ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8677/24 Справа № 192/92/24 Суддя у 1-й інстанції - Тітова О. О. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Халаджи О. В.

суддів: Космачевської Т.В., Новікової Г.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у письмовому провадженні у м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 06 червня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів (суддя першої інстанції ОСОБА_3 , повний текст рішення складено 12 червня 2024 року),

В С Т А Н О В И В:

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до Солонянського районного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів, в якому просила стягнути з відповідачки на користь позивачки сплачені нею за житлово-комунальні послуги по доставці (транспортування) природного газу до квартири АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 . в розмірі 863,79 грн.

Рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 06 червня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів відмовлено.

Із вказаним рішенням суду не погодилась позивачка, та подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що воно ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом не надано належної оцінки обставинам справи.

Мотивує скаргу тим, що у 2015 році за згодою відповідачки, особові рахунки на комунальні послуги за адресою були оформлені на позивачку.

Вказує, що не подання відповідачем оператору ГРМ будь-яких заяв про небажання користуватися послугами газопостачання або розірвання договору є мовчазною згодою ОСОБА_2 , на надання відповідних послуг.

ОСОБА_1 просила рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 06 червня 2024 року скасувати та ухвалити нове, яким позові вимога задовольнити у повному обсязі.

Від ОСОБА_2 , надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просить залишити оскаржуване рішення без змін, оскільки доводи скарги є безпідставними та жодної згоди на укладення договору вона не надавала.

Також зазначила, що не проживає у квартирі з 2017 року і газопостачання на її частині відсутнє.

Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою «Апеляційне провадження».

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин,апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13.ст.7 ЦПК України, якою передбачено,що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами,якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

В даній справі ціна позову становить 863,79 грн. тобто менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму (3028х30 =90840), а тому справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вона не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони є сестрами та їм на праві спільної часткової власності належить квартира АДРЕСА_2 : позивачу належить 2/3 частини квартири, а відповідачці - 1/3 частина.

Нотаріально посвідченою заявою від 07 лютого 2014 року сторонами визначено порядок володіння та користування квартирою згідно з яким у власність позивача перейшла житлова кімната площею 12,3 кв.м, житлова кімната площею 7,9 кв.м, кладова площею 0,4 кв.м, у власність відповідачки житлова кімната площею 16 кв.м, кладова площею 0,4 кв.м, у спільному користуванні залишились коридор, кухня, ванна, туалет.

Згідно з висновком щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна від 10.02.2014 року №11 визначено склад новоутворених об`єктів нерухомого майна та їх адреси, згідно з яким 2/3 частки квартири належної позивачу та 1/3 частка квартири належної відповідачці згідно з розподілом їх часток знаходяться за однією адресою: АДРЕСА_3 .

Згідно з витягом з рішення виконавчого комітету Солонянської селищної ради №10 від 11.05.2017 встановлено адресу комунальній квартирі, що складається з житлової кімнати площею 12,3 кв.м, житлової кімнати площею 7,9 кв.м, кладової площею 0,4 кв.м і належної позивачці - ОСОБА_1 : АДРЕСА_3 .

Вказані вище обставини визнаються сторонами.

Згідно з договором 280042 від 01.04.2015 укладеного ПАТ «Дніпропетровськгаз» з позивачем ОСОБА_1 опалювальна площа приватного будинку за договором 50 кв.м., у реквізитах щодо споживача після підпису позивача зазначено співвласника відповідачку ОСОБА_2 , однак підпис відповідачки відсутній.

Згідно з дублікатами чеків позивачем 12.02.2020 за розподіл (доставку) природного газу АТ «Дніпропетровськгаз» (розподіл) сплачено 139.28 грн, 17.03.2020 69.64 грн, 16.07.2020 3.14 грн, 12.06.2020 19.68 грн, 11.09.2020 35.80 грн, 12.08.2020 35.79 грн, 10.11.2020 35.80 грн, 10.10.2020 35.79 грн, 03.01.2021 36.73 грн, 02.12.2020 35.80 грн, 10.01.2023 658.43 грн, 06.05.2021 146.95 грн, 16.09.2023 158.26 грн, 04.05.2023 197.82 грн, 30.12.2023 79.13 грн, 27.10.2023 39.56 грн.

Згідно з довідкою ТОВ «Газорозподільні мережі України» від 02.01.2024 станом на 02.01.2024 за розподіл природного газу по особовому рахунку № НОМЕР_1 відсутній борг.

Згідно з копією акту від 24.12.2015 підписаного головою Солонянського участка ПАТ «Дніпропетровськгаз» та ОСОБА_2 при огляді житлової квартири за адресою: АДРЕСА_3 житлова кімната площею 16 кв.м фактично не опалюється (батарея відрізана) від основного опалення.

Згідно з відповіддю Кам`янського відділення ПАТ «Дніпропетровськгаз» ОСОБА_2 від 24.07.2017 № Др02.33-ЛВ-10549-0717 за правилами надання населенню послуг з газопостачання, які затв.Постановою КМУ №2246 від 09.12.1999 газопостачальником за однією адресою укладається один договір, у разі коли об`єкт споживача перебуває у власності (користуванні) кількох осіб укладається один договір з одним із співвласників (користувачів) за умови письмової згоди всіх співвласників (користувачів) про робиться відмітка в договорі. За адресою: АДРЕСА_3 встановлено технічну неможливість окремого приєднання як співвласника до ГРМ.

Згідно з відповіддю ПАТ «Дніпропетровськгаз» ОСОБА_2 від 30.01.2019 №49001.З-ЛВ-1337-0119 у відповідь на звернення від 29.01.2029 щодо розпломбування газового приладу за адресою: АДРЕСА_3 у зв`язку з надходженням заявки про виток газу працівниками АДС було виявлено технічні порушення та газопостачання до плити було припинено. Для відновлення газопостачання ОСОБА_1 необхідно звернутись з письмовою заявою до Центру обслуговування клієнтів.

Згідно з актом обстеження житлово-побутових умов від 11.03. 2024 складеним за участі представників громадськості ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та начальника відділу організаційно-кадрової роботи діловодства та контролю Солонянської селищної ради Дермостук Л. в квартирі сторін житлово-побутові умови не придатні для проживання.

Згідно з довідкою ДПТНЗ «Солонянський професійний аграрний ліцей» від 11.03.2024 відповідач ОСОБА_2 з донькою та онукою мешкають у гуртожитку закладу по договору найму з 2017 року без реєстрації.

Позивач вважає, що так як відповідач є співвласником квартири вона має нести витрати пов`язані з її утриманням, зокрема, витрати на доставку газу.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не надано доказів на підтвердження письмової згоди відповідачки ОСОБА_2 на укладення договору з розподілу природного газу, підписання заяви-приєднання чи акцептування будь-яким чином договору, як співвласником квартири.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до частин 1, 2, 3 ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Частиною 4 ст. 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 725/3790/16-ц, тлумачення статті 360 Цивільного кодексу України свідчить, що управління, утримання та збереження спільного майна не охоплює собою житлово-комунальні послуги. Це зумовлено тим, що житлово-комунальні послуги надаються на підставі договору про надання таких послуг. Більше того, житлово-комунальні послуги надаються не квартирі, як об`єкту права власності, а певному суб`єкту - власнику (співвласнику, наймачу, суб`єкту сервітуту тощо) квартири, який проживає в квартирі. По своїй суті надання житлово-комунальних послуг направлене на задоволення потреб власника (співвласника, наймача, суб`єкта сервітуту тощо) квартири і споживаються саме відповідним суб`єктом, а не для управління, утримання та збереження квартири, що перебуває в спільній частковій власності.

З матеріалів справи вбачається, що згідно витягів з рішення виконавчого комітету Солонянської селищної ради № 10 від 11.05.2017 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухому майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, позиваці належить 2/3 частка квартири, відповідачці 1/3 частка.

Виділеній квартирі ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_4 встановлено №6, а у виділеній частині квартирі ОСОБА_2 за вказаним адресом №6 «а».

Сторонами, у суді першої інстанції визнано, що вони не проживають за вказаними адресами.

Також місцевим судом було встановлено, що з 2017 року в належній на праві власності відповідачці 1/3 частині квартири відсутнє опалення, в квартирі відсутнє газопостачання, оскільки газова плита відключена від постачання.

Згідно з абз.5 п. 1 глави 3 розділу VI Кодексу газорозподільних систем якщо об`єкт побутового споживача перебуває у власності (користуванні) кількох осіб, укладається один договір з одним із співвласників (користувачів) за умови письмової згоди всіх інших співвласників (користувачів), про що робиться відмітка в заяві-приєднанні.

Згідно з п. 4 глави 3 розділу VI Кодексу газорозподільних систем договір розподілу природного газу між Оператором ГРМ та споживачем укладається шляхом підписання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу.

Згідно з п. 7 глави 3 розділу VI Кодексу газорозподільних систем фактом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір розподілу природного газу, зокрема повернення підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка Оператора ГРМ та/або документально підтверджене споживання природного газу.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що відмовивши у задоволенні позову, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку та правильно зазначив, що відповідачкою не було надано згоду на укладення договору з розподілу газу.

Крім того, згідно наявного в матеріалах справи акту від 24.12.2015 року, кімната площею 16 кв.м не опалюється.

З наданої відповідачкою до відзиву заяви-приєднання до умов договору розподілу природного газу вбачається, споживачем є ОСОБА_1 , адреса об`єкта вказана, АДРЕСА_3 , тоді як з наявних в матеріалах справи доказах вбачається, що адреса за якою зареєстрована право власності на 1/3 частик квартири за ОСОБА_2 є АДРЕСА_3 , а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для стягнення з відповідачки суми заборгованості яка була заявлена позивачкою у позові, оскільки в матеріалах справи відсутній докази укладення договору чи приєднання за адресою відповідачки, а ому рішення підлягає залишенню без змін.

Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року).

Таким чином, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 висновків районного суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають..

Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував та є однаковими з доводами які були викладені у позовній заяві.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Колегія суддів перевірила доводи апеляційної скарги на предмет законності судового рішення виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судом норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин у справі, оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції і не дають підстав вважати, що судом порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін

Керуючись статтями 374, 375, 381-384 ЦПК України , апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 06 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: О. В. Халаджи

Т.В. Космачевська

Г.В. Новікова