Київський районний суд м. Полтави
Справа № 644/6465/21
Провадження №2/552/2030/24
РІШЕННЯ

і м е н е м у к р а ї н и

26.07.2024 Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого - судді Самсонової О.А.

секретар судового засідання - Лебедєва Х.В.,

учасники справи та їх представники:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

представник позивача Захаров Максим Ігорович,

відповідач ОСОБА_1 ,

представник відповідача адвокат Дерев`янченко Ярослав Юрійович,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні з повідомленням сторін справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В позовній заяві посилався на те, що між КБ «ПриватБанк» та відповідачем 27 серпня 2007 року було укладено договір №DN81AR03110005. Відповідно до договору позивач надав відповідачу кредит, а відповідач ОСОБА_1 взяв зобов`язання щодо повернення кредиту. Відповідач свої зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 жовтня 2012 року звернуто стягнення на предмет застави.

Оскільки з відповідача в рахунок погашення заборгованості було звернуто стягнення за кредитним договором з дати укладення договору до дати поточної заборгованості, яка була вказана в рішенні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 жовтня 2012 року, тобто за період з 27 серпня 2007 року по 29 серпня 2012 року, то за період з дати подання позовної заяви від 06 вересня 2012 року, з 07 вересня 2012 року по 02 червня 2021 року відповідач має заборгованість у розмірі 127388,18 грн., яка складається з наступного:

- 111890,39 грн. індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання,

- 15497,79 грн. 3% річних від простроченої суми.

Тому позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 127388,18 грн. Також просив стягнути з відповідача на його користь судові витрати.

Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 28 липня 2021 року відкрито провадження за вказаною позовною заявою, справу вирішено розглядати в спрощеному позовному провадженні.

Розпорядженням голови Верховного Суду від 14 березня 2022 року №7/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність судових справ окремих судів Донецької, Запорізької та Харківської областей.

Відповідно до даного Розпорядження справи, які перебували в провадженні Ленінського районного суду м. Харкова та Орджонікідзевського районного суду м. Харкова, підсудні Київському районному суду м. Полтави.

Справа №644/6465/21 також передана на розгляд до Київського районного суду м. Полтави.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Полтави від 01 серпня 2023 року справу прийнято до свого провадження, розгляд справи вирішено продовжувати у спрощеному позовному провадженні (а.с. 86).

Заперечення від учасників справи проти розгляду справи в спрощеному позовному провадженні суду не подавалися.

Відповідач ОСОБА_1 надав відзив на позовну заяву (а.с. 57-53).

У відзиві посилався на пропуск позивачем строку позовної давності при зверненні з позовом до суду. Зазначив, що відлік строку позовної давності розпочався з дати звернення позивача до суду з позовом про стягнення заборгованості у вересні 2012 року, і сплинув через три роки у вересні 2015 року. Натомість позивач звернувся до суду з даним позовом через 9 років 06 вересня 2021 року, тобто після спливу строків позовної давності.

Також зазначив, що відповідач не згоден з розміром заборгованості за основним зобов`язанням, яку позивач визначив у розмірі 59133,00 грн. При цьому позивачем не надано жодного документу, що підтверджує зазначений розмір заборгованості.

Тому обрахування інфляційних втрат та 3% річних від вказаної заборгованості є безпідставним.

Крім того, у зв`язку з тим, що в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 27 серпня 2007 року №DN81AR03110005 в сумі 142167,74 грн. Звернуто стягнення на предмет застави: автомобіль CHEVRALET AVEO, що належить на праві власності ОСОБА_1 , шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені ОСОБА_1 договору купівлі продажу будь яким способом з іншою особою покупцем, правовідносини за вказаним договором припинились. Відповідно до приписів п. 5 ст.11 ЦК України у відповідача виникли зобов`язання з рішення суду.

Відповідач не має можливості впливати на укладення договору купівлі-продажу залогового автомобіля та спрямування коштів на погашення заборгованості, а відповідно і на час, протягом якого в подальшому може бути нараховано 3% річних та індекс інфляції. Вважає,що несвоєчасне укладення договору купівлі-продажу залогового автомобіля є виною відповідача, а відповідно простроченням кредитора.

Тому позивач просив суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Позивач надав письмові пояснення по справі, у яких не погодившись з доводами відповідача, наведеними у відзиві, просив позов задовольнити в повному обсязі (а.с. 87-89).

Інші заяви та клопотання від сторін не надходили.

В судове засідання представник позивача не з`явився. Звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи за відсутності представника позивача.

Відповідач ОСОБА_1 , якийсь належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, уповноваживши адвоката Дерев`янченка Я.В. представляти його інтереси в суді.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, посилаючись на викладені у відзиві обставини. В задоволенні позову просив відмовити.

Враховуючи відсутність підстав, передбачених ст. 223 ЦПК України для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в засідання не з`явились.

Заслухавши представника відповідача, дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 27.08.2007 року між КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено договір №DN81AR03110005. Згідно даного договору АТ КБ «ПриватБанк» зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 102771,80 грн., на термін до 27.08.2014 року, а відповідач зобов`язувався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

Крім цього, в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між сторонами був укладений договір застави. Згідно цього договору в забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором відповідач надав в заставу рухоме майно: автомобіль Chevrolet Aveo, д.н.з. НОМЕР_1 , що належить йому на праві власності.

Вказані обставини встановлено рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 жовтня 2012 року у справі №2/0417/7106/2012 (а.с. 7-8).

Вказаним рішенням також встановлено, що ОСОБА_1 умови кредитного договору не виконував належним чином, у зв`язку з чим виникла заборгованість в сумі 142167,74 грн.

Тому судом в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед ПАТ КБ «Приватбанк» за кредитним договором № DN81AR03110005 від 27.08.2007 року в сумі 142167,74 грн., звернуто стягнення на предмет застави у вигляді автомобіля Chevrolet Aveo, д.н.з. НОМЕР_1 , шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «Приват Банк» з укладенням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, із зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ «Приват Банк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу (а.с. 7-8).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказував, що відповідач в повному обсязі взяті на себе зобов`язання не виконав, вчасно кредитні кошти не повернув, у зв`язку з чим прострочена сума заборгованості становить 59133,00 грн.

Але долученими до матеріалів справи доказами вказаний розмір заборгованості не доведений.

Так, рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 жовтня 2012 року у справі №2/0417/7106/2012 встановлено наявність заборгованості у розмірі 142167,74 грн (а.с. 7-8).

В рахунок погашення цієї заборгованості звернуто стягнення на предмет застави у вигляді автомобіля Chevrolet Aveo, д.н.з. НОМЕР_1 .

Статтею 598 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.

Звернення стягнення на предмет застави повинно задовольнити вимоги кредитора за основним зобов`язанням, і тільки в такому випадку ця обставина може бути підставою для припинення зобов`язання, що вважається виконаним згідно зі статтею 599 ЦК України.

На це звернув увагу Верховний Суд у постанові від 08 грудня 2021 року у справі № 751/3510/15-ц.

Докази того, що за рахунок предмета застави було погашено всю заборгованість відповідача перед позивачем, сторонами, в тому числі відповідачем та його представником, до матеріалів справи не додано.

Тому суд відхиляє доводи відповідача, наведені у відзиві, щодо припинення зобов`язання за договором № DN81AR03110005 від 27.08.2007 року у зв`язку з ухваленням рішення суду про звернення стягнення на предмет застави, і виникнення нового зобов`язання на підставі рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 жовтня 2012 року у справі №2/0417/7106/2012.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник у разі прострочення виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зобов`язання, що виникло між сторонами, є грошовим. Тому на вимогу позивача відповідач зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми.

Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Наявність або відсутність заборгованості відповідача перед позивачем по вказаному кредитному договору, а в разі наявності заборгованості її розмір, є обставиною, яка підлягає встановленню при розгляді справи по суті.

Але позивачем не надано доказів, що підтверджують розмір заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором.

При цьому долученим до справи рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 жовтня 2012 року у справі №2/0417/7106/2012 підтверджується наявність у 2012 році заборгованості у розмірі 142167,74 грн. та задоволення вимог позивача про звернення стягнення на предмет застави.

З долучених до справи доказів не вбачається чи було виконано рішення суду про звернення стягнення на предмет застави, чи погашено за рахунок заставного майна заборгованість відповідача за кредитом, в якому розмірі.

Тому позивачем не доведено факту наявності заборгованості відповідача, а відповідно факту наявності у нього обов`язку сплатити 3% річних та індекс інфляції за весь вказаний позивачем період.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч. 3 та ч. 4 ст. 267 ЦПК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідач звернувся до суду з заявою про застосування позовної давності при вирішенні спору.

Вирішуючи вказану заяву, суд встановив, що позивач звернувся до суду з позовом до відповідача 14 липня 2021 року.

При цьому позивач просить стягнути інфляційні втрати та 3% річних за період з 07 вересня 2012 року по 02 червня 2021 року.

В межах загального строку позовної давності тривалістю три роки за період з липня 2018 року по травень 2021 року розрахунок інфляційних втрат та 3% річних до матеріалів справи не додано.

За відсутності доказів розміру заборгованості відповідача, в тому числі станом на 01 липня 2018 року, суд позбавлений можливості самостійно визначити

Оскільки позивачем не доведено факту наявності у відповідача заборгованості за кредитним договором, ним не доведено наявності у відповідача обов`язку сплатити інфляційні втрати та 3% річних у розмірі 127388,18 грн., як і не доведено розміру інфляційних втрат та 3% річних за період з 07 вересня 2012 року.

На підставі викладеного, встановивши, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором, а також розміру заборгованості у випадку її наявності, а відповідно і розміру 3% річних та інфляційних втрат, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають у зв`язку з їх недоведеністю.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до задоволених відносно них позовних вимог.

Оскільки судом в задоволенні позову відмовлено, не підлягають відшкодуванню позивачу понесені ним при зверненні з позовом до суду судові витрати.

Керуючись ст.ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

В задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду через Київський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний термін з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», , місцезнаходження: 01001, м.Київ, вул. Грушевського, буд.1Д,

відповідач ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , проживаючий: АДРЕСА_1 (1).

Повне судове рішення виготовлено 29 липня 2024 року.

Головуючий О.А. Самсонова