КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 359/974/24 Головуючий у суді першої інстанції - Журавський В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Русан А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01 липня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Редан», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Золочівська сільська рада Бориспільського району Київської області про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

У січня 2024 року ОСОБА_1 пред`явив позов до ТОВ «Редан», яким просив усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою площею 0,5984 га з кадастровим номером :04:001:2070, яка належить йому на праві власності, шляхом відновлення стану земельної ділянки, а саме: знесення самовільно побудованих споруд (парканів) з поверненням початкового стану земельного покриву за рахунок ТОВ «Редан», а також зобов`язати ТОВ «Редан» звільнити та повернути самовільно зайняту частину земельної ділянки площею 0,5984 га з кадастровим номером :04:001:2070.

Під час розгляду справи представник відповідача подав клопотання про передачу цивільної справи за підсудністю до Господарського суду м. Києва для розгляду в межах справи про банкрутство ТОВ «Редан»№910/1743/24.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01 липня 2024 року в задоволенні клопотання представника відповідача ТОВ «РЕДАН» Цисара А.С. про передачу цивільної справи за підсудністю - відмовлено.

Провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «РЕДАН», третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Золочівська сільська рада Бориспільського району Київської області про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та зобов`язання вчинити дії, закрито.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням в частині закриття провадження у справі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу посилаючись на те, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку в частині того, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Наголошує, що позов, який було подано позивачем носить немайновий характер, оскільки вимога позивача про усунення перешкод у користуванні власністю не підлягає вартісній оцінці. А тому, суд міг би задовольнити подану позивачем заяву про забезпечення позову. Натомість, апелянт наголошує, що усі посилання на законодавство суду першої інстанції стосуються спорів саме майнового характеру.

Зазначає, що спір з цією вимогою не належить до юрисдикції господарського суду в межах справи про банкрутство.

На підставі вищевикладеного вважає, що суд першої інстанції помилково дійшов до висновку про те, що спір, який виник між сторонами є господарсько-правовим і підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, тому апелянт просить оскаржувану ухвалу скасувати в частині, закриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Редан», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Золочівська сільська рада Бориспільського району Київської області про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та зобов`язання вчинити дії.

При апеляційному розгляді справи представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 підтримав, доводи викладені в апеляційній скарзі, та просив її задовольнити, ухвалу суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду по суті заявлених позовних вимог.

Відповідач та третя особа у справі, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи ( а.с. 31,32 т.2) на апеляційний розгляд справи до суду не з`явились.

У відповідності до вимог ст. 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції, розглядаючи вказану справі встановив, що ухвалою Господарського суду м. Києва від 18 березня 2024 року було відкрито провадження у справі про банкрутство ТОВ «Редан».

19 березня 2024 року на офіційному веб-порталі Вищого Господарського суду України опубліковано повідомлення №72780 про відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ «Редан».

Постановляючи ухвалу про закриття провадження у вказаній справі суд першої інстанції мотивував свій висновок тим, що позовні вимоги, пред`явлені ОСОБА_1 , можуть вплинути на розмір або склад ліквідаційної маси ТОВ «Редан», оскільки позивачем заявлені вимоги про знесення самовільно побудованих споруд та парканів, а саме: садового будинку літера А-ІІ ступінь готовності 59% загальною площею 1114,1 кв.м., гостьового будинку літера Б, навісу літера В, бетонної огорожі.

Тому суд першої інстанції дійшов висновку вказаний спір повинен розглядатися за правилами господарського судочинства у зв`язку з чим і закрив провадження в порядку цивільного судочинства.

Апеляційний суд неповністю погоджується із висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвала суду першої інстанції не відповідає з огляду на наступне.

Відповідно до статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне, а по-друге - суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Водночас, відповідно до пункту 8 частини 1 статті 20 ГПК України господарські суди розглядають, зокрема, справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

Із 21 жовтня 2019 року діє Кодекс України з процедур банкрутства. Відповідно до пункту 1 Прикінцевих та Перехідних положень КУзПБ визначено, що цей Кодекс набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, і вводиться в дію через шість місяців з дня набрання чинності цим Кодексом.

