до дня досягнення дитиною повноліття. Після розірвання шлюбу з ОСОБА_7 позивач уклав шлюб з ОСОБА_3 . Від даного шлюбу в них народилась дочка ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 15 вересня 2023 року рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області шлюб між позивачем та ОСОБА_3 11 жовтня 2023 року Бориспільським міськрайонним судом видано судовий наказ про стягнення з позивача аліментів на користь доньки у розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25 вересня 2023 року та до досягнення дитиною повноліття. Позивач стверджує, що сумарно з його заробітку стягується на утримання дщітей частина доходу. Наразі життєві обставини змінились таким чином, що позивач не взмозі сплачувати аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей у вказаному розмірі. Так, у ОСОБА_1 на утриманні знаходиться його батько пенсіонер ОСОБА_10 , який має інвалідність, хворіє та потребує допомоги, у зв`язку з чим позивач несе додаткові витрати. Також позивач сплачує за комунальні послуги, та й його дохід, через введення військового стану, значно зменшився через зупинку підприємства на якому він працює. У зв`язку з цим ОСОБА_1 вимушений звернутися до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 28 листопада 2023 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Сторонам роз`яснено права, обов`язки та встановлено строки для вчинення процесуальних дій.

26 лютого 2023 року на адресу суду від представника відповідача ОСОБА_11 - адвоката Сацика Р.В. надійшов відзив на позовну заяву, у якому вказано, що встановлений рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01 серпня 2016 року у справі № 359/4726/16-ц та судовим наказом Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 жовтня 2023 року у справі № 359/9356/23 розмір аліментів відповідає вимогам ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», а зменшен-ня розміру стягуваних аліментів негативно вплине на належне забезпечення дітей та суперечитиме їх інтересам. Також представник відповідача зазначив, що на підтвердження обставин викладених в позовній заяві ОСОБА_1 не надав доказів, а саме щодо перебування на його утриманні батька ОСОБА_10 , доказів погіршення матеріаль-ного становища. Враховуючи викладене, представник відповідача Сацик Р.В. просив відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (а.с. 48-53).

Відповідач ОСОБА_2 своїм процесуальним правом подати відзив на позов не скористалась.

06 березня 2024 року позивач подав до суду відповідь на відзив, у якому вказав що відповідач ОСОБА_3 зазначає неправдиву та нічим не підтверджену інформацію про те, що його батько працює, отримує дохід та проживає окремо. Насправді батько інвалід ІІІ групи та пенсіонер, який потребує постійного лікування та догляду. Це призводить до великих додаткових фінансових витрат і він, як син, допомагає батьку. Крім того, в разі зменшення аліментів з 1/4 частини до 1/6 частини, розмір аліментів буде відповідати вимогам законодавства та буде достатнім для утримання кожного з дітей. Враховуючи, що аліменти у частці від заробітку одного з батьків на двох дітей наразі становить 1/3 заробітку платника аліментів, позивач просить позовні вимоги задовольнити (а.с. 78-81).

15 квітня 2024 року ухвалою суду підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті з викликом і повідомленням сторін.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,будучи належним чином повідом-леними про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення.

Враховується судом і рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року за № 17-рп/2011, згідно якого у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема позовній заяві) яка відповідає місцю реєстрації відповідача, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене йому належним чином.

Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року за № 2 передбачено, що відповідно ст. 55, 124 Конституції України та ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встанов-леному цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно ст. 12, 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доказами, відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі. Наведене підтверджується копією рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01 серпня 2016 року, яке набрало законної сили (а.с. 7-8).

В шлюбі у сторін народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції у Київській області (а.с. 9).

На підставі рішення Бориспільського міськрайонного суду від 01 серпня 2016 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_7 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі частини доходу (заробітку) відповідача щомісячно, починаючи з 07 червня 2016 року до дня досягнення повноліття дитиною.

В судовому засідання також встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі. Наведене підтверджується копією рішення Бориспільського міськрайонного суду від 15 вересня 2023 року (а.с. 11).

В шлюбі народилася донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 виданим 29 січня 2019 року Бориспільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області (а.с. 10).

На підставі судового наказу виданого Бориспільським міськрайонним судом Київської області від 11 жовтня 2023 року, з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 стягнуто на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 аліменти на утримання дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 25 вересня 2023 року до дня досягнення дитиною повноліття (а.с. 12).

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 , як на підставу позовних вимог посилається на те, що на його утриманні знаходиться батько ОСОБА_10 , який є пенсіонером, інвалідом та потребує його допомоги. Крім того, позивач вважає, що при народженні дітей від різних матерів, діти яких мають рівні права на отримання аліментів, достатнім буде розмір аліментів, який сумарно складає 1/3 (33%) частину його доходу, тобто по 16,2 % на кожну дитину, а тому просить визначений у рішенні суду та судовому наказі розмір аліментів на утримання дітей зменшити.

