Справа № 509/3067/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2024 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Кириченко П.Л.

при секретарі Осадченко С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Овідіополь, Одеської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Овідіопольська селищна рада Одеського району Одеської області

про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем,-

ВСТАНОВИВ:

20 травня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Овідіопольского районного суду з заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем ОСОБА_2 . В обґрунтування заяви зазначала наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла дочка заявниці, ОСОБА_2 у м. Неймеген, країна Нідерланди, де вона перебувала на лікуванні від раку.

На день її смерті залишилось майно:

- квартира АДРЕСА_1 .

Заявниця є спадкоємцем після смерті дочки ОСОБА_2 (свідоцтво про народження серія НОМЕР_1 ).

На день смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 заявниця проживала разом зі спадкодавицею, заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори не подавала, а отже в сенсі ст. 1268 ЦК України є спадкоємцем першої черги після смерті своєї дочки та є фактично власником спадщини.

03.05.2024 року ОСОБА_1 звернулася із заявою до приватного нотаріуса Одеського районного нотаріального округу Куркан Н.Ф. про прийняття спадщини після ОСОБА_2

Приватний нотаріус Одеського районного нотаріального округу Куркан Н.Ф. листом-роз`ясненням № 258/01-16 від 08.05.2024 року рекомендувала звертатися до суду з огляду на те, що заява надійшла після закінчення строку, встановленого чинним законодавством для прийняття спадщини та заявник не надав доказів постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Спадкова справа заведена не була, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру № 76890494 від 08.05.2024р.

З огляду на вказане, заявниця змушена звернутися до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавицею дочкою ОСОБА_2 на день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_2 .

Заявниця в судове засідання не з`явилася, але звернулася до суду із заявою, відповідно до якої заяву підтримала в повному обсязі, просила суд її задовольнити та слухати справу без її участі.

Заінтересована особа в судове засідання не з`явилася, надала суду клопотання, в якому просила суд слухати справу без участі представника, не заперечувала щодо задоволення заяви.

Дослідивши матеріали справи суд вважає заявою такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи зокрема про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Перелік фактів, які підлягають встановленню судом в окремому провадженні, викладений в ч. 1 ст. 315 ЦПК України та не є вичерпним (ч. 2 ст. 315 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованою Верховною радою України 17.07.1997р., кожен при вирішенні питань щодо його цивільних прав і обов`язків, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Конвенція про захист прав і основоположних свобод людини є складовою частиною загальнонаціонального законодавства України.

Згідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до положень ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За змістом ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Здійснення права на спадкування визначено Главою 87 ЦК України.

Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Згідно із ч.1ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до абз. 3 п. 3 роз`яснень постанови Пленуму ВСУ України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст. 29, ч. 2 ст.1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця.

Згідно з ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. З цієї норми випливає, що прийняття спадщини має важливе практичне значення: з ним пов`язана можливість оформлення права власності на спадкове майно шляхом видачі нотаріусом правовстановлюючого документа - свідоцтва про право на спадщину та реєстрації, у випадках, визначених законом, прав на неї (наприклад, на нерухоме майно).

Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1ст.1269 ЦК України).

Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, необхідно встановити факт спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення.

Згідно з п. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем.

В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини.

Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщини у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб.

Так судом встановлено, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується витягом із акту про смерть № 210383, виданий відділом реєстрації актів цивільного стану м.Неймеген, країна Нідерланди, листом № 61219/17-500-15/03 від 01.03.2023р., дозволом на транспортування тіла померлої особи від 24.02.2023р., медичним висновком від 23.02.2023р. з переводом на українську мову від 28.02.2023р.

З довідок Авангардівської селищної ради Одеського району Одеської області від 03.04.2024р. за № 84,85 вбачається, що ОСОБА_2 була зареєстрована за адресою АДРЕСА_3 по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 , однак не вказано, що вона фактично мешкала за цією адресою.

Заявниця ОСОБА_1 в 2007 році придбала квартиру АДРЕСА_1 , а в 2020 році подарувала її своїй дочці, що підтверджується договором дарування від 25.05.2020р., однак продовжувала мешкати у цій квартирі разом з донькою.

В 2019 році дочка заявниці ОСОБА_2 захворіла на рак. Шукала гроші на лікування, тому зверталася по різних організаціях. В 2020 році їй пообіцяли також матеріальну допомогу в Авангардівській селищній раді Одеського району Одеської області, за умови, що вона зареєструється на території цієї громади. 24.06.2020 року вона зареєструвалася за адресою: АДРЕСА_3 .

13.06.2022 року ОСОБА_2 виїхала за кордон на лікування, що підтверджується штампом у закондонному паспорті. Померла у Нідерландах м.Неймеген 22.02.2023року.

Згідно ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Обставини проживання заявниці разом із спадкодавцем підтверджуються вищенаведеними належними та допустимими доказами.

Те, що донька ОСОБА_2 проживала однією родиною зі своєю матір`ю ОСОБА_1 до моменту смерті сумніву не викликає.

Встановлення факту проживання ОСОБА_2 однією родиною з ОСОБА_1 до моменту смерті, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 , має для заявниці юридичне значення, оскільки дасть їй право вирішити правовідносини цивільно-правового характеру, зокрема прийняття спадщини.

У зв`язку з вищевикладеним, слід прийти до висновку про наявність законних підстав для задоволення заяви у повному обсязі

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.258,259,263-265,294,315-316,318-319 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Овідіопольська селищна рада Одеського району Одеської області про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання на час відкриття спадщини спадкоємця ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом зі спадкодавицею ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , станом на час відкриття спадщини, а саме ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою АДРЕСА_2 .

Копію рішення направити сторонам у справі.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя: Кириченко П.Л.