Згідно з пунктом 4 Прикінцевих та Перехідних положень КУзПБ з дня введення в дію цього Кодексу, подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Перехід до наступної судової процедури та подальше провадження у таких справах здійснюється відповідно до цього Кодексу.

Системний аналіз положень КУзПБ дає підстави для висновку, що з моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника, і спеціальні норми Закону про банкрутство мають пріоритет у застосуванні при розгляді справ про банкрутство щодо інших законодавчих актів України.

Відповідно до частини 2 статті 7 КУзПБ, господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Частиною 3 статті 7 КУзПБ визначено, що матеріали справи, в якій стороною є боржник, щодо майнових спорів з вимогами до боржника та його майна, провадження в якій відкрито до відкриття провадження у справі про банкрутство, надсилаються до господарського суду, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство, який розглядає спір по суті в межах цієї справи.

Відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі №607/6254/15-ц, із введенням в дію Кодексу України з процедур банкрутства, розгляд всіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і виключно господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи.

Інші суди, незалежно від юрисдикції, які розглядали справи за позовами до відповідача, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство, після відкриття провадження в інших справах, не закривають таке провадження, а передають справу до належного суду для розгляду по суті. При цьому, таким належним судом є виключно суд господарської юрисдикції, який відкрив справу про банкрутство відповідача.

Як убачається з матеріалів справи, яка переглядається в порядку апеляційного провадження ОСОБА_1 у січні 2024 року звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області із позовними вимогами до ТОВ Редан» та просив усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою площею 0,5984 га з кадастровим номером :04:001:2070, яка належить йому на праві власності, шляхом відновлення стану земельної ділянки, а саме: знесення самовільно побудованих споруд (парканів) з поверненням початкового стану земельного покриву за рахунок ТОВ «Редан», а також зобов`язати ТОВ «Редан» звільнити та повернути самовільно зайняту частину земельної ділянки площею 0,5984 га з кадастровим номером :04:001:2070, тобто із вимогами які мають наслідком знесення ( знищення) майна відповідача яке розташоване на земельній ділянці, як стверджує позивач яка є його власністю.

Звертаючись до суду із вказаним позовом ОСОБА_1 додав до позовної заяви Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме мано (№361872374) від 15 січня 2024 року, згідно до якої за ТОВ «Редан» зареєстровано право власності на незавершене будівництво : садовий будинок ( готовністю 59%, загальною площею 1114,1 кв.м., гостьовий будинок та навіс (а.с. 18,19 т.1).

Тобто указані вимоги заявлені позивачем, пов`язані із спором щодо нерухомого майна , яке входить до складу ліквідаційної маси ТОВ «Редан», а тому вирішенні вказаного спору може прямо вплинути на вирішення господарським судом спорів у справі про банкрутство ТОВ «Редан», тому суд першої інстанції повинен був у відповідності до положень ч.3 ст. 7 Кодексу України з питань банкрутства, а саме направити справу до господарського суду м.Києва у провадженні якого перебуває справа № 910/1743/24 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Редан», не вирішуючи питання про закриття провадження у справі.

Доходячи вказаного висновку колегія суддів відповідно до положень ч.4 ст.263 ЦПК України враховує правові позиції викладені у постановах Верховного Суду.

Так, Велика Палата Верховного Суду розглядаючи 15 січня 2020 року, справа № 607/6254/15-ц виснувала, що 21 жовтня 2019 року набрав чинності Кодекс України з процедур банкрутства від 18 жовтня 2018 року № 2597-VIII (далі - Кодекс № 2597-VIII).

У пункті 4 Прикінцевих та перехідних положень цього Кодексу встановлено, що з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону про банкрутство.

Відповідно до статті 7 Кодексу № 2597-VIII спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею (частина перша).

Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника. Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України. Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення. У разі якщо відповідачем у такому спорі є суб`єкт владних повноважень, суд керується принципом офіційного з`ясування всіх обставин у справі та вживає визначених законом заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів, з власної ініціативи (частина друга вказаної статті).

Матеріали справи, в якій стороною є боржник, щодо майнових спорів з вимогами до боржника та його майна, провадження в якій відкрито до відкриття провадження у справі про банкрутство, надсилаються до господарського суду, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство, який розглядає спір по суті в межах цієї справи (частина третя вказаної статті).

Згідно з частинами першою - третьою статті 3 ГПК України у редакції, чинній на час касаційного перегляду, судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Тобто законодавець указав, що у Законі України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» містяться процесуальні норми, які передбачають особливості розгляду справ указаної категорії.

Закон № 2343-XII втратив чинність з 21 жовтня 2019 року, з набранням чинності Кодексу № 2597-VIII.

Відтак можна зробити висновок, що вказаний Кодекс № 2597-VIII передбачає також особливості розгляду справ про банкрутство, що і підтверджено у статті 7 цього Кодексу.

Оскільки суд має застосовувати відповідно до частини третьої статті 3 ГПК України норму, чинну на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду (перегляду) справи у тому числі й у суді касаційної інстанції, Велика Палата Верховного Суду застосовує норми Кодексу № 2597-VIII, які є чинними на час такого перегляду.

Зі змісту вказаних норм убачається, що законодавець захищає не лише права банкрута, а й права інших осіб, які мають вимоги до банкрута.

Захист таких осіб полягає у тому, що інші суди, незалежно від юрисдикції, які розглядали справи за позовами до відповідача, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство після відкриття провадження в інших справах, не закривають таке провадження, а передають справу до належного суду для розгляду по суті. При цьому таким належним судом є виключно суд господарської юрисдикції, який відкрив справу про банкрутство відповідача.

Таке урегулювання процедури розгляду спорів до відповідача, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство, встановлює зрозумілу і справедливу процедуру закінчення розгляду справи належним судом, дотримання принципу визначення юрисдикції справи та підсудності спорів одному господарському суду, який акумулює усі вимоги до відповідача, щодо якого порушено процедуру банкрутства.

Таким чином, з огляду на положення законодавства України, чинного на момент розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду, законодавець вкотре підкреслив, що розгляд всіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і виключно господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи.

Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками судів, що спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а належить до господарської юрисдикції. Однак не можна погодитися з висновками про закриття провадження у справі, оскільки такі дії перешкоджають позивачу у доступі до правосуддя та унеможливлюють захист його прав у господарському процесі у повному обсязі з урахуванням визначених строків звернення, встановлених статтею 45 Кодексу № 2597-VIII, а до цього - статтею 23 Закону № 2343-XII. За встановлених обставин у цій справі суди повинні були передати справу до Господарського суду міста Києва, на розгляді якого перебуває справа № 910/6968/16 про банкрутство ДП «Укрветсанзавод».

До подібних висновків дійшов і Верховний Суд, розглядаючи 10 січня 2024 року справу № 201/15806/15-ц (провадження № 61-5569св23).

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції;

Підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали ( п.4 ч.1 ст. 379 ЦПК України) .

Оскільки із матеріалів справи вбачається, що провадження в даній цивільній справі судом першої інстанції було відкрито 29 січня 2024 року , тобто до відкриття -18 березня 2024 року господарським судом м.Києва провадження у справі №910/1743/24 про банкрутство ТОВ «Редан», тому ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню в повному обсягу, а матеріали даної цивільної справи повинні бути направленні до господарського суду міста Києва як суду першої інстанції для приєднання до справи про банкрутство ТОВ «Редан» №910/1743/24.

Керуючись ст. 367, 374, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01 липня 2024 року скасувати, матеріали справи № 359/974/24 передати до Господарського суду міста Києва, на розгляді якого перебуває справа № 910/1743/24 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Редан».

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дати складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 24 жовтня 2024 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв