Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" липня 2024 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Гаврилової О.В.,

за участю секретарів - Гриценка О.І., Дубенко Г.В., Зілінської М.В., Передрій І.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - адвокат Кучерявенко О.М.,

відповідач - ОСОБА_2 ,

представник відповідача - Роспотнюк В.О. ,

третя особа - не з`явилась,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округ Рильська Лариса Семенівна, про визнання шлюбу та заповіту недійсними, -

в с т а н о в и в:

До Дніпровського районного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 , через представника - адвоката Литвин В.В., з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округ Рильська Лариса Семенівна, про визнання шлюбу та заповіту недійсними.

Згідно заявлених вимог, позивач просить суд: визнати заповіт, зареєстрований у реєстрі №896 на майно - домоволодіння, що розташоване у АДРЕСА_1 та земельну ділянку, кадастровий номер: :66:049:0036, площею 0,1 га на ім`я ОСОБА_2 недійсним; визнати шлюб, що було укладено 18 червня 2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , про що Дніпровським Відділом реєстрації актів цивільного стану у м.Києві було здійснено відповідний актовий запис №1, - недійсним.

Вимоги позиву обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача - ОСОБА_4 , після смерті якого залишилось майно, а саме: земельна ділянка площею 0,1 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :66:049:0036; домоволодіння загальною площею 401 кв.м., житловою площею 88,4, за адресою: АДРЕСА_1 ; квартира АДРЕСА_2 , загальною площею 54,70 кв.м.; земельна ділянка площею 1,5335 га, що знаходиться за адресою: Вінницька область, Шаргородський район, Руданська сільська рада, кадастровий номер: :02:001:0011; земельна ділянка площею 1,8788 га, що знаходиться за адресою: Вінницька область, Мурованокуриловецький район, Рівненська сільська рада, кадастровий номер: :03:003:017. Позивач вважав, що є єдиним спадкоємцем після смерті батька. Звернувшись у встановлений шестимісячний строк до приватного нотаріуса КМНО Рильської Л.С. для подачі заяви про вступ у спадщину, дізнався, що ОСОБА_4 23 липня 2019 року було складено два заповіти: заповіт, зареєстрований у реєстрі №896 на майно - домоволодіння, що розташоване у АДРЕСА_1 та земельну ділянку, кадастровий номер: :66:049:0036, площею 0,1 га на ім`я ОСОБА_2 та заповіт, зареєстрований у реєстрі №897 на майно - квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 54,70 кв.м. на ім`я ОСОБА_1 . Також, позивачу стало відомо, що 18 червня 2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було укладено шлюб. Однак, на думку позивача, шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 та складений на користь відповідача заповіт мають бути визнані недійсними, у зв`язку з тим, що ОСОБА_4 під час складання заповіту та реєстрації шлюбу не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. Позивач зазначає, що ОСОБА_4 у лютому 2012 року втратив дуже близьку йому людину - дружину, після смерті якої впав у глибоку депресію і почав зловживати спиртними напоями. В листопаді 2013 року ОСОБА_4 у стані алкогольного сп`яніння впав зі сходів свого будинку та отримав серйозну травму голови, внаслідок чого йому було поставлено діагноз - дисциркуляторна енцефалотропія І-ІІІ стадії. Проте спадкодавець продовжував зловживати спиртними напоями, що спричинило прогресування хвороби та погіршення психічного стану.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 25 серпня 2020 року відкрито провадження по даній справі в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання. (т.1 а.с.213-215)

Також, ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 25 серпня 2020 року задоволено заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Литвин В.В. про забезпечення позову, заборонено приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округ Рильській Ларисі Семенівні вчиняти дії щодо оформлення спадщини на ім`я ОСОБА_2 , в межах спадкової справи №13/2020 щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 . (т.1 а.с.216-218)

23 жовтня 2020 року відповідачем ОСОБА_2 через канцелярію суду подано відзив на позовну заяву (т.1 а.с.219-236).

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2020 року відмовлено в задоволені клопотання представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Сподара Андрія Володимировича про продовження строку на подання відзиву. Відзив відповідача ОСОБА_2 залишено без розгляду. (т.2 а.с.100-101)

Постановою Київського апеляційного суду від 21 січня 2021 року ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2020 року залишено без змін. (т.2 а.с.135-137)

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 01 червня 2021 року частково задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Литвин В.В. про витребування оригіналів документів. Витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Рильської Лариси Семенівни завірену належним чином копію спадкової справи №13/2020 щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 . Витребувано з Центральної поліклініки Міністерства внутрішніх справ України оригінали всієї наявної медичної документації ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживав за адресою: АДРЕСА_1 , в тому числі довідки, медичні карти амбулаторного хворого, медичні карти стаціонарного хворого тощо, з 2012 року по 02 березня 2020 року. Витребувано з Центрального госпіталю Міністерства внутрішніх справ України оригінали всієї наявної медичної документації ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживав за адресою: АДРЕСА_1 , в тому числі довідки, медичні карти амбулаторного хворого, медичні карти стаціонарного хворого тощо, з 2012 року по 02 березня 2020 року. Витребувано з Державної установи «Інститут епідеміології та інфекційних хвороб ім. Л.В. Громашевського Національної Академії медичних наук України» оригінали всієї наявної медичної документації ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживав за адресою: АДРЕСА_1 , в тому числі довідки, медичні карти амбулаторного хворого, медичні карти стаціонарного хворого тощо, з 2012 року по 02 березня 2020 року. Витребувано з Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико- санітарної допомоги № 4 Дніпровського району м. Києва» оригінали всієї наявної медичної документації ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживав за адресою: АДРЕСА_1 , в тому числі довідки, медичні карти амбулаторного хворого, медичні карти стаціонарного хворого тощо, з 2012 року по 02 березня 2020 року. Витребувано з Комунального некомерційного підприємства «Київська міська психоневрологічна лікарня №3» виконавчого органу Київської міської ради оригінали всієї наявної медичної документації ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживав за адресою: АДРЕСА_1 , в тому числі довідки, медичні карти амбулаторного хворого, медичні карти стаціонарного хворого тощо, з 2012 року по 02 березня 2020 року. Витребувано з Комунального некомерційного підприємства «Київська міська наркологічна клінічна лікарня «Соціотерапія» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) оригінали всієї наявної медичної документації ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживав за адресою: АДРЕСА_1 , в тому числі довідки, медичні карти амбулаторного хворого, медичні карти стаціонарного хворого тощо, з 2012 року по 02 березня 2020 року. Витребувано з Комунального некомерційного підприємства «Київський міський психоневрологічний диспансер №3» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) оригінали всієї наявної медичної документації ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживав за адресою: АДРЕСА_1 , в тому числі довідки, медичні карти амбулаторного хворого, медичні карти стаціонарного хворого тощо, з 2012 року по 02 березня 2020 року. Витребувано з Комунального некомерційного підприємства «Київський міський психоневрологічний диспансер №5» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) оригінали всієї наявної медичної документації ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживав за адресою: АДРЕСА_1 , в тому числі довідки, медичні карти амбулаторного хворого, медичні карти стаціонарного хворого тощо, з 2012 року по 02 березня 2020 року. Витребувано з Комунального некомерційного підприємства «Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) оригінали всієї наявної медичної документації ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживав за адресою: АДРЕСА_1 , в тому числі довідки, медичні карти амбулаторного хворого, медичні карти стаціонарного хворого тощо, з 2012 року по 02 березня 2020 року. Витребувано з Комунального некомерційного підприємства «Клінічна лікарня «Психіатрія» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) оригінали всієї наявної медичної документації ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживав за адресою: АДРЕСА_1 , в тому числі довідки, медичні карти амбулаторного хворого, медичні карти стаціонарного хворого тощо, з 2012 року по 02 березня 2020 року. (т.4 а.с.144-145, 150-152)

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 19 жовтня 2021 року закрито підготовче провадження в даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. (т. 5 а.с.33-34)

Ухвалою Дніпровського районного суд міста Києва від 24 травня 2022 року призначено в даній справі посмертну судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручено експертам Державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України», провадження у справі зупинено до отримання висновку судової експертизи. (т.5 а.с.123-124, 128-131)

28 грудня 2022 року з Державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України» надійшли матеріали цивільної справи разом з висновком судово-психіатричного експерта №798 від 13 грудня 2022 року. (т.5 а.с.138-146)

Ухвалою Дніпровського районного суд міста Києва від 02 січня 2023 року поновлено провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Рильська Лариса Семенівна, про визнання шлюбу та заповіту недійсними та призначено судове засідання. (т.5 а.с.147-148)

Ухвалою Дніпровського районного суд міста Києва від 21 лютого 2023 року призначено в даній справі повторну посмертну судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручено експертам Державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України» у іншому складі експертів, - які не входили до складу експертів з проведення первинної посмертної судово-психіатричної експертизи №798 від 13 грудня 2022 року та не складали висновок фахівця №2 від 08 лютого 2023 року, а саме, за виключенням експертів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Провадження у справі зупинено до отримання висновку судової експертизи. (т.5 а.с.190-191, 197-202)

12 липня 2023 року з Державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України» надійшли матеріали цивільної справи разом з висновком судово-психіатричного експерта №604 від 14 червня 2023 року. (т.5 а.с.207-223)

Ухвалою Дніпровського районного суд міста Києва від 18 липня 2023 року поновлено провадження у вказаній цивільній справі та призначено судове засідання. (т.5 а.с.224-225)

Ухвалою Дніпровського районного суд міста Києва від 31 жовтня 2023 року відмовлено у задоволенні клопотання позивача ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі. (т.6 а.с.9, 17-20)

Ухвалою Дніпровського районного суд міста Києва від 17 листопада 2023 року призначено в даній справі комісійну повторну посмертну судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручено експертам Вінницької Філії судових експертиз Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» у складі не менш як трьох експертів одного напряму знань. Провадження у справі зупинено до отримання висновку судової експертизи. (т.6 а.с.33-34, 39-44)

Постановою Київського апеляційного суду від 17 квітня 2024 року скасовано ухвалу Дніпровського районного суд міста Києва від 17 листопада 2023 року про призначення комісійної повторної посмертної судово-психіатричної експертизи, справу за цим позовом направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. (а.с.100-106)

Ухвалою Дніпровського районного суд міста Києва від 15 липня 2024 року відмовлено у задоволені клопотання позивача ОСОБА_1 про призначення повторної посмертної судово-психіатричної експертизи. (т.5 а.с.148, 159-164)

Позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Кучерявенко О.М. в судовому засіданні позовну заяву підтримали та просили позов задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Позивач суду пояснив, що в сім`ї завжди були добрі стосунки, ІНФОРМАЦІЯ_3 померла мати позивача (дружина спадкодавця ОСОБА_4 ), батько через пів року вступив у спадщину, позивач на спадкове майно не претендував. Проте, після смерті матері, батько почав зловживати спиртними напоями, переживав втрату близької людини. Влітку 2012 року зателефонував сусід та повідомив, що батько стікає кров`ю, сидить п`яний з розбитою головою. Позивач відвіз батька до лікарні, там його помістили до реанімації, з цього моменту у нього було виявлено ІІ стадію енцефалопатії та було заборонено вживати алкогольні напої, були прописані ліки. З цього часу у ОСОБА_4 почало змінюватися відчуття часу і місцевості, він ставав дедалі агресивнішим, лаявся, сварився, постійно перебував у стані алкогольного сп`яніння. З цього часу в його житті почала з`являтись відповідач. Також позивач пояснив, що восени 2012 року батько знову потрапив до лікарні з переломом ребер, навесні 2013 року потрапив у госпіталь МВС. Зазначив, що батько міг тиждень не пити, потім знов починав пити, запої продовжувались по 2 тижня. Через постійне зловживання алкоголем, у ОСОБА_4 почала зменшуватись короткострокова пам`ять, мав проблеми з пам`яттю, обвинувачував позивача що той вкрав ножи, потім нічого не пам`ятав. В листопаді 2013 року батько знов потрапив до лікарні з черепно-мозковою травмою, мав приступи білої гарячки. Двоюрідний брат позивача повідомив, що ОСОБА_4 хотів його застрелити. Напочатку 2014 року батько запитав у позивача, чи не буде він заперечувати проти поживання в будинку відповідача. Після переїзду до ОСОБА_4 відповідача, той став пити ще більше, разом із останньою вони вживали спиртні напої. Також позивач пояснив, що батько забував, куди кладе речі, ображав відповідача. Позивачу було дивно, що батько з відповідачем влітку 2014 року розписались, оскільки ОСОБА_4 був у запої. Зазначив, що батько одружився тихо, нікому не сказав, обставин одруження не пам`ятав. Після цього відповідач зареєструвала своє місце проживання в будинку батька. Крім того зазначив, що відповідач з весни 2014 року наполягала на їх одруженні. За поясненнями позивача, з часу реєстрації шлюбу стан батько ще погіршився, він перестав виходити на зв`язок, всі дзвінки контролювала відповідач. Запої ОСОБА_4 стали тривати по 2 місяці. Крім того, позивач зазначив, що батько завжди був впевнений, що все майно має належати позивачу і його дітям. Коли відповідач перебувала у Франції, батько знов ударився головою сусіди прислали їй повідомлення, проте остання сказала, щоб у жодному разі не повідомляли про це позивача, направила свого сина, який випивав зі ОСОБА_4 . У 2015-2016 роках батько знов потрапив у госпіталь, пор що позивача навіть не повідомили, в 2018-2019 роках, коли батько був у лікарні, відповідач приносила йому алкоголь, було діагностовано цироз печінки. Після виписки батько говорив, що все майно залишить позивачу та онукам. Вдома у ОСОБА_4 не було що їсти, відповідач завжди підслуховувала. Зі слів нотаріуса позивачу відомо, що ОСОБА_4 скандалив при складанні заповітів. Також позивач пояснив, що в 2020 році ОСОБА_4 помер, відповідач забрала 100 000,00 грн допомоги на поховання, забрала урну з прахом батька, не дала його поховати. Додатково позивач пояснив, що про укладання батьком шлюбу з відповідачем він дізнався через місяць після їх одруження. Позивач з батьком жили окремо, проте часто зустрічались - раз на два місяці, інколи два рази на місяць, проте батько був або п`яний або не відчиняв двері, позивач віддавав борги батька в кафе, забирав його звідти п`яного .

Представник позивача надала пояснення аналогічні доводам, викладеним у позовній заяві та додатково пояснила, що все спадкове майно придбано під час шлюбу спадкодавця з матір`ю позивача. У родини, крім будинку було багато цінних речей. Зазначила, що позивач лише у нотаріуса дізнався що не має права на будинок. Також пояснила, що спадкодавець все успадкував від матері позивача та всім розповідав, що все майно залишиться сину. Однак після смерті дружини ОСОБА_4 почав пити, отримав травму голови, енцефалопатія прогресувала, хворів з 2006 року, але така хвороба прогресує, коли особа починає пити, проте спадкодавець продовжував вживати спиртні напої. Також представник зазначила, що з 2012 року поведінка ОСОБА_4 змінилась у гіршу сторону, почались проблеми з пам`яттю, він перестав впізнавати людей, тому наявні сумніви щодо усвідомлення ОСОБА_4 своїх дій як під час укладання шлюбу, так і під час складання заповіту.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник - адвокат Роспотнюк В.О. в судовому засіданні просили в задоволенні позову відмовити.

Відповідач суду пояснила, що всі викладені позивачем факти є надуманими. Зазначила, що ОСОБА_4 захворів ще у 2006 році, не зважаючи на що обіймав високу посаду. Пояснила, що позивач не проживав з батьком з 18 років, в їх сім`ї не все було добре. Відповідач зазначила, що щодо позивача було порушено дві кримінальні справи, і коли той дзвонив, ОСОБА_4 «зривався». За наданими відповідачем поясненнями, вона зі ОСОБА_4 познайомилась приблизно в 2010-2011 роках. Коли відповідач дізналась, що у ОСОБА_4 померла дружина, зателефонувала йому, висловила співчуття, а коли він потрапив до лікарні, прийшла його провідати, після цього вони стали зідзвонюватись, відповідач приходила до нього в гості. Також відповідач пояснила, що ОСОБА_4 був жорсткою людиною, все говорив у вічі, нічого не забував, завжди випивав. Зазначила, що коли вона перебувала у Франції, до ОСОБА_4 приходив позивач та дядько, вони випивали, приїхав син відповідача. Також відповідач пояснила, що вони зі спадкодавцем поїхали в РАЦС, де подали заяву про реєстрацію шлюбу, через місяць прийшли і їх розписали. Зазначила, що вони зі ОСОБА_4 жили мирно, дружньо, весь час ходили разом на базар, їздили на відпочинок, подорожували. Зазначила, що її онуки жили в них на відпочинку, спадкодавець мав багато нагород. Також пояснила, що одразу після підписання заповіту закрили справу відносно позивача за строками. Відповідач підтвердила, що ОСОБА_4 зловживав спиртними напоями, проте все усвідомлював, ніяких проблем з пам`яттю не мав. Зазначила, що вона прописалась в будинку спадкодавця в 2016 році задля пільг. Зазначила, що до складання заповіту ОСОБА_4 спонукало те, що в червні 2019 року, коли відповідача не було, він напився із сином та братом, позивач сказав, що він хазяїн, а ОСОБА_4 ніколи хазяїном не був і не буде. Після цього домовились із нотаріусом, складати заповіт спадкодавця ніхто не заставляв. Крім того, відповідач пояснила, що ОСОБА_4 спав із пістолетом, оскільки боявся, що позивач прийде і заріже його або задушить. Додатково зазначила, що ОСОБА_4 робив завжди так, як вважав за потрібне. Вони мали багато спільних знайомих, спільні інтереси, постійно сумісно стали проживати з січня 2014 року, мали чудові сімейні відносини, не сварились, облаштовували побут. При цьому зазначила, що із позивачем у спадкодавця були напружені відносини, бачились вони зрідка - раз на пів року. Зазначила, що ОСОБА_4 ходив у кафе, грав у шахи, був дуже розумною людиною. Спадкодавець розраховував, що син буде його підтримувати, проте цього не сталось. Про реєстрацію шлюбу спадкодавець повідомив позивача через два тижні. При складанні заповіту відповідач чекала ОСОБА_4 в коридорі, він все усвідомлював. Також зазначила що у нотаріуса і в РАЦСі спадкодавець був у нормальному стані.

Представник відповідача в судовому засіданні пояснив, що викладені в позовній заяві обставини є надуманими і такими, що не відповідають дійсності. Зазначив, що при укладанні шлюбу ОСОБА_4 перебував «у здоровому глузді», як і при складанні заповіту. Зазначив, що ОСОБА_4 заповів позивачу квартиру. Підкреслив, що спадкодавець був заслуженим юристом, держава ввіряла йому владні повноваження. Зазначив, що вживання ОСОБА_4 алкогольних напоїв не означає, що він не усвідомлював значення своїх дій.

Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округ Рильська Л.С. в судове засідання не з`явилась, направила до суду заяву, в якій просила розглядати справу у її відсутність на підставі наявних у справі даних.

Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків.

Предметом спору в даній справі є визнання шлюбу та заповіту недійсними з тих підстав, що ОСОБА_4 на момент складання заповіту та укладання шлюбу хворів на хронічну хворобу, що вражає головний мозок, тривалий час зловживав спиртними напоями із синдромом залежності, внаслідок чого у нього проявлялись ознаки розладів психіки і поведінки, у зв`язку із чим він не усвідомлював сповна значення своїх дій та не міг керувати ними.

Відповідно до пункту 4 статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода у наданні суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. (ч.3, 4 ст.12 ЦПК України)

Згідно частин 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Як роз`яснено в п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів.

Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом.

Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть (т.4 а.с.181).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на все належне йому майно.

Позивач ОСОБА_1 є сином ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження та повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження (т.4 а.с.182, 183-184).

18 червня 2014 року між ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено шлюб, що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб (т.4 а.с.193-194).

03 березня 2020 року позивачем ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Рильської Л.С. подано заяву про прийняття спадщини (т. 4 а.с.178).

Заява відповідача ОСОБА_2 про прийняття спадщини в копії матеріалів спадкової справи, надісланій на виконання ухвали суду, відсутня, проте 06 березня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рильською Л.С. відповідачу видано довідку про те, що вона є спадкоємцем померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , згідно спадкової справи №13/2020 (т.4 а.с.204) та згідно витягу з реєстру територіальної громади м.Києва спадкодавець та відповідач на час смерті ОСОБА_4 були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , приватний будинок (т.4 а.с.196).

Як убачається з матеріалів справи, 23 липня 2019 року ОСОБА_4 було складено заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рильською Л.С., за яким на випадок своєї смерті останній зробив таке розпорядження: належні йому на праві власності домоволодіння АДРЕСА_1 та земельну ділянку, площею 0,1000 га, кадастровий номер: :66:049:0036, яка розташована на АДРЕСА_1 , заповів ОСОБА_2 (т.4 а.с.201).

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України).

Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану (частина перша статті 21 СК України).

Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Реєстрація шлюбу з особою, яка визнана недієздатною, а також з особою, яка з інших причин не усвідомлювала значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, має наслідки, встановлені статтями 38-40 цього Кодексу (частини перша-друга статті 24 СК України).

Шлюб визнається недійсним за рішенням суду, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка. Згода особи не вважається вільною, зокрема, тоді, коли в момент реєстрації шлюбу вона страждала тяжким психічним розладом, перебувала у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, в результаті чого не усвідомлювала сповна значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, або якщо шлюб було зареєстровано в результаті фізичного чи психічного насильства (частина перша статті 40 СК України).

Шлюб не може бути визнаний недійсним, якщо на момент розгляду справи судом відпали обставини, які засвідчували відсутність згоди особи на шлюб або її небажання створити сім`ю (частина третя статті 40 СК України).

Право на звернення до суду з позовом про визнання шлюбу недійсним мають дружина або чоловік, інші особи, права яких порушені у зв`язку з реєстрацією цього шлюбу, батьки, опікун, піклувальник дитини, опікун недієздатної особи, прокурор, орган опіки та піклування, якщо захисту потребують права та інтереси дитини, особи, яка визнана недієздатною, або особи, дієздатність якої обмежена (стаття 42 СК України).

У випадках, передбачених статтями 39-41 цього Кодексу, шлюб є недійсним від дня його державної реєстрації. (стаття 44 СК України)

До вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених частиною другою статті 72, частиною другою статті 129, частиною третьою статті 138, частиною третьою статті 139 цього Кодексу (частина перша статті 20 СК України).

Тлумачення норм СК України свідчить, що: в СК закріплено три види недійсності шлюбу, який: (а) є недійсним в силу вказівки закону (стаття 39); (б) визнається недійсним за рішенням суду (стаття 40); (в) може бути визнаний недійсним за рішенням суду (стаття 41); добровільність шлюбу є однією з основних засад сучасного сімейного права (стаття 24 СК України). Тому порушення умов щодо добровільності шлюбу є підставою для визнання його недійсним. Згода особи є способом зовнішнього виявлення її внутрішньої волі на реєстрацію шлюбу. Згода особи не вважається вільною, зокрема, якщо в момент реєстрації шлюбу особа страждала тяжким психічним розладом, в результаті чого не усвідомлювала сповна значення своїх дій і (або) не могла керувати ними. У разі коли особа страждала тяжким психічним розладом, вона, без сумніву, не могла сповна усвідомлювати значення своїх дій і (або) керувати ними. Причому шлюб визнається судом недійсним, якщо особа саме в момент реєстрації шлюбу страждала тяжким психічним розладом, тобто, коли її хворобливий психічний стан не є хронічним. Якщо ж особа була визнана недієздатною у зв`язку з тим, що вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними (частина перша статті 39 ЦК України), то шлюб з такою особою є недійсним і в силу прямого вказівки закону (частина третя статті 39 СК України); в частині третій статті 40 СК України передбачена можливість конвалідації шлюбу як зареєстрованого без вільної згоди сторін, так і фіктивного. У разі встановлення на момент розгляду справи судом, що відпали обставини, які засвідчували відсутність згоди особи на шлюб або її небажання створити сім`ю, шлюб не може бути визнаний недійсним; у статті 42 СК України законодавцем визначено коло осіб, які мають право на звернення до суду з позовом про визнання шлюбу недійсним. У зв`язку з тим, що в цьому разі вказується про звернення особи з позовом до суду, то можна зробити висновок, що стаття 42 СК України стосується лише двох видів недійсного шлюбу, а саме шлюбу, який: визнається недійсним за рішенням суду (стаття 40 СК України); може бути визнаний недійсним за рішенням суду (стаття 41 СК України). Шлюб, який є недійсним (стаття 39 СК України), не потребує звернення особи до суду з відповідним позовом, оскільки його недійсність визначається безпосередньо законом. Право на звернення до суду з позовом про визнання шлюбу недійсним мають, зокрема, інші особи, права яких порушені у зв`язку з реєстрацією цього шлюбу. Тобто у разі пред`явлення позову особою, яка вважає, що були порушені її права у зв`язку з реєстрацією цього шлюбу слід встановити в чому таке порушення полягає; застосування позовної давності щодо шлюбу, який є недійсним в силу вказівки закону (статті 39 СК) виключається, оскільки така недійсність встановлена на рівні норми закону і не вимагається пред`явлення позову. Гіпотетично позовна давність могла б стосуватися тих різновидів недійсності шлюбу для настання яких необхідне рішення суду (статті 40 та 41 СК), адже саме у цьому разі слід пред`являти позов про визнання шлюбу недійсним. Проте згідно положень статті 20 СК України до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується. Тобто всі вимоги, які пов`язані з недійсністю шлюбу на підставі статей 40 та 41 СК України, виключені з сфери дії позовної давності.

За змістом статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до визначення, яке міститься в статті 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

За вимог частини першої статті 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Відповідно до частини першої статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Згідно з частиною другою статті 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

До інших осіб відносяться, зокрема, спадкоємці сторони правочину, яка не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними.

Аналогічний висновок викладено в постановах Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі № 523/14606/13-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 161/17119/16-ц, від 12 вересня 2018 року у справі № 522/25597/13-ц.

Стаття 203 ЦК України містить загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

Згідно з частиною першою статті 30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

Стаття 225 ЦК України визначає правові наслідки вчинення правочину дієздатною фізичною особою, яка у момент його вчинення не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, зокрема, відповідно до частини першої цієї статті правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін.

На підтвердження своїх вимог та заперечень сторонами були подані заяви про допит свідків, задоволені судом.

Так, за заявою позивача в судовому засіданні були допитані свідки, які надали наступні показання.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 суду показав, що зі ОСОБА_4 він знайомий тривалий час, були колегами з 1995 року по 2006 рік, мали близькі товариські стосунки. Після відрядження. В червні 2014 року свідок повернувся в країну, ОСОБА_4 побачив приблизно в жовтні цього ж року, той був уже на пенсії, працював у профспілці. Свідок зі спадкодавцем зустрічались не часто - 2-3 рази на рік, спілкувались телефоном приблизно раз на 2-3 місяці. Також свідок зазначив, що до 2006 року ОСОБА_4 був дуже позитивною, життєрадісною людиною, високим професіоналом та фахівцем. Після повернення свідка з відрядження, він побачив іншу людину, з деградацією під впливом життєвих ситуацій. За показаннями свідка ОСОБА_4 мав жовтаве обличчя, дуже часто під час розмов та зустрічей перебував у стані алкогольного сп`яніння, в пригніченому, хворобливому стані, з 2014 року його поведінка і вигляд погіршувались, розмови вже не були пов`язані з професійною діяльністю, він не міг себе реалізувати. Згідно показань свідка, ОСОБА_4 говорив, що не може себе реалізувати, не може працювати, через зловживання алкоголем керівництво запропонувало йому піти на пенсію. В подальшому свідок пояснив, що ОСОБА_4 був п`яний при кожній зустрічі, його інтелектуальний стан змінився, не міг нормально підтримувати розмову, за міркуваннями свідка, у спадкодавця відбулась деградація особистості. Також ОСОБА_4 розповів, що в нього з`явилась нова дружина, але не знайшов адекватну заміну першій дружині. Чи офіційно було укладено другий шлюб, свідку не відомо. Зазначив, що переживання за сина також наклало відтінок на емоційний стан ОСОБА_4 . Зазначив, що особистість останнього змінювалась від позитивної до негативної, а ситуація з його виходом на пенсію пов`язана зі вживанням спиртними напоями. Востаннє свідок бачив ОСОБА_4 взимку 2020 року в госпіталі.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 суду показав, що є дядьком позивача, ОСОБА_4 був чоловіком його рідної сестри, вони дружили з дитинства. Зазначив, що ОСОБА_4 був складною людиною - розумною але грубуватою. Зміни в ньому почались після смерті дружини - в 2012 році, він почав багато пити, постійно плакав, почав змінюватись в гіршу сторону. Відповідач з`явилась в його житті приблизно в 2013 році, з`явилось сподівання, що ОСОБА_4 стане менше зловживати спиртним, але при ній запої стали довшими - тижневі, потім місячні. Свідку стало відомо про реєстрацію шлюбу між ОСОБА_4 та відповідачем вже після їх одруження, повідомив про це ОСОБА_4 . Також свідок зазначив, що через запої останній з 2013 року став виглядати як бомж. З часом свідок та спадкодавець стали бачитись рідше - раз на місяць, телефонував раз на тиждень, завжди був на підпитку, часто повторювався. Також, за показаннями свідка ОСОБА_4 приблизно в 2012 році вперше впав зі сходів, потрапив до лікарні з «білою гарячкою». В 2013 році, при зустрічі, ОСОБА_4 забув, як звати дружину свідка, ходив по проїжджій частині. Також свідок показав, що зателефонував знайомий та повідомив, що ОСОБА_4 продає свою зброю кримінальним елементам. Інколи ОСОБА_4 виганяв відповідача, називав її худобою, завжди був брудний, завів нових знайомих - бомжів в розливайках, вдома вживав дешеву горілку, поводився неадекватно, міг забути одягти штани, коли йшов до вбиральні. Крім того, свідок показав, що ОСОБА_4 завжди говорив, що все залишиться синові, відповідача він взагалі не поважав, ставився як до прислуги. Востаннє свідок бачив ОСОБА_4 в лікарні за тиждень до смерті. За показаннями свідка, влітку 2019 року він був у ОСОБА_4 , той був п`яний, його помили. Зазначив, що до смерті першої дружини ОСОБА_4 теж вживав алкогольні напої, але це не відображалось на ньому.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 суду показала, що ОСОБА_4 знав з 1983 року, як освічену, розумну, коректну людину, його підтримкою була дружина, коли та була жива, все було добре, відкликався на біди людей, проте, коли дружина померла, в нього вийшло підґрунтя з-під ніг, втратив життєвий фундамент, сильно змінився - втратив інтерес до життя, почав багато пити, став запальним, грубим, жалівся, що болить серце. Свідок вмовляла ОСОБА_4 піти до лікарні. Також свідок показала, що в жовтні 2013 року, свідок попросила у ОСОБА_4 аудієнцію, приїхала наступного дня, від нього вибігла жінка, проте двері ніхто не відчинив, але вони виявились відкритими, свідок зайшла, ОСОБА_4 спав на другому поверсі. Свідок почала його будити, проте не вдалось. За показаннями свідка, після смерті дружини ОСОБА_4 схуднув, переслав голитися, стригтися, почорнів, жалівся на головні та серцеві болі. Влітку 2013 або 2014 року ОСОБА_4 свідку та її чоловіку представив відповідача, вони порадувались за нього, проте ставився він до неї без поваги, більше свідок з чоловіком до них не приїжджали. Про реєстрацію шлюбу свідку не відомо. Свідок приїжджала до ОСОБА_4 декілька разів, щоб вмовити його лікуватися, він став опущеною до бомжа людиною, вічно п`яний, часто забувався, в ньому відбулись жахливі зміни, вживав погані слова. Після 2012 року свідок бачила ОСОБА_4 раз на рік, він майже завжди був п`яний. Також свідок розмовляла зі ОСОБА_4 про майно, відповідач їй не сподобалась, сказала, що є різні жінки, будуть підставляти чарочку, а майно може дістатися чужим людям. Проте ОСОБА_4 сказав, що все буде нормально. Востаннє свідок бачила ОСОБА_4 навесні 2018 році, той жалівся, що нікого поряд немає, був п`яний, виглядав погано, в нього тремтіли руки, хотів, щоб свідок придбала йому горілку. Востаннє свідок бачила його тверезим у 2012 році, після цього лише п`яним.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 суду показала, що зі ОСОБА_4 знайомі з 1990 року, були сусідами, дружили. Зазначив, що ОСОБА_4 дуже переживав смерть дружини, не міг її забути, зі свідком бачились 1-4 рази на місяць, дуже часто спілкувались телефоном, його поведінка змінилась, він багато пив, свідок приїжджала поговорити, приготувати. За показаннями свідка, після падіння зі сходів ОСОБА_4 став неадекватним, телефонував, а потім лаявся. Свідок зазначила, що ОСОБА_4 повідомив про одруження після реєстрації шлюбу, хотів поїхати з відповідачем у Францію. Згідно показань свідка, ОСОБА_4 виганяв відповідача, підіймав на неї руку, його стан погіршився, після 2012 року став схожий на бомжа, став агресивним. Зазначила, що інколи він був тверезий, інколи п`яний, востаннє телефонував улітку 2019 року тверезий, після цього перестав виходити на зв`язок, передзвонював вже п`яний.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 суду показав, що ОСОБА_4 знає з 1999 року, спілкувались тісно, охарактеризував його як людину настрою, досвідченого юриста, професіонала. У 2004 році померли його батьки, через переживання став зловживати спиртними напоями, в 2007-2008 роках колеги ОСОБА_4 почали писати доповідні щодо вживання ним алкогольних напоїв, перевищення повноважень, через що у 2010 році він пішов на пенсію. Після звільнення стало гірше - ОСОБА_4 перетворився на дідуся, перестав слідкувати за собою. Свідок зазначив, що неадекватні реакції у ОСОБА_4 мали місце ще на роботі, на пенсії свідок бачив його 2-3 рази на рік, весь час той був на підпитку. Про одруження свідку стало відомо від ОСОБА_4 вже після реєстрації шлюбу. Його поведінка почала змінюватись з 2007-2008 року, він збуджувався, сварився, а після звільнення його дуже зрідка був тверезим, що випливало з його розмови та поведінки, мав проблеми з пам`яттю. Востаннє свідок бачив ОСОБА_4 у лютому 2019 року - в рік смерті, до цього бачив 2-3 рази на рік. Коли ОСОБА_4 почав зловживати спиртним, міг піти в запой на декілька тижнів. Зазначив, що у ОСОБА_4 спостерігалась дивна поведінка як у п`яному, так і в тверезому стані, раніше такого не було.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 суду показала, що знайома зі ОСОБА_4 з 1986 року, мали дружні відносини, до смерті його дружини спілкувались постійно, а після вперше побачились через півтора року, в його будинку кухня була захаращена, був запах випивки, ОСОБА_4 мав неохайний вигляд, вони поїхали на кладовище, повернувшись почали поминати дружину, ОСОБА_4 одразу сп`янів. Після цього вони спілкувались лише телефоном. Через пів року свідок зателефонувала ОСОБА_4 , слухавку взяла жінка, вони зі ОСОБА_4 поспілкувались, ще через певний час він повідомив, що одружився, по телефону відчувалось, що він був випивший, вів неадекватні розмови - нібито його хтось стримує. Крім того, свідок показала, що у 2014 році ОСОБА_4 упав, забив голову та потрапив до лікарні. За показаннями свідка, до смерті дружини ОСОБА_4 не зловживав спиртним, після її смерті свідок його тверезим не бачила. Коли розмовляла з ним по телефону, було враження, що йому хтось підказує, інколи відповідав не по суті.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 суду показала, що ОСОБА_4 є її братом, був для неї взірцем, мали близькі відносини. За показаннями свідка, ОСОБА_4 важко переживав смерть дружини - не спав, пив, казав, що в нього болить душа. У 2012 році ОСОБА_4 упав, потрапив до лікарні, після цього став вживати спиртні напої ще більше. У 2013 році розповів, що з`явилась відповідач влітку 2013 року він знов упав, потрапив у лікарню, де біля його ліжка свідок вперше побачила відповідача. Після цього декілька разів бачила її в будинку, та не хотіла зі свідком спілкуватись. В 2013-2014 році свідок приїхала до брата, той був п`яний, посилав відповідача. Крім того, у нього були сумнівні компанії, не відповідав на дзвінки, через тиждень зателефонував та повідомив, що одружився, повідомив, що в нього один спадкоємець - позивач. Зазначила, що продовжувались п`янкий, ОСОБА_4 ставав недоступним, перетворився майже на бомжа. Також свідок показала, що ОСОБА_4 з відповідачем пили нарівні, він став ненавидіти свідка та позивача, друзі віддалились від нього. З 2013 року свідок бачилась із братом раз на місяць, з 2014 року - раз на 2-3 місяці, свідок телефонувала йому майже кожного дня, відповідач не давала з ним спілкуватись. Зазначила про зміни - ОСОБА_4 не орієнтувався у часі, почав вживати ненормативну лексику, почав забуватися - не пам`ятав, що було вчора. Спочатку вживав дорогі напої, в подальшому ходив по наливайках. Про одруження з відповідачем ОСОБА_4 повідомив вже після реєстрації шлюбу. За показаннями свідка, з 2014 року ОСОБА_4 інколи був тверезий, проте напивався, міг кричати на свідка, лаявся. Також свідку відомо, що вночі ОСОБА_4 виходив до племінника з пістолетом. Свідок вважає, що ОСОБА_4 при здоровому глузді не міг одружитись чи скласти заповіт.

За заявою відповідача в судовому засіданні були допитані свідки, які надали наступні показання.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 суду показала, що зі ОСОБА_4 була знайома з 1980-х років, певний час спілкувались тісно, з 2000-х років спілкувались мало, вітались, після 2012 року зрідка бачились. Приблизно через рік після смерті дружини ОСОБА_4 , свідок побачила відповідача, познайомились не одразу, ОСОБА_4 повідомив, що це його жінка, в одну із зустрічей повідомив, що збирається зареєструвати шлюб з відповідачем. Свідок часто зустрічала ОСОБА_4 з відповідачем у транспорті. Для свідка смерть ОСОБА_4 була несподіванкою, до цього свідок бачила його за місяць. Після смерті першої дружини ОСОБА_4 потрапив до лікарні, після лікарні змінився - постарів, став іншим, проте особливостей в його поведінці не було, але було враження, що він не розуміє, що говорить, але незв`язного мовлення не було. За показаннями свідка ОСОБА_4 завжди при зустрічах поводився адекватно. Після смерті першої дружини свідок бачила його декілька разів п`яним, після цього ні.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_16 суду показала, що ОСОБА_4 знає давно, були сусідами приблизно 15 років, спілкувались часто, 3-4 рази на тиждень зустрічались. Після смерті дружини ОСОБА_4 розповідав, що в нього є жінка, з якою він бажає скласти стосунки. 6-7 років тому свідок познайомилась з відповідачем. Свідок із сусідкою зайшли в гості, відповідач накрила на стіл, спілкувались. До часу останньої хвороби ОСОБА_4 свідок спілкувалась із ним раз на тиждень, останнім часом лише вітались. До цього спілкувались, він ніколи не скаржився, завжди відповідач по суті, в стані сильного алкогольного сп`яніння свідок ОСОБА_4 ніколи не бачила, а в стані сп`яніння він розмовляв нормально. В гості до них свідок приходила раз на місяць, інколи ОСОБА_4 був напідпитку. Після смерті дружини ОСОБА_4 схуднув, в подальшому став виглядати краще. Також свідок показала, що ОСОБА_4 завжди любив випити, про одруження з відповідачем повідомив через місяць після укладання шлюбу.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_17 суду показала, що з відповідачем знайома з 1996 року по роботі, свідок пішла на пенсію приблизно в 2008 році. Зазначила, що відповідач у 2009 році працювала у профспілці, де познайомилась зі ОСОБА_4 . Свідок познайомилась із останнім в листопаді 2012 року в театрі. В 2013 році відповідач поїхала у Францію , писала свідку, вона передавала ОСОБА_4 . В 2014 році останній просив свідка вмовити відповідача на одруження, та йому 4 рази відмовляла. Також свідок зазначила, що бувала в них в гостях. В жовтні 2017 року ОСОБА_4 радив свідку, куди поїхати у Кракові. В 2018 році відповідач та ОСОБА_4 приїжджали до свідка на роботу, він спілкувався з депутатом. У вересні 2018 року ОСОБА_4 допоміг доньці свідка влаштуватись на роботу. В цьому ж році донька свідка радилась зі ОСОБА_4 з приводу придбання автомобіля. Також свідок охарактеризувала ОСОБА_4 як людину зі звичайною поведінкою, бачила його востаннє на початку 2019 року, він поводився адекватно, багато говорив - все по суті. В його поведінці дивних вчинків не було, інколи міг вживати ненормативну лексику. Свідок ніколи не бачила ОСОБА_4 п`яним, але відповідач два рази говорила, що він пішов у генделик. За показаннями свідка, відповідач з приводу поведінки ОСОБА_4 ніколи не жалілася. На весілля свідка не запрошували, повідомили або в день реєстрації шлюбу або на наступний день, в червні вона їх привітала.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_19 суду показав, що він є племінником відповідача, зі ОСОБА_4 познайомився приблизно 7 років тому, вони свідка із сім`єю запросили в гості. Спілкувались на різні теми, ОСОБА_4 повідомив, що вони вирішили створити сім`ю. також свідок показав, що він телефонував ОСОБА_4 , радився з різних питань, загалом свідок бачився із ним приблизно 10 разів - у нього в будинку. Востаннє свідок бачив ОСОБА_4 восени перед смертю, той попросив почистити водостік, сказав, що погіршилось здоров`я. Щодо особистості ОСОБА_4 свідок зазначив, що той завжди доводив свою правоту, мав авторитетний характер, з ним було важко сперечатись. Зазначив, що ОСОБА_4 ніколи не відповідав не по суті, в поведінці особливостей не мав. Інколи зустрічі свідка із ОСОБА_4 супроводжувались вживанням спиртного. Про одруження свідку повідомила відповідач в телефонній розмові.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_20 суду показала, що з відповідачем знайома з 2000 року, зі ОСОБА_4 познайомилась у 2018-2019 році або у 2008-2009 році в профкомі, по відносинах ОСОБА_4 та відповідача було видно, що вони закохані, він читав вірші. Стосунків між ними тоді не було. Свідок бачила ОСОБА_4 всього 5-6 разів, але спілкувалась телефоном, він розповідав, що писав відповідачу вірши. Свідок охарактеризувала ОСОБА_4 , як особу романтичного, поетичного складу. За показаннями свідка, вдруге вона побачила ОСОБА_4 вже коли він з відповідачем жили разом. Зазначила, що вони спільно їздили до Франції. Востаннє свідок бачила ОСОБА_4 приблизно в 2018 році, зазначила, що він був «нормальний», після цього спілкувались телефоном, він хвалився квітами, відповідачем. Також свідок показала, що в травні 2014 року відповідач зателефонувала їй та повідомила, що ОСОБА_4 вчергове запропонував їй одружитися і в червні вони уклали шлюб, відповідач повідомила про це на наступний день. Свідок не бачила, щоб ОСОБА_4 вживав спиртне.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_21 суду показав, що він є сином відповідача, ОСОБА_4 вперше побачив у 2009-2020 році, підвозив до будинку, після цього побачив у 2013-2014 році, коли відповідач зі ОСОБА_4 почали жити разом. Свідок почав приїжджати до них у гості все частіше, спілкувались, потоваришували, ОСОБА_4 грався із дітьми свідка, говорив, що любить відповідача. За показаннями свідка, він приїжджав до них 1-2 рази на місяць до середини 2019 року, після цього рідше - ОСОБА_4 був вже лежачим, востаннє - в січні перед його смертю. Зазначив, що ОСОБА_4 міг показатися різним, але був чесною, порядною людиною. Не було такого, щоб він відповідач не по предмету запитання, дивної поведінки не мав, використовував різну техніку, був абсолютно адекватною людиною. Також свідок показав, що ОСОБА_4 сказав, що хоче одружитись з відповідачем, відповідач казала, що він їй пропонував одруження, проте вона не одразу погодилась, а в літку 2014 року одружились, повідомили після цього, вони лише розписались.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_22 суду показала, що з відповідачем знайома з 1995 року, разом працювали. В 2007 році свідок у профспілці побачила ОСОБА_4 , який вітав відповідача з днем народження, читав вірши. 08 березня 2014 року свідок телефоном повідомила, що живе з чоловіком, який просить оформити відносини, наприкінці червня повідомила, що вони одружились. Влітку 2015 року син свідка двічі грав зі ОСОБА_4 у шахи. Свідок охарактеризувала останнього, як сталеву, кремезну людину, проти якої нічого не скажеш, мудру, за її показаннями він вів себе гідно, терпляче, уважно грав у шахи із сином свідка, пояснював ходи. У2018 році на день народження дитини свідка, вони з 10 підлітками та відповідачем і ОСОБА_4 поїхали в аквапарк, там його всі слухались. В жовтні 2018 року свідок зустріла відповідача зі ОСОБА_4 , вони сказали, що приїхали оформлювати документи на будинок. Також свідок повідомила, що востаннє бачила ОСОБА_4 в липні 2020 року, він на ринку купував книги. Дитина свідка була вражена ОСОБА_4 , він був тактовною, відповідальною людино. Зазначила, що кожна його партія в шахи тривала по 3 години. У 2019 році біля БТІ ОСОБА_4 був у брюках від костюма, зі стильною борідкою, мав охайний вид. за показаннями свідка, в поведінці ОСОБА_4 ніколи не було неадекватності, він був людиною зі стержнем. Всього свідок бачила ОСОБА_4 5 разів.

Оцінюючи показання зазначених вище свідків, суд звертає увагу, що показання свідків, допитаних за заявою позивача та свідків, допитаних за заявою відповідача мають кардинальну різницю в оцінці поведінки ОСОБА_4 , а також щодо підтвердження та спростування доводів сторін з приводу вживання спадкодавцем алкогольних напоїв.

З цього приводу суд приймає показання свідків сторони позивача, оскільки їх показання узгоджуються з іншими наявними в матеріалах справи доказами.

Так, за змістом показань свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 слідує, що приблизно з 2012 року, через зловживання алкогольними напоями, відбувались зміни в стані здоров`я, поведінці та особистості ОСОБА_4 .

Такі показання свідків повністю узгоджуються між собою, а також наявною в матеріалах справи медичною документацію, за якою, крім того вбачається наявність у ОСОБА_4 двох ЗЧМТ.

З цих підстав суд критично оцінює показання свідків сторони відповідача.

Разом із тим суд відзначає, що всі допитані в судовому засіданні свідки підтвердили, що ОСОБА_4 після реєстрації шлюбу повідомив їх про одруження з відповідачем. При цьому жоден зі свідків не бачив ОСОБА_4 ані в день укладання шлюбу ані в день підписання заповіту.

Добровільність шлюбу є однією з основних засад сучасного сімейного права. Тому порушення умов щодо добровільності шлюбу є підставою для визнання його недійсним. Згода особи є способом зовнішнього виявлення її внутрішньої волі на реєстрацію шлюбу. Згода особи не вважається вільною, зокрема, якщо в момент реєстрації шлюбу особа страждала тяжким психічним розладом, в результаті чого не усвідомлювала сповна значення своїх дій і (або) не могла керувати ними. У разі коли особа страждала тяжким психічним розладом, вона, без сумніву, не могла сповна усвідомлювати значення своїх дій і (або) керувати ними.

Подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 761/16077/19 (провадження № 61-17134св20) та від 28 вересня 2022 року у справі № 551/1203/19 (провадження № 61-5069св22).

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 листопада 2019 року в справі № 496/4851/14-ц (провадження № 61-7835сво19) вказав, що підставою для визнання правочину недійсним згідно частини першої статті 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, і в основу рішення суду про недійсність правочину не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду: від 19 червня 2019 року у справі № 554/11179/13-ц (провадження № 61-30685св18), від 02 листопада 2020 року у справі № 326/81/15 (провадження № 61-837св19) та від 22 грудня 2021 року у справі № 350/792/20.

Висновок про тимчасову недієздатність учасника правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними (постанова Верховного Суду України від 29 лютого 2012 року у справі № 6-9цс12).

Відповідно до статті 105 ЦПК України призначення експертизи судом є обов`язковим у разі заявлення клопотання про призначення експертизи обома сторонами. Призначення експертизи судом є обов`язковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити: 1) характер і ступінь ушкодження здоров`я; 2) психічний стан особи; 3) вік особи, якщо про це немає відповідних документів і неможливо їх одержати.

Обов`язковість вимог статті 105 ЦПК України щодо призначення судово-психіатричної експертизи при вирішенні спорів про визнання правочину недійсним за статтею 225 ЦК України та про визнання шлюбу недійсним за частиною першою статті 40 СК України, вказує на те, що саме висновок експерта в цьому випадку є належним доказом медичного характеру в розумінні статті 77 ЦПК України.

Ухвалою Дніпровського районного суд міста Києва від 24 травня 2022 року призначено в даній справі посмертну судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручено експертам Державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України», на вирішення якої поставити наступні питання:

-Чи страждав ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на психічне захворювання чи інший психічний розлад здоров`я на момент складання та підписання ним заповіту 23 липня 2019 року?

-Чи усвідомлював ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на момент складання та підписання ним заповіту 23 липня 2019 року, значення своїх дій та/або чи міг керувати ними?

-Чи страждав ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на момент реєстрації шлюбу 18 червня 2014 року, тяжким психічним розладом, в результаті чого не усвідомлював сповна значення своїх дій та/або не міг керувати ними? (т.5 а.с.123-124, 128-131)

28 грудня 2022 року з Державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України» надійшов висновок судово-психіатричного експерта №798 від 13 грудня 2022 року (далі - висновок експертизи №798 від 13 грудня 2022 року). (т.5 а.с. 138-146)

В цьому висновку експертами наведені наступні відповіді на поставлені питання:

« ОСОБА_4 за життя, в тому числі й в період часу, що цікавить суд, страждав на стійкий, хронічний, значно виражений психічний розлад у вигляді «Органічного ураження головного мозку поєднаного генезу - інтоксикаційного (алкогольна та печінкова енцефалопатія), судинно-атрофічного ураження головного мозку, наслідків субарахноїдального крововиливу, 2012р. із значно вираженим емоційно-вольовими та інтелектуальними розладами, епісиндромом та станами порушеної свідомості (деліріями) в анамнезі.

Психічні розлади, що малися у ОСОБА_4 , а саме «Органічне ураження головного мозку поєднаного генезу інтоксикаційного (алкогольна та печінкова енцефалопатія), судинно-атрофічного ураження головного мозку, наслідків субарахноїдального крововиливу), із значно вираженим емоційно-вольовими та інтелектуальними розладами, на момент складання та підписання ним заповіту 23 липня 2019 року, не дозволяли йому усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Психічні розлади, що малися у ОСОБА_4 , а саме «Органічне ураження головного мозку поєднаного генезу - інтоксикаційного (алкогольна та печінкова енцефалопатія), судинно-атрофічного ураження головного мозку, наслідків субарахноїдального крововиливу), із значно вираженим емоційно-вольовими та інтелектуальними» розладами та стан алкогольного сп`яніння, не дозволяли йому усвідомлювати свої дії та керувати ними на момент реєстрації шлюбу 18 червня 2014 року.»

Надаючи оцінку висновку експертизи №798 від 13 грудня 2022 року, суд зазначає наступне.

Згідно висновку фахівця №2 від 08 лютого 2023 року, висновок судово-психіатричної експертизи від 13 грудня 2022 року №798 відносно ОСОБА_4 складений з істотним порушенням нормативних та методичних вимог, а підсумкові висновки у ньому не є науково обґрунтованими. Встановлені експертами діагнози не відповідають чинній Міжнародній класифікації хвороб 10-го перегляду. Експертне рішення про нездатність ОСОБА_4 усвідомлювати свої дії та керувати ними не випливає зі змісту дослідницької частини висновку. Вказані недоліки мають істотний характер і, з медичної точки зору, позбавляють експертний висновок доказової цінності. У висновку експерти не довели, що ОСОБА_4 станом на 18 червня 2014 року та 23 липня 2019 року страждав на тяжкий психічний розлад і був нездатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. (т. 5 а.с.165-170)

Крім того, як убачається з витребуваної судом медичної документації, відображеної у висновку експертизи №798 від 13 грудня 2022 року, діагноз: «Органічне ураження головного мозку поєднаного генезу (наслідки ЧМТ судинного ураження та інтоксикації), психоорганічний синдром, експлозитивний варіант, коморбідний із психічними розладами внаслідок зловживання алкоголем, синдром відміни із делірієм, епісиндром з деліріозними включеннями», був поставлений ОСОБА_4 лікарем психіатром 11 липня 2016 року.

В підсумках мотивувальної частини висновку експертизи №798 від 13 грудня 2022 року зазначається, що медичні дані свідчать про наявність у підекспертного суттєвих значно виражених психічних розладів (інтелектуальних, афективно-вольових) органічного походження, що мали хронічно-прогредієнтний характер, проте не зазначено, що такі розлади саме на момент складання та підписання ОСОБА_4 заповіту 23 липня 2019 року впливали на усвідомлення ним значення своїх дій та/або можливість керувати ними, як і не зазначено, що такі розлади на час укладання шлюбу 18 червня 2014 року були саме тяжкими.

Крім того, предметом судово-психіатричної експертизи є психічний стан особи у певні юридично значимі проміжки часу. Психічний стан особи у певні юридично значимі проміжки часу визначається з метою надання відповіді на запитання, поставлені особою або органом, яка (який) залучила(в) експерта, або слідчим суддею чи судом, що доручив проведення експертизи.

Проте у висновку судово-психіатричної експертизи від 13 грудня 2022 року №798 не лише не надана відповідь на питання, яке було поставлено судом перед експертами (питання №3), а й на підставі відзиву відповідача та наявного в матеріалах справи аудіозапису зроблено висновок про перебування ОСОБА_4 під час укладання шлюбу в стані алкогольного сп`яніння.

З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити, що аудіозапис з розмовою ОСОБА_4 (що не заперечувалось сторонами) був досліджений в судовому засіданні (т.3 а.с.97). З цього запису неможливо встановити не лише час його проведення, а й дату.

Навіть приймаючи до уваги наведене відповідачем у відзиві (залишеному судом без розгляду) твердження, що цей запис відбувся 18 червня 2014 року, в матеріалах справи відсутні докази того, що запис було здійснено до або під час реєстрації шлюбу, а не після його укладання. Більше того аудіозапис не є належним та допустимим доказом перебування особи в стані алкогольного сп`янінню.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про психіатричну допомогу» тяжкий психічний розлад - це розлад психічної діяльності (затьмарення свідомості, порушення сприйняття, мислення, волі, емоцій, інтелекту чи пам`яті), який позбавляє особу здатності адекватно усвідомлювати оточуючу дійсність, свій психічний стан і поведінку.

Всесвітньою організацією охорони здоров`я розроблені коди Міжнародної статистичної класифікації хвороб та споріднених проблем охорони здоров`я (МКХ-10), проте встановлені експертами діагнози не відповідають чинній Міжнародній класифікації хвороб 10-го перегляду.

З наведених підстав, суд не приймає як належний та допустимий доказ у справі висновок експертизи №798 від 13 грудня 2022 року.

У зв`язку із необґрунтованістю цього висновку експертизи та з огляду на сумніви в його правильності, ухвалою Дніпровського районного суд міста Києва від 21 лютого 2023 року призначено в даній справі повторну посмертну судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручено експертам Державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України», на вирішення якої поставити наступні питання:

-Чи страждав ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на психічне захворювання чи інший психічний розлад здоров`я на момент складання та підписання ним заповіту 23 липня 2019 року?

-Чи усвідомлював ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на момент складання та підписання ним заповіту 23 липня 2019 року, значення своїх дій та/або чи міг керувати ними?

Чи страждав ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на момент реєстрації шлюбу 18 червня 2014 року, тяжким психічним розладом, в результаті чого не усвідомлював сповна значення своїх дій та/або не міг керувати ними? (т.5 а.с.190-191, 197-202)

12 липня 2023 року з Державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України» надійшли матеріали цивільної справи разом з висновком судово-психіатричного експерта №604 від 14 червня 2023 року (далі - висновок експертизи №604 від 14 червня 2023 року). (т.5 а.с.207-223)

В цьому висновку експертами наведені наступні відповіді на поставлені питання:

«1. На момент складання та підписання заповіту 23.07.2019р. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , виявляв ознаки Органічного ураження головного мозку поєднаного генезу (судинного, травматичного, інтоксикаційного) з психоорганічним синдромом (МКХ-10, F 07.9).

2. На момент складання та підписання заповіту 23.07.2019р. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за своїм психічним станом усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними.

3. На момент реєстрації шлюбу 18.06.2014р. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , виявляв ознаки вживання алкоголю зі шкідливими наслідками (МКХ-10, F 10.1), за своїм психічним станом усвідомлював сповна значення своїх дій та міг керувати ними.»

Надаючи оцінку висновку експертизи №604 від 14 червня 2023 року, суд зазначає наступне.

При постановленні ухвали від 17 листопада 2023 року про призначення комісійної повторної посмертної судово-психіатричну експертизи, проведення якої було доручено експертам Вінницької Філії судових експертиз Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» (скасованої судом апеляційної інстанції), суд виходив із того, що матеріали справи містять два висновки судово-психіатричного експерта: від 13 грудня 2022 року №798 та від 14 червня 2023 року №604, складені експертами однієї установи, які повністю суперечать один одному.

В подальшому відповідачем було надано суду висновок фахівця від 10 липня 2024 року, згідно якого висновок судово-психіатричного експерта №604 від 14 червня 2023 року недостатньо обґрунтований. Відповідь на питання щодо впливу вживання алкоголю на свободу волевиявлення ОСОБА_4 під час вступу в шлюб 18 червня 2014 року може бути отримана при проведенні повторної судово-психіатричної експертизи. На думку фахівця, в обох експертизах порушено принцип повноти дослідження і надання обґрунтованого та об`єктивного висновку згідно вимог ст. 12 Закону України «Про судову експертизу». (т.6 а.с.133-142)

Проте, у висновку експертизи №798 від 13 грудня 2022 року наведена класифікація хвороб (МКХ-10) як на час укладання ОСОБА_4 шлюбу, так і на час складання та підписання ним заповіту.

Згідно Переліку тяжких захворювань, розладів, травм, станів, що дають право працівнику на отримання відпустки без збереження заробітної плати на дитину, якій не встановлено інвалідність, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2018 р. № 1162, хвороби за кодом F 10 (МКХ-10) не віднесені до Розділу VI «Тяжкі психічні розлади».

При цьому, за матеріалами справи та витребуваною медичною документацією не вбачається, що ОСОБА_4 з власної ініціативи, або за ініціативи близьких (у тому числі й сторін у справі), звертався до лікаря психіатра. Огляд психіатром було проведено ОСОБА_4 лише 1 раз в 2016 році під час госпіталізації до Центрального госпіталю МВС України (медична картка стаціонарного хворого №6927).

Жоден із допитаних в судовому засіданні свідків не був присутній як при реєстрації шлюбу так і при складанні та підписанні ОСОБА_4 заповіту.

Вживання спадкодавцем алкоголю зі шкідливими наслідками не є безумовною підставою для визнання шлюбу недійсним у відповідності до частини першої статті 40 СК України.

Також у висновку експертизи №604 від 14 червня 2023 року наведено належне обґрунтування того, що ознаки Органічного ураження головного мозку поєднаного генезу (судинного, травматичного, інтоксикаційного) з психоорганічним синдромом, наявні у спадкодавця на час підписання ним заповіту, не сягали вираженого ступеню і не позбавляли його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

При цьому, для визнання правочину недійсним згідно частини першої статті 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Таким чином у висновку експертизи №604 від 14 червня 2023 року надані повні та достатньо науково обґрунтовані відповіді на всі поставлені судом питання, цей висновок повністю узгоджується з іншими матеріалами справи, не лише медичною документацією, в якій відображено дві ЗЧМТ та наслідки зловживання алкоголем, а й з показаннями допитаних в судовому засіданні свідків, з яких убачається, що ОСОБА_4 протягом тривалого часу зловживав алкогольними напоями, що не могло не відобразитися на загальному стані його здоров`я. При цьому, з показань жодного із допитаних в судовому засіданні свідка не вбачається, що на час реєстрації шлюбу ОСОБА_4 страждав тяжким психічним розладом, який міг би вплинути на вільність його згоди на укладання шлюбу, як і не вбачається, що на час складання та підписання ним оспорюваного заповіту він був абсолютно неспроможним розуміти значення своїх дій та керувати ними.

З приводу вимоги позову про визнання шлюбу недійсним, слід також зазначити, що позивач в судовому засіданні пояснив, що про укладання ОСОБА_4 шлюбу він дізнався через місяць після реєстрації шлюбу особисто від останнього, спадкодавець помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто більше ніж через п`ять років після реєстрації шлюбу. Протягом усього цього часу ОСОБА_4 не намагався в передбаченому законом порядку визнати шлюб недійсним, за матеріалами справи також відсутні докази бажання відповідача розірвати шлюб з відповідачем, у тому числі й з тих підстав, що укладання шлюбу відбулось без його вільної згоди.

Доводи позивача про те, що в період реєстрації шлюбу ОСОБА_4 «був у запої» не підтверджені жодним доказом. Також в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази перебування ОСОБА_4 на час укладання шлюбу в стані алкогольного сп`яніння, в результаті чого він не усвідомлював сповна значення своїх дій і (або) не міг керувати ними.

За викладених обставин та за матеріалами справи відсутні визначені законом підстави для висновку про те що в момент реєстрації шлюбу ОСОБА_4 страждав тяжким психічним розладом, перебував у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, в результаті чого не усвідомлював сповна значення своїх дій і (або) не міг керувати ними, а також про те, що в момент складання та підписання оспорюваного заповіту ОСОБА_4 був абсолютно неспроможний розуміти значення своїх дій та/ або керувати ними.

Відповідно до ч.2 та 3 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви; відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Частиною 1 ст.13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексах випадках.

Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Суд також наголошує на тій обставині, що забороняється здійснювати доказування через припущення, тобто твердження, які самі по собі потребують доведення.

Положеннями ст. 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене вище, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округ Рильська Лариса Семенівна, про визнання шлюбу та заповіту недійсними, через недоведеність позовних вимог.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд відносить судові витрати по сплаті судового збору за рахунок позивача у сплаченому при зверненні до суду розмірі.

Стороною відповідача не ставилось питання щодо розподілу інших судових витрат.

Згідно положень ч.9 ст. 158 ЦПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Оскільки ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 25 серпня 2020 року задоволено заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Литвин В.В. про забезпечення позову, заборонено приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округ Рильській Ларисі Семенівні вчиняти дії щодо оформлення спадщини на ім`я ОСОБА_2 , в межах спадкової справи №13/2020 щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , у відповідності до вимог ч.9 ст. 158 ЦПК України, вжиті цією ухвалою заходи забезпечення позову підлягають скасуванню.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 21, 24, 40, 42 Сімейного кодексу України, статями 202, 203, 215, 225, 1217, 1233, 1257 Цивільного кодексу України, статтями 2-5, 8, 10, 12, 13, 76-81, 89, 90, 95, 100, 102, 141, 209, 258, 259, 263-265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

у х в а л и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ; місце проживання: АДРЕСА_1 , приватний будинок) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , приватний будинок), третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округ Рильська Лариса Семенівна (місцезнаходження: м.Київ, вул. Трьохсвятительська, буд. 4-Б), про визнання шлюбу та заповіту недійсними - відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову, накладені ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 25 серпня 2020 року, якою заборонено приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округ Рильській Ларисі Семенівні вчиняти дії щодо оформлення спадщини на ім`я ОСОБА_2 , в межах спадкової справи №13/2020 щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повний текст рішення складено 25 липня 2024 року.

Суддя: