Справа № 131/849/24
Провадження № 22-ц/801/2189/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Коваль А. М.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2024 рокуСправа № 131/849/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Копаничук С.Г. (суддя - доповідач),

суддів: Оніщука В. В., Сопруна В. В.,

з участю секретаря судового засідання: Кашпрук М. Г.

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи: ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , Міністерство оборони України,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 22 вересня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Коваля А. М., у цивільній справі за заявою ОСОБА_2 про встановлення факту перебування на утриманні та проживання однією сім`єю, за участі заінтересованих осіб: ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , Міністерства оборони України, -

в с т а н о в и в:

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту перебування на утриманні та проживання однією сім`єю, за участі заінтересованих осіб: ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , Міністерства оборони України. Зазначила, що вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 в селі Тягун, Іллінецького району, Вінницької області. Її батьками є ОСОБА_3 і ОСОБА_4 . 27 липня 2013 року вона уклала шлюб із ОСОБА_5 , від якого народилися двоє дітей: донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 і син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 . З 2018 року її чоловік - ОСОБА_5 страждає на тяжке невиліковне захворювання - розсіяний склероз, через що перебуває на клінічному дослідженні, а вона змушена займатися доглядом за ним та вихованням малолітніх дітей і не має можливості працювати та забезпечувати себе і дітей, а інших родичів, які б її могли допомагати в неї немає. З 2020 року вона проживала з батьком, вони жили однією сім`єю, ведучи спільне господарство. Після того, як її батько - ОСОБА_3 мобілізувався до Збройних Сил України на початку війни, він надавав ОСОБА_1 фінансову підтримку, адже в неї не було інших джерел доходу. ОСОБА_3 загинув ІНФОРМАЦІЯ_8 під час виконання бойового завдання у селі Тернівка, Миколаївської області. Актом фактичного проживання та довідкою Іллінецької міської ради підтверджується факт спільного проживання її , ОСОБА_1 , із батьком по АДРЕСА_1 з 2020 року до моменту його загибелі. ЇЇ мати - ОСОБА_4 з 10 липня 2009 року проживає в Ізраїлі, де вона зареєструвала шлюб із ОСОБА_8 , тож фактичної допомоги від неї не отримувала. Її рідний брат - ОСОБА_9 , відмовився від своєї частки одноразової грошової допомоги за загибель батька, залишивши всю суму їй. Вона зверталася до різних органів влади за отриманням матеріальної допомоги та виплат, передбачених законом для сімей загиблих військовослужбовців,однак , для отримання цієї допомоги їй необхідно довести факт перебування її на утриманні батька. Посилаючись на викладене , просить встановити факт проживання її однією сім`єю із ОСОБА_3 та перебування її на його утриманні.

Рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 22 серпня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом матеріального та порушення норм процесуального права, просить зазначене рішення суду скасувати ,а у справі ухвалити нове рішення, яким її заяву задовольнити в повному обсязі. Зазначила,що суд невірно оцінив докази - не врахував,що актом обстеження місця фактичного проживання, складений органом місцевого самоврядування, підтверджено факт проживання її з 2020 року разом з батьком та перебування її на його утриманні; не надав належної правової оцінки показам свідків, довідці Тягунського старостинського округу, чим належним чином не встановив фактичні обвини справи, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні її заяви.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 22 серпня 2024 року цим вимогам закону відповідає.

Суд встановив, що ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_10 (а.с. 27).

27.07.2013 заявниця уклала шлюб із ОСОБА_5 (а.с. 28)

У шлюбі народилися двоє дітей: донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 і син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с.33-34). Чоловік ОСОБА_5 хворіє на розсіяний склероз (а.с. 35-36).

Згідно довідки виконавчого комітету Іллінецької міської ради № 79 від 01.03.2024 (а.с. 37), довідки виконавчого комітету Іллінецької міської ради № 172 від 17.06.2024 (а.с. 103), акту фактичного проживання від 01.03.2024 (а.с. 38) ОСОБА_1 проживала разом із батьком ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 .

Мати ОСОБА_1 - ОСОБА_4 з 10 липня 2009 року проживає в Ізраїлі, де вона зареєструвала шлюб із ОСОБА_8 (а.с. 41).

Батько заявниці - ОСОБА_3 загинув ІНФОРМАЦІЯ_8 під час виконання бойового завдання (а.с. 58) у селі Тернівка, Миколаївської області, свідоцтво про смерть НОМЕР_1 від 09.07.2022 (а.с. 48).

Заявниця займалась похованням батька про що свідчить заява про виплату допомоги на поховання (а.с. 50).

Її рідний брат - ОСОБА_9 відмовився від своєї частки одноразової грошової допомоги за загибель батька (а.с. 68).

Згідно повідомлення з ІНФОРМАЦІЯ_3 №7/10790/13 від 18.01.2024 (а.с. 62) документи щодо призначення одноразової грошової допомоги дочці ОСОБА_1 , 1990 р.н., загиблого 06.07.2022 року у період воєнного стану старшого солдата ОСОБА_3 повернуто на доопрацювання у зв`язку із тим, що не містять належного підтвердження фактів перебування її на утриманні чи проживання однією сім`єю.

Відмовляючи в задоволенні позову , суд виходив з того, що факти перебування ОСОБА_1 на утриманні ОСОБА_3 та проживання їх однією сім`єю до його загибелі , є недоведеними.

Колегія суддів вважає, що суд вірно встановив обставини справи, які перевірив наданими доказами, оціненими в порядку ст.89 ЦПК України, правильно визначив спірні правовідносини та застосував до них норми права, внаслідок чого дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні заяви. Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки усім обставинам справи не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Суд вважає за необхідне зазначити, що факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету для якої необхідне його встановлення.

Заявниця вказала, що встановлення факту перебування її на утриманні батька є отримання виплат грошового забезпечення ,пов`язані з його загибеллю як військовослужбовця (а.с. 13), проте мету встановлення факту проживання з ним однією сім`єю ,остання у заяві чітко не вказала .

Крім того, згідно ч.ч.2,4 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Сім`я утворюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Конституційний суд України у рішенні від 03.06.1999 № 5-рп/99 зазначив, що обов`язковою умовою для визнання осіб членами однієї сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наявність інших обставин, які підтверджують реальність сімейних відносин.

Однак, вказаний висновок Конституційний суд давав в контексті, що стосувався виключно тлумачення понять «членів сім`ї військовослужбовця, працівника міліції, особового складу державної пожежної охорони » у питаннях з підприємствами комунального господарства, що виникали при реалізації права на пільгову оплату жилої площі та комунальних послуг, встановленого пунктом 6 статті 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". У конституційному поданні зазначається, що положення "член сім`ї, який перебуває на утриманні", не може повністю ототожнюватись з поняттями "утриманець" та "член сім`ї", що містяться у нормах цивільного, житлового та пенсійного законодавства.

Постанова Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №554/8023/15-ц містить правовий висновок, згідно якого вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю, суд має встановити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 Сімейного кодексу України).

Суттєвою умовою для визнання осіб такими, що перебувають у сімейних відносинах, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Законом не визначено, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.

Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них, як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає заявник є підставою для відмови у задоволенні заяви.

Так, згідно довідки виконавчого комітету Іллінецької міської ради № 79 від 01.03.2024 (а.с. 37), довідки виконавчого комітету Іллінецької міської ради № 172 від 17.06.2024 (а.с. 103), акту фактичного проживання від 01.03.2024 (а.с. 38) ОСОБА_1 проживала разом із батьком ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1 , однак інших достовірних і достатніх письмових доказів цьому факту заявниця не надала .В той же час , із наявних у справі доказів вбачається, що місце проживання ОСОБА_1 зареєстроване по АДРЕСА_2 , яке згідно Закону України « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» ЗУ « Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» вважається її місцем проживання.

Підстав для зазначення у вказаному акті від 01.03.2024 інформації про їх проживання спільною сім`єю акт не містить, посилання на будинкову чи погосподарську книги відсутнє.

Що стосується пов`язаності заявниці із ОСОБА_3 спільним побутом, то у справі відсутні допустимі ,достовірні та достатні докази зазначеного. ОСОБА_1 не надала і матеріали справи не містять жодних підтверджуючих доказів придбання майна для спільного користування чи наявність у неї та ОСОБА_3 спільного майна. Також вона не надала суду доказів наявності спільного бюджету з ОСОБА_3 , наявності у неї доходів, не зазначила як формувався та витрачався бюджет та яка її частка у ньому.

Заявниця не надала жодного документу на підтвердження придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо.

Крім того ,саме по собі встановлення факту проживання заявниці однією сім`єю з батьком ОСОБА_3 правового значення не має, оскільки право на отримання одноразової виплати за загибель військовослужбовця не мають повнолітні діти загиблого, за виключенням тих, що перебували на його утриманні. Тобто , право на отримання такої допомоги мають лише повнолітні утриманці загиблого.

Вказані обставини спростовують доводи апеляційної скарги про неналежну оцінку актів і довідок органу місцевого самоврядування .

Доводи апеляційної скарги про те, що про те, що залишив поза увагою і оцінкою покази свідків, які підтверджували вказані факти , також не заслуговують на увагу.

З врахуванням положень ст. 89 ЦПК України про те,що при оцінці доказів суд повинен з`ясувати відношення всіх свідків до даної справи й стосунки зі сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, характер їх заінтересованості у справі, джерела проінформованості свідка про факти, які ним повідомляються (особисто чи з повідомлень інших осіб), правильність сприйняття ними обставин, що мають значення для справи, наявність протиріч у показаннях свідків та їх причини, підтвердження чи спростування цих показань іншими доказами.

Покази допитаних в судовому засіданні у якості свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 не підтверджують факту знаходження заявниці на утриманні батька ,тобто того ,що допомога батька була основним , постійним і єдиним джерелом її засобів до існування..

Аналогічно, не представлено жодних документів на підтвердження проведення ремонтних робіт у будинку, не зазначено які саме роботи проводились та коли.

Відсутні докази на підтвердження спільних витрат, зокрема, участі заявниці в утриманні будинку шляхом сплати коштів за комунальні послуги.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 перебувала на повному утриманні батька також є безпідставними, оскільки, банківська виписка із рахунку заявниці не містить підтверджень систематичності допомоги з боку батька в період його життя, а навпаки, містить докази того, що ОСОБА_1 отримувала кошти до смерті батька ОСОБА_3 від своєї матері ОСОБА_4 (а.с. 73).

Враховуючи викладене колегія суддів вважає, що суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю із ОСОБА_3 та перебування її на його утриманні, з підстав їх недоведеності.

Аналізуючи доводи заяви та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання обґрунтованості висновків суду, колегія суддів вважає, що у справі було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають як при кваліфікації спірних відносин, так і при застосуванні норм матеріального і процесуального права , а доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують .

Колегія суддів враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа "Проніна проти України", № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідно до підпункту "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 22 вересня 2024 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції залишити за ОСОБА_13 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий С. Г. Копаничук

судді: В. В. Оніщук

В. В. Сопрун