Провадження № 2/638/2479/24
17 липня 2024 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:
Головуючого судді Подус Г.С.,
за участю секретаря Двойних А.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань Дзержинського районного суду м.Харкова в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус ХМНО Харківської області Алекаєва Зінаїда Борисівна про встановлення факту, що має юридичне значення та визначення права власності в порядку спадкування за законом, -
До Дзержинського районного суду м.Харкова звернувся адвокат Череватенко Ірини Миколаївна в інтересах ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус ХМНО Харківської області Алекаєва Зінаїда Борисівна про встановлення факту, що має юридичне значення та визначення права власності в порядку спадкування за законом.
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що ОСОБА_1 (Позивач) та ОСОБА_2 (відповідач) є доньками ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвами про народження. ОСОБА_3 перебував у шлюбі з ОСОБА_4 з 18 березня 1989 р. й до своєї смерті, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу ОСОБА_3 з ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачки - ОСОБА_3 . На момент смерті ОСОБА_3 був зареєстрований та фактично проживав за адресою: АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мачуха позивачки ОСОБА_4 . На момент смерті ОСОБА_4 була зареєстрована та фактично проживала за адресою: АДРЕСА_1 . Позивачка, також, проживала за вказаною адресою на момент смерті ОСОБА_4 , тобто на час відкриття спадщини. Проте місце проживання Позивачки зареєстроване за іншою адресою, а саме: АДРЕСА_2 . Позивачка постійно проживала з батьком та мачехою та довгий час була зареєстрована у квартирі за адресою спадкодавиці, але згодом змінила місце реєстрації, оскільки це було потрібно для оформлення субсидії за адресою спадкодавиці, але фактично Позивачка залишилася там проживати через тяжку хворобу ОСОБА_4 та необхідність догляду за нею. Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина, до складу якої входить квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 . Єдиними спадкоємцями після смерті ОСОБА_4 , є позивачка, ОСОБА_1 та, відповідачка, ОСОБА_2 , які прийняли спадщину у встановлений законом строк. Інших спадкоємців у померлої, ОСОБА_4 не має.
Позивачка, за життя батька та мачухи, часто з ними проживала. Після смерті батька, позивачка переїхала до мачухи через похилий вік та неможливість самостійно доглядати за собою. Позивачка надавала їй матеріальну і фізичну допомогу, фактично почала проживати з нею однією сім?єю. У позивачки з ОСОБА_4 був загальний бюджет, вели спільне господарство, оплачували всі комунальні послуги за її квартиру разом, купували продукти харчування, ліки, оскільки вона була людиною похилого віку та потребувала сторонньої допомоги. Після смерті ОСОБА_4 , її поховання та кремацію позивачка здійснила за власні кошти. Позивачка двічі зверталася до приватного нотаріуса ХМНО Хар.обл. Алекаєвої З.Б. Вперше з заявою про відкриття спадкової справи та прийняття спадщини після ОСОБА_4 . ОСОБА_6 , 12 жовтня 2023 р. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. За результатами розгляду зазначеної заяви приватним нотаріусом було ухвалено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом від 12 жовтня 2023 року. Підставою ухвалення вказаної постанови стало те, що Позивачка не надала передбачені Законом України «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України документи-докази, щоб підтверджували факт спільного проживання з спадкодавицею на момент смерті останньої. Відтак, Позивачка, ОСОБА_1 , була змушена звернутися до суду з даною позовною заявою про встановлення факту постійного проживання разом з мачухою ОСОБА_4 на час відкриття спадщини. Крім того, постійне проживання на момент смерті підтверджується квитанціями про сплату комунальних послуг, медичними документами ( ОСОБА_7 лікувалася від тяжкого захворювання - онкологія) та постійно потребувала під доглядом з боку ОСОБА_1 , фотографіями. Оскільки місце проживання Позивачки, ОСОБА_1 , та ОСОБА_5 було зареєстровано, на момент смерті останньої, за іншою адресою, то іншого порядку ніж судового для встановлення зазначеного юридичного факту немає. Щодо визнання права власності в порядку спадкування позивач вказує, що 02.11.1993 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 приватизували квартиру за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло № НОМЕР_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачки - ОСОБА_3 . Оскільки на момент смерті він був зареєстрований та фактично проживав разом зі своєю дружиною ОСОБА_4 , то відповідно до ч.3 ст. 1268 Цивільного кодексу спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Так як, ОСОБА_4 фактично проживала та була зареєстрована на час відкриття спадщини разом з спадкодавцем та не відмовлялася від спадщини вона є такою що прийняла спадщину, зокрема, квартиру за адресою АДРЕСА_1 та стала її одноособовою власницею. Спадкова справа після смерті батька позивачки, ОСОБА_3 , не заводилась, ніхто із спадкоємців не звертався із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини, адже у квартирі продовжувала проживати мачуха, яку за життя позивач та відповідач називали мамою, адже вона разом з батьком їх
виховувала, ростила і жили всі разом однією сім?єю. Після смерті ОСОБА_4 позивачка та відповідачка звернулися до приватного нотаріуса ХМНО Хар.обл. Алекаєвої і з заявами про прийняття спадщини та відкрили спадкову справу щодо нерухомого майна, а саме на квартиру загальною площею 36,8 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що належала померлій на праві власності (1/2 при приватизації, фактично прийнята спадщина після смерті ОСОБА_3 , але нотаріально не оформлена). 12 жовтня 2023 р. ОСОБА_1 звернулася з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. За результатами розгляду зазначеної заяви приватним нотаріусом було ухвалено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право а спадщину за законом від 12 жовтня 2023 року. Підставою ухвалення вказаної постанови стало те, що Позивачка не надала передбачені Законом України «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України документи-докази, щоб підтверджували факт спільного проживання зі спадкодавицею на момент смерті останньої та документи, на все спадкове майно квартиру у цілому), т.я. частина квартири спадкодавцем за життя не була оформлена, але перейшла у власність останньої фактично. Відтак, щоб отримати се спадкове майно, потрібно встановити спадкову трансмісію. На підставі вищевикладеного було подано позов до суду.
Ухвалою судді від 11.12.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 07.02.2024 року витребувано у приватного нотаріуса ХМНО Харківської області Алекаєвої Зінаїди Борисівни копію матеріалів спадкової справи, відкритої після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 та копію матеріалів справи спадкової справи відкритої після смерті ОСОБА_3 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Ухвалою суду від 04.06.2024 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті.
В судове засідання представник позивача не з`явилась, надала до суду заяву, в якій позов підтримала, посилаючись на обставини, викладені у ньому.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд повідомлявся, причини неявки суду не повідомив.
Третя особа у судове засідання не з`явилась, просила справу розглянути за її відсутністюю
У відповідності до ч.1, 3, 4 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів.
З цього приводу Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за його відсутності за наявними матеріалами справи.
Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, оцінивши кожний доказ окремо та у їх сукупності та взаємозв`язку, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.
Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України.
Статтями 10, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України.
Зокрема, у відповідності до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.
Так судом встановлено, що ОСОБА_8 є донькою ОСОБА_3 та ОСОБА_9 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 13.08.1971 року.
ІНФОРМАЦІЯ_5 помер ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 23.08.2016 року.
02.11.1993 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 приватизували квартиру за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло № НОМЕР_1 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачки - ОСОБА_3 . Оскільки на момент смерті він був зареєстрований та фактично проживав разом зі своєю дружиною ОСОБА_4 , то відповідно до ч.3 ст. 1268 Цивільного кодексу спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Так як, ОСОБА_4 фактично проживала та була зареєстрована на час відкриття спадщини разом зі спадкодавцем та не відмовлялася від спадщини вона є такою що прийняла спадщину, зокрема, квартиру за адресою АДРЕСА_1 та стала її одноособовою власницею.
Спадкова справа після смерті батька позивачки, ОСОБА_3 , не заводилась, ніхто із спадкоємців не звертався із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини, адже у квартирі продовжувала проживати ОСОБА_4
27.10.2022 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Алекаєвою З.Б. за заявою про прийняття спадщини ОСОБА_1 та ОСОБА_13 , заведена спадкова справа за №28/2022, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №70451930 від 27.10.2022 року, а також матеріалами спадкової справи.
Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №70451529 від 27.10.2022 року, а також інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №70451964 від 27.10.2022 року, спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину відсутні, а також за життя ОСОБА_4 заповіт не складала, спадковий договір не укладала.
З матеріалів справи вбачається, що після смерті ОСОБА_4 інших спадкоємців, окрім позивача та відповідача, немає.
Згідно інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади міста Харкові від 27.10.2022 року за адресою АДРЕСА_4 зареєстрована ОСОБА_4 .
Отже, після смерті ОСОБА_4 залишилось спадкове майно, зокрема, квартира АДРЕСА_5 .
12 жовтня 2023 року приватним нотаріусом ХМНО Алекаєвою З.Б. винесено постанову, якою відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 на нерухоме майно, що розташоване за адресою: АДРЕСА_4 . Згідно змісту постанови підставою для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом є неможливість встановлення родинних та інших відносин із спадкодавцем.
Відповідно до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Частина 5 ст.1268 ЦК України передбачає, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцю з часу відкриття спадщини.
За ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, тобто зміна власника майна, що підлягає державній реєстрації, неможлива без перереєстрації права власності. Тому свідоцтво про право на спадщину є обов`язковим, коли об`єктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обов`язковій державній реєстрації .
Відповідно до ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.
Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає прямо із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом.
Суд вважає, що позивач, як спадкоємець за законом своєчасно, відповідно до ст.1269 ЦК України, подав заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини.
Приватним нотаріусом було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру за адресою: АДРЕСА_4 . Згідно змісту постанови підставою для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом є неможливість встановлення родинних та інших відносин із спадкодавцем.
Відповідно до ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення суду, що набрало законної сили є однією з підстав для реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна.
Відповідно до п.12 Постанови Пленуму Верховного суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» при пред`явленні позову та ухваленні рішення за вимогами про право спадкоємців на майно, судовий збір визначається судом, виходячи із загальної вартості майна, і витрати на його оплату покладаються на кожного спадкоємця пропорційно до виділеної йому частки. Враховуючи викладене, судові витрати, понесені позивачем при розгляді справи в суді необхідно віднести на його рахунок. Щодо вимог ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю з ОСОБА_4 суд зазначає наступне.
За приписами частини 2 статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.
Пунктом 5 частини 1 статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.
Суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо, зокрема, згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.
Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.
При встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства, закріпленому у статті 1 Закону України «Про Всеукраїнський перепис населення» від 19 жовтня 2000 року із змінами та доповненнями, згідно якої домогосподарство - сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Ці особи можуть перебувати у родинних стосунках або стосунках свояцтва, не перебувати у будь-яких з цих стосунків, або бути і в тих, і в інших стосунках. Домогосподарство може складатися з однієї особи.
Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Таким чином, обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.
Таким чином, для встановлення факту проживання однією сім`єю потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню, і предметом доказування у таких справах є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат тощо.
Тож, факт проживання ОСОБА_1 разом із ОСОБА_4 на момент її смерті підтверджується, зокрема показами свідків.
Так свідок ОСОБА_14 повідомив суду, що він є сусідом ОСОБА_4 та ОСОБА_1 . Вказує, що ОСОБА_1 проживала зі своєю мачехою за адресою: АДРЕСА_4 до та після смерті свого батька ОСОБА_3 . Здійснювала догляд за хворою ОСОБА_4 та організовувала її поховання.
ОСОБА_15 , що є сусідкою ОСОБА_4 та ОСОБА_1 повідомила суду, що ОСОБА_1 багато років мешкає зі своєю мачехою ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_4 та здійснювала на нею догляд.
При цьому суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України.
Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.
У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.
Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Таким чином, оскільки позивач, на виконання свого процесуального обов`язку надав належні, і неспростовні докази на підтвердження своєї позиції, а також оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд ухвалює рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
На підставі вищевикладеного, ст.ст. 1218, 1265, 1268, 1269, 1297 ЦК України, ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» керуючись ст.ст. 3-5, 11-13, 76- 81, 83, 89, 264, 265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус ХМНО Харківської області Алекаєва Зінаїда Борисівна про встановлення факту, що має юридичне значення та визначення права власності в порядку спадкування за законом- задовольнити у повному обсязі.
Встановити факт постійного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 з ІНФОРМАЦІЯ_6 по ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 .
Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Відповідно ч.3 ст.354 ЦПК України строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення складено 24.07.2024 року.
Головуючий суддя: