Справа № 303/68/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2024 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області у складі судді Полянчука Б.І., при секретарі Варваринець Н.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» (представники - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ) до ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» звернулось з позовом до ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів, вказуючи, що між відповідачем та АКБ «Форум» 09.10.2007 укладено кредитний договір №0398/08/26-CLNv, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 20000,00 доларів США зі сплатою 13 % річних. Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.12.2009 стягнуто з ОСОБА_5 359981,07 грн заборгованості за кредитним договором та 1700,00 грн судового збору. Станом на дату подачі позову вищевказане рішення суду залишається невиконаним. 26.03.2019 між ПАТ «Банк Форум» та ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» укладено договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Банк Форум» відступило ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста», а ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» набуло право вимоги за кредитним договором до позичальників та/або поручителів, у тому числі за договором кредиту №0398/08/26-CLNv. Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.08.2019 замінено стягувача у справі на ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста». Таким чином, ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» наділено правом грошової вимоги до відповідача, а ПАТ «Банк Форум» втратив такі права. Згідно з приписами частини першої статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється на підставах, визначених договором або законом. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Цивільне законодавство України, зокрема присвячене припиненню зобов`язань у главі 50 ЦК України не містить положень про те, що набрання законної сили рішенням суду про стягнення грошового боргу із зобов`язаної до його сплати особи припиняє зобов`язання на підставі якого цей борг виник. Набрання законної сили рішенням про присудження не змінює і не припиняє зобов`язання, до примусового виконання обов`язку з якого присуджений боржник (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 25.01.2022 у справі №761/16124/15-ц, провадження №14-184цс20). Таким чином, наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав: не припиняє правовідносин сторін цього договору; не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання; не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за час прострочення. З огляду на те, що позичальником після набрання законної сили рішенням суду, вищевказане рішення суду не виконано, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат та 3% річних. Внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання кредитор набуває право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за весь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням. Тому право подати позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних за кожен місяць виникає з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення, що узгоджується з діючою судовою практикою. У постанові від 23.02.2023 у справі №911/3025/21 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду зазначив, що вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених ст. 625 ЦК України не є додатковими вимогами в розумінні ст. 266 ЦК України, а тому закінчення перебігу позовної давності за основною вимогою у будь-якому випадку не впливає на обчислення позовної давності за вимогою про стягнення 3% річних та інфляційних витрат. Стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову. Загальний розмір заборгованості по сплаті інфляційних втрат та 3% річних за рішенням суду, що підлягає стягненню станом на 08.12.2023, відповідно до розрахунку заборгованості, становить 64396,34 грн, з яких: нараховані 3% річних складають 13107,25 грн; втрати від інфляції - 51289,09 грн. Товариство просило стягнути з ОСОБА_5 на користь ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» 3% та інфляційні втрати у розмірі 64396,34 грн, витрати на правову допомогу у розмірі 20000 грн. та судовий збір у розмірі 2684,00 грн.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.01.2024 відкрито провадження по даній справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Представники позивача у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Директор ТОВ «ФК «Інвестохілс Веста» - Дячеко Є.Г. подав заяву про розгляд справи без присутності представника позивача, проти заочного розгляду справи не заперечував.

Відповідач у судове засідання не з`явився без поважних причин, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Судом проведено заочний розгляд справи, оскільки встановлено наявність умов, що передбачені ч.1 ст.280 ЦПК України для такого порядку розгляду.

З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 18.08.2008 між відповідачем та АКБ «Форум» укладено кредитний договір №0398/08/26-CLNv, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 20000,00 доларів США зі сплатою 13 процентів річних і строком повернення до 17.08.2018.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.12.2009 у справі № 2-3888/09 позов АКБ «Форум» до ОСОБА_5 про дострокове розірвання договору кредиту та стягнення суми боргу і додаткової плати за кредитним договором задоволено та стягнуто з ОСОБА_5 на користь АКБ «Форум» заборгованість за кредитним договором №0398/08/26-CLNv у розмірі 359981,07 грн.

На виконання вищезазначеного рішення Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області 11.05.2010 видано виконавчий лист.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.08.2019 замінено стягувача ПАТ «Банк Форум» на його правонаступника ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» у справі № 2-3888/09 за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором №0398/08/26-CLNv.

Таким чином, усі права кредитора за кредитним договором №0398/08/26-CLNv від 18.08.2008 на даний час належать ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста».

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості ОСОБА_5 перед ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста», заборгованість відповідача по сплаті інфляційних втрат та 3% річних за рішенням суду станом на 08.12.2023 становить 64396,34 грн, з яких: нараховані 3% річних 13107,25 грн, інфляційні збитки 51289,09 грн.

За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Положеннями ч. 1 ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:

1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;

2) зміна умов зобов`язання;

3) сплата неустойки;

4) відшкодування збитків та моральної шкоди

Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу.

Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, від 4 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц, якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення.

Вищезазначене узгоджується з правовими позиціями викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц, від 4 червня 2019 року у справі №916/190/18.

Главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України).

Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та три проценти річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим.

Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року (справа №127/15672/16-ц, провадження №14-254цс19).

Позивач стверджує, що рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.12.2009 у справі № 2-3888/09 відповідачем не виконано.

Відповідач доказів повного або часткового виконання вищевказаного рішення суду не надав.

Отже, станом на дату подачі позову рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.12.2009 у справі № 2-3888/09 залишається невиконаним.

Таким чином, з ухваленням рішення про стягнення заборгованості 14.12.2009 зобов`язання відповідача сплатити заборгованість не припинилося та триває по час розгляду даної справи. Відтак, кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення.

Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, з 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який у подальшому неодноразово продовжувався і триває до теперішнього часу.

Позивачем проведено та надано розрахунок інфляційних втрат в сумі 51289,09 та трьох процентів річних в сумі 13107,25 грн.

Відповідачем жодних заперечень щодо правильності розрахунку не подано.

Таким чином, дослідивши наданий позивачем розрахунок заборгованості за ст. 625 ЦК України, суд вважає, що такий здійснено у відповідності до чинного законодавства, а відповідачем жодним чином не спростовано, тому його слід взяти за основу при визначенні розміру заборгованості.

За таких обставин, з відповідача на користь позивача слід стягнути інфляційні втрати в сумі 51289,09 грн та три проценти річних в сумі 13107,25 грн.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, слід зазначити наступне.

Відповідно до ч.ч. 1-3 статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до правової позиції, викладеної зокрема у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №199/3939/18-ц (провадження №61-15441св19) витрати на професійну правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (§ 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (§§ 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (§ 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до правових висновків висловлених Верховним Судом у справі №922/1964/21 від 16.11.2022 учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

При цьому, суд приходить до висновку, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду викладеної у постанові від 3 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, правовим позиціям Верховного Суду викладеним у постановах від 26 червня 2019 року у справі №813/481/18, від 2 жовтня 2019 року у справі №815/1479/18, від 29 жовтня 2020 року у справі №686/5064/20,від 22 січня 2021 року у справі №925/1137/19, від 02 грудня 2020 року у справі №317/1209/19 (провадження №61-21442св19).

Разом з тим, суд не може на власний розсуд зменшувати розмір витрат на оплату правничої допомоги, який підлягає відшкодуванню. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові у справі №755/9215/15-ц (провадження 14-382цс19) від 19.02.2020 року. Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній зі сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Судом встановлено, що 03.01.2023 між ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» та Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» укладено договір про надання правової допомоги №02-01/2023.

З акта №91 приймання-передачі наданих послуг від 21.11.2023 вбачається, що Адвокатське об`єднання «Лігал Ассістанс» надало ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» юридичні послуги відповідно до договору про надання юридичних послуг від 03.01.2023, а ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» прийняв надані послуги по боржнику ОСОБА_5 , а саме:

- консультація усна (з вивченням документів) по кредитній справі №0398/08/26-CLNv;

- консультація письмова по судовому рішенню по справі справі № 2-3888/09;

- підготовка (складення) позовної заяви про стягнення 3%, інфляційних збитків у відповідності до ст. 625 ЦК України з клопотанням;

- формування додатків до позовної заяви, зібрання та передача замовнику.

Загальна вартість вищезазначених послуг становить 20000,00 грн.

Клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката відповідачем не заявлено.

Враховуючи вищезазначене з відповідача підлягають стягненню витрати позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 20000,00 грн на підставі ч.3 ст.133 та ст. ст. 137, 141 ЦПК України.

Крім того, з відповідача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України у розмірі 2684,00 грн.

Керуючись ст. ст. 133, 135, 141, 258, 259, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, ст. ст. 526, 530, 599, 610, 611, 625 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» до ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_5 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» (місцезнаходження: вул. Сурикова, буд. 3, м. Київ, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 41264766) три проценти річних та інфляційні втрати у розмірі 64396,34 гривень (шістдесят чотири тисячі триста дев`яносто шість гривень, тридцять чотири копійки).

Стягнути з ОСОБА_5 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20000,00 гривень (двадцять тисяч гривень, 00 копійок) та сплачений судовий збір у розмірі 2684,00 гривень (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири гривні, 00 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя