Справа № 349/761/24
Провадження № 22-ц/4808/1133/24
Головуючий у 1 інстанції Могила Р. Г.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Фединяка В.Д. (суддя-доповідач)

суддів: Максюти І.О., Василишин Л.В.,

секретаря Кузнєцова В.В.

з участю ОСОБА_1 його представника адвоката Фільварочної О. Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Фільварочної Ольги Борисівни на рішення Рогатинського районного суду від 12 червня 2024 року, постановлене в складі судді Могили Р.Г. в м. Рогатин Івано-Франківської області, повний текст складено 13 червня 2024 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів на дитину та стягнення додаткових витрат на дитину,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2024 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів на дитину та стягнення додаткових витрат на дитину.

Позовні вимоги мотивовані тим, що вона та відповідач є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На підставі рішення Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 14 грудня 2021 року з відповідача стягуються аліменти на дитину в твердій грошовій сумі в розмірі 3 000 грн щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Аліменти, які сплачує відповідач, не забезпечують належного рівня утримання дитини, яка хворіє, а також у зв`язку із зростанням цін на продукти харчування, одяг, інші побутові речі, речі особистої гігієни є необхідність збільшити розмір аліментів та стягувати з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 6 000,00 грн. Крім того, у дитини діагностовано дитячий церебральний параліч, двійна геміплегія зі стійкими тяжкими руховими порушеннями. В ході розгляду справи про стягнення аліментів відповідач не заперечував нести додаткові витрати на лікування дитини. У зв`язку із таким станом здоров`я, дитина періодично проходить курс лікування в медичному центрі, де їй проводяться медичні обстеження, масажі, призначаються медичні препарати. Підтверджуючих документів про витрати на лікування дитини в неї є лише на суму 225 595,00 грн, а також на суму 97 762,01 грн (уточнена сума - 98 095,76 грн) за період з червня 2022 року по травень 2024 року. Крім того, нею витрачено кошти приблизно в сумі 2 400,00 грн на транспорт до м. Трускавця, де знаходиться лікувальний заклад. Сама позивачка не взмозі забезпечити таке лікування, оскільки, в зв`язку із необхідністю постійного догляду за дитиною не має можливості працювати. З коштами для проживання допомагають батьки, а на лікування родичі, друзі, небайдужі люди, до яких вона звертається з проханням надати допомогу. Разом понесені витрати на лікування малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , становлять 326 090,76 грн, тому, з урахуванням збільшення позовних вимог, просила стягнути із відповідача половину вказаної суми, що становить 163 045,38 грн. Змінити розмір аліментів, які стягуються на підставі рішення Рогатинського районного суду від 14 грудня 2021 року та стягувати з відповідача на її користь аліменти на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в збільшеному розмірі 6000 грн (а.с.1-3, 44).

Рішенням Рогатинського районного суду від 12 червня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів на дитину відмовлено.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на дитину - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 161 845,38 грн додаткових витрат на лікування дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 1 618,46 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду представник ОСОБА_1 адвокат Фільварочна О.Б. подала апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування рішення суду в частині задоволених позовних вимог з ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача додаткових витрат на лікування дитини, посилаючись на те, що суд неповно з`ясував обставини справи, допустив порушення норм матеріального та процесуального права, тому постановив незаконне рішення. Вказує, що у матеріалах справи відсутні будь-які медичні документи, які б свідчили про проходження ОСОБА_3 реабілітації у ТзОВ «Міжнародна реабілітаційна клініка Козявкіна» та проведення йому медичних обстежень чи надання медичних послуг. Записи щодо направлення чи рекомендації проходження такого лікування (реабілітації) також відсутні, що, зокрема, підтверджується записами із електронної системи охорони здоров`я, наданими на адвокатський запит від 01.04.2024 № 47. До того ж, дати прийому у сімейного лікаря не пов`язані із датами, зазначеними у фіскальних чеках ТзОВ «Міжнародна реабілітаційна клініка Козявкіна». У судовому засіданні позивачка на пропозицію суду відмовилась надавати документи, які підтверджують проходження лікування (реабілітації) ОСОБА_3 , тому суд помилково визнав вищевказані обставини встановленими. Матеріали справи не містять доказів того, що кошти, оплачені згідно із рахунком № НОМЕР_1 від червня 2022 року, пов`язані із лікуванням чи реабілітацією дитини відповідача, адже він виписаний ФОП ОСОБА_4 за послуги з тимчасового розміщення. Водночас, фіскальних чеків ТзОВ «Міжнародна реабілітаційна клініка Козявкіна» чи будь-яких інших доказів взаємозв`язку проживання та лікування ОСОБА_3 у цей період немає. Із фіскальних чеків ТзОВ «Міжнародна реабілітаційна клініка Козявкіна» не можливо встановити обставини, які мають значення для справи ким та на що саме понесені зазначені у них витрати на медичні послуги, які саме та кому саме були надані ці медичні послуги. Копії чеків АТ «Ощадбанк» на суму 12 805,00 грн від 05.06.2023 та на суму 25 310,00 грн від 14.03.2023 також не є належними та достатніми доказами, оскільки узагалі не містять будь-якої інформації про предмет доказування (ні платника, ні отримувача коштів, а ні призначення платежу), що викликає обґрунтовані сумніви про те, що вказані витрати понесені саме позивачкою та не в особистих цілях. Аналогічною є ситуація із доказами, долученими до заяви про збільшення позовних вимог. Копії чеків містить лише інформацію про найменування банку та аптеку, дату та суму. Призначення платежу, як і платника та найменування препарату чи засобу тощо, відсутнє. Вказане не виключає придбання ліків не позивачкою, а іншою особою, так само як і ліків, не призначених для лікуванням сина відповідача. Відтак, висновки суду про встановлення підстав для стягнення усіх заявлених додаткових витрат не відповідають обставинам справи. Окрім того, у позовній заяві зазначено про надання коштів зокрема сусідами та небайдужими людьми, що додатково підтверджує обґрунтованість сумнівів у понесенні заявлених додаткових витрат позивачкою. Із наведеного слідує, що остання просить стягнути на свою користь кошти, надані на лікування/реабілітацію дитини небайдужими людьми, тобто понесені не нею.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник адвокат Фільварочна О. Б., доводи апеляційної скарги підтримали, просять задовольнити подану скаргу.

Позивачка ОСОБА_2 у встановленому законом порядку повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, однак не з`явилася у судове засідання, що відповідно ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи у його відсутності.

Розгляд справи за відсутності сторін та учасників справи, щодо яких наявні відомості про вручення повістки про явку в суд не є порушенням статті 129 Конституції України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про доступ до правосуддя.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, яку беруть участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Задовольняючи позовну вимогу ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат, суд першої інстанції превіривши усі надані позивачкою фіскальні чеки, за якими вона сплачувала кошти на лікування сина у ТзОВ «Міжнародна реабілітаційна клініка Козявкіна», що знаходиться у м.Трускавець Львівської області, купувала різні медикаменти в аптеках м. Трускавця та м. Рогатина, встановивши, що всього нею понесено витрат за період з червня 2022 року по травень 2024 року у розмірі 323 690,76 грн, дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача половини від вказаної суми, тобто 161 845,38 грн. Витрати у розмірі 2 400,00 грн на проїзд до медичного закладу не знайшли свого підтвердження, що є підставою для відмови в їх стягненні.

Ухвалене судом першої інстанції рішення в оскарженій частині відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, що сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом (повторне) про народження Серії- НОМЕР_2 від 28.02.2024 року (а.с.5)

У позивачки, з якою проживає дитина, наявні особливі обставини у додаткових витратах, зумовлених хворобою сина сторін.

Рішенням Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 14 грудня 2021 року вирішено стягувати щомісячно починаючи з 04 листопада 2021 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 3 000,00 грн, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття (а.с.6).

Вказаним рішенням суду встановлено, що у ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 виявлено діагноз: дитячий церебральний параліч, двійна геміплегія зі стійкими тяжкими руховими порушеннями, затримкою психомовленнєвого розвитку (а.с. 6-7).

Згідно довідки управління соціального захисту населення Івано-Франківської райдержадміністрації від 21.03.2024 року ОСОБА_2 перебуває на обліку в управлінні та отримує державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю (дитина з інвалідністю групи А) на дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та її дохід становить з вересня 2023 року по лютий 2024 року 37 593 грн (а.с.27).

ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, що підтверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків.

Згідно податковою декларацією платника єдиного податку ОСОБА_1 його діяльність пов`язана з сферою підприємницької діяльності, якою є роздрібна торгівля з лотків на ринках харчовими продуктами, напоями та тютюновими виробами (а.с.29-32)

Звертаючись з позовом, ОСОБА_2 надала платіжні документи (квитанції) понесених витрат на лікування дитини в розмірі 323 690,76 грн за період з червня 2022 року по травень 2024 року (а.с.8-10, 45-50).

Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до частини першої статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення одноразово, періодично або постійно (частина друга статті 185 СК України).

Аналіз відповідних приписів Закону свідчить про те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Ці правила стосуються особливих обставин, приблизний перелік яких визначений зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні.

Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку, які підлягають доведенню особою, яка пред`явила такий позов.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, потрібно враховувати, якою мірою кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У разі, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 29 квітня 2022 року у справі № 761/27222/10 (провадження № 61-8815св21).

У постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 320/383/19 (провадження № 61-18284св19) Верховний Суд зазначив, що доказами, які підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які підтверджують, зокрема, витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватися відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).

Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Розмір додаткових витрат на дитину має бути обґрунтованим та підтверджуватися відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).

Відповідно до роз`яснень п.п. 18, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №6 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», щодо передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягти лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним із батьків на утримання дитини (аліментів).

Розмір понесених додаткових витрат на дитину має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення.

На підтвердження додаткових витрат на дитину ОСОБА_2 надала розрахунок №65 та квитанцію про оплату від 22.06.2022 року на суму 14 722 грн; квитанцію про оплату ТОВ «Міжнародна реабілітаційна клініка Козявкіна» від 19.09.2022 року на суму 20 960 грн; квитанцію про оплату ТОВ «Міжнародна реабілітаційна клініка Козявкіна» від 20.09.2022 року на суму 15 628 грн; квитанцію про оплату ТОВ «Міжнародна реабілітаційна клініка Козявкіна» від 05.06.2023 року на суму 12 805 грн; квитанцію про оплату ТОВ «Міжнародна реабілітаційна клініка Козявкіна» від 13.12.2022 року на суму 35 620 грн; квитанцію про оплату ТОВ «Міжнародна реабілітаційна клініка Козявкіна» від 06.02.2024 року на суму 12 330 грн; квитанцію про оплату ТОВ «Міжнародна реабілітаційна клініка Козявкіна» від 08.02.2024 року на суму 25 970 грн; квитанцію про оплату ТОВ «Міжнародна реабілітаційна клініка Козявкіна» від 11.09.2023 року на суму 44 740 грн; квитанцію про оплату ТОВ «Міжнародна реабілітаційна клініка Козявкіна» від 27.09.2023 року на суму 960 грн; квитанцію про оплату ТОВ «Міжнародна реабілітаційна клініка Козявкіна» від 19.09.2022 року на суму 1920 грн; квитанцію про оплату ТОВ «Міжнародна реабілітаційна клініка Козявкіна» від 15.03.2023 року на суму 1980 грн; квитанцію про оплату ТОВ «Міжнародна реабілітаційна клініка Козявкіна» від 14.03.2023 року на суму 25310 грн; квитанцію про оплату ТОВ «Міжнародна реабілітаційна клініка Козявкіна» від 25.09.2023 року на суму 1 2600 грн. Всього понесені витрати на лікування складають 225 595 грн (а.с.8-10).

Крім того, ОСОБА_2 понесла витрати на придбання ліків, оплату лікаря, масаж та медичне обстеження на суму 98 762,01 грн протягом 2023-2024 років, що підтверджується квитанціями ПАТ «ПриватБанк» на вказану про оплату зазначених послуг та товарів, наявними в матеріалах справи (а.с.45-50).

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині є законним та обгрунтованим, оскільки позивачкою доведено понесення таких витрат за період з червня 2022 року по травень 2024 року у розмірі 323 690,76 грн, тому наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача додаткових витрат на лікування дитини половини від вказаної суми, тобто 161 845,38 грн.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що позивачкою належними та допустимими доказами доведено, що заявлені нею до стягнення додаткові витрати на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , викликані особливими обставинами, які зумовлені хворобою дитини.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, то в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись ст. 374, 375, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Фільварочної Ольги Борисівни залишити без задоволення. Рішення Рогатинського районного суду від 12 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 29 жовтня 2024 року.

Судді: В.Д.Фединяк

І.О.Максюта

Л.В.Василишин