Відповідно вимог ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Згідно ст. 192 СК України наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення (зменшення) розміру аліментів. Такими обставинами є : зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я як особи, з якої стягуються аліменти, так і особи, на чию користь вони стягуються, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому, виходячи з вимог чинного законо-давства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів та доведеними при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду.

Із зазначених норм закону також випливає, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього.

Відповідно ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 pоку №789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культур-ного, духовного і соціального розвитку.

У відповідності до вимог ст. 11, 15 вказаного Закону, кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї разом з батьком або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей.

Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкод-жатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Частиною 1 ст. 182 СК України, передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непраце-здатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

За приписами ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону.

Пленум Верховного Суду України в п. 17 своєї Постанови від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ, щодо батьківства, материнства стягнення аліментів» роз`яснив судам, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати : стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обстави-ни, що мають істотне значення.

Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України.

При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

Відповідно Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 № 789-X11) дитина, з огляду на її фізичну і розумову незрілість потребує спеціального захисту та турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження.

По змісту ст. 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення.

Відповідно ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, перед-бачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану.

Відповідно вимог ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За змістом ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Позивачем, в порушення вимог ст. 76-81 ЦПК України, не надано суду жодних доказів на підтвердження тієї обставини, що його матеріальне становище / дохід зменшився чи є нестабільним, у тому числі у зв`язку з тим що на його утриманні знаходиться його батько ОСОБА_10 , в порівнянні з датами ухвалення судових рішень, на підставі яких з нього на користь дітей стягуються аліменти.

Не доведено також неможливість сплачувати ОСОБА_1 аліментів у розмірі, який передбачений законом та встановлений судовими рішеннями.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проживає разом з батьком ОСОБА_10 , який має ІІІ групу інвалідності, за адресою: АДРЕСА_1 . Наведене підтверджується копією довідки до акта огляду МСЕК серії КИО-І №0419809, копією Пенсійного посвідчення №, копією наказу ТОВ «Сільпо-Фуд» про звільнення ОСОБА_10 та копією Акту обстеження житлово-побутових умов складеного депутатом Бориспільської міської ради Нощенком Є.П. 01 березня 2024 року (а.с. 13, 14, 103, 116 ).

В свою чергу матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження погіршання стану здоров`я позивача та в судовому засіданні позивач ОСОБА_1 зазначив, що є здоровим та на хронічні захворювання не страждає.

Варто також зазначити, що факт зміни / погіршання майнового/ фінансового стану позивача жодним доказом не підтверджений. Більш того, матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження отримуваних ОСОБА_1 доходів, їх розміру, періодичності та джерела надходження.

На переконання суду, позивач не довів, що його фінансовий стан змінився настільки, що існують передбачені законом підстави для зменшення розміру аліментів, а також що таке зменшення буде відповідати якнайкращим інтересам неповнолітніх дітей.

В свою чергу, обґрунтування позивача щодо необхідності зменшення розміру стягуваних аліментів на дітей через підвищення вартості комунальних послуг, які він сплачує, та у зв`язку з перебуванням колишньої дружини ОСОБА_3 за кордоном та отриманням нею, у зв`язку з цим матеріальної допомоги, суд оцінює критично та не бере до уваги.

Вирішуючи даний спір, суд також виходить з того, що відповідно положень статті 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Обов`язок батьків по утриманню своїх дітей виникає з моменту народження дитини і зберігається до досягнення ним повноліття і являє собою як моральний, так і правовий обов`язок батьків.

Сам факт народження дитини покладає на батьків обов`язки, зокрема, щодо її утримання.

У батьків немає і не може бути більшої цінності за дитину, а тому її утримання має домінувати над усіма іншими витратами.

Різноманітні аргументи щодо браку коштів у платника аліментів мають сприйматися критично. Принцип врахування лише трудових доходів платника аліментів, не відповідає сучасним реаліям соціально-економічного розвитку суспільства.

У зв`язку з цим, на підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно ч. 1 та п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача;

Зважаючи на відмову у задоволенні позову, сплачений при зверненні до суду з даним позовом судовий збір в розмірі 1073 грн. 60 коп. слід віднести на рахунок ОСОБА_1 та не стягувати на його користь з відповідачів.

Враховуючи наведене та керуючись вимогами ст. 180, 181, 182, 183, 184, 191, 192 СК України, ст. 10-12, 76-82, 133, 141, 223, 259-260, 263-265, 268, 353, 354 ЦПК України, суд -

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів- відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через Бориспільський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів, який обчислює-ться з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення виготовлено 29 листопада 2024 року.

Суддя Яковлєва Л.В.