Справа № 524/4768/24
Провадження №2/524/1936/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.11.2024 Автозаводський районний суд міста Кременчука у складі: головуючого - судді Нестеренка С.Г., за участі секретаря судового засідання Бельченко Н.Л., розглянув в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кременчук Полтавської області цивільну справу за позовом ТОВ «Фінансова компанія «Кеш Ту Гоу» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2024 року до суду звернулося ТОВ «Фінансова компанія «Кеш Ту Гоу» (далі ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу») із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову вказували, що 15 травня 2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 було укладено електронний договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 1917568 у розмірі 2 000,00 грн. строком на 30 днів, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 1,90% в день (стандартна процентна ставка). Кредит надавався у безготівковій формі шляхом перерахування коштів за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 або іншої платіжної картки клієнта, реквізити якої надані клієнтом з метою отримання кредиту.

ТОВ «Лінеура» свої зобов`язання за договором виконало та надало позичальнику грошові кошти.

24 грудня 2021 року між ТОВ «ФК «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» було укладено договір факторингу № 02-241232001, відповідно до вимог якого ТОВ «Лінеура Україна відступило ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» права грошової вимоги за договором, укладеним з ОСОБА_1 .

Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, відповідач не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу», ні на рахунки попереднього кредитора ТОВ «Лінеура Україна».

У зв`язку з невиконанням позичальником зобов`язань за укладеним договором, утворилася заборгованість у розмірі 6500,00 грн., яка складається з: 2 000,00 грн. заборгованості за сумою кредиту та 4500,00 грн. заборгованості за процентами, яку позивач просив стягнути з відповідача на їх користь, а також сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10500,00 грн., які у прохальній частині позову не були заявлені до стягнення, однак про них йде мова у мотивувальній частині позову.

Ухвалою судді від 09 липня 2024 року відкрито спрощене провадження у справі, залучено сторін, третю особу, призначено судове засідання (а.с. 69).

08 жовтня 2024 року до суду від представника позивача ОСОБА_2 надійшла заява про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 10 500,00 грн.

У судове засідання представник позивача ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» не прибув. Просили справу розглядати без участі їх представника. Позов підтримали, просили задовольнити. Не заперечували щодо ухвалення заочного рішення.

Представник третьої особи ТОВ «Лінеура Україна» у судове засідання не прибув з невідомих суду причин. Були належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справи. Про причини неявки суд не повідомили. Свого відношення до позову не висловили.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання повторно не прибув з невідомих суду причин. Був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Про причини неявки суд не повідомив.

Відповідач не скористалася своїм правом на подачу відзиву на позовну заяву.

Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі сторін, представник позивача у позовній заяві не заперечував проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ст. ст. 280-282 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних доказів та ухвалити заочне рішення.

Ухвалою суду від 26 листопада 2024 року постановлено про заочний розгляд справи.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив наступне.

15 травня 2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_3 укладено електронний договір № 1917568 про надання коштів на умовах споживчого кредиту (а.с. 18-30).

За п. 1.2. договору сума кредиту складає 2 000,00 грн. У п. 1.3. вказано, що строк кредиту становить 30 днів. Дана повернення кредиту вказується в Графіку платежів, що є Додатком № 1 до цього договору. Строк кредиту може бути подовжено у порядку та на умовах визначених в Розділі 4 цього Договору.

Тип процентної ставки фіксована (п. 1.4. договору).

Стандартна процента ставка становить 1,90 % в день та застосовується: у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.3 цього договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою клієнта, відповідно до п. 4.1 договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до п. 4.2 договору.

Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає: - за стандартною ставкою 24079,41% річних та за зниженою ставкою 3,71% річних.

Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою 3 140,00 грн. та за зниженою ставкою 2 006,00 грн. (п. 1.5, 1.6 договору).

За п. 2.1. кредит надається товариством у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту за реквізитами платіжної картки № 41 …….9095 або іншої платіжної картки, реквізити якої надані клієнтом товариству з метою отримання кредиту.

До укладання договору про споживчий кредит відповідач ОСОБА_1 був ознайомлений з паспортом споживчого кредиту (а.с. 42-45).

У самому кредитному договорі № 1917568 від 15.05.2021 року та графіку платежів (Додатку № 1 до вказаного договору) міститься позначення про їх підписання 15.05.2021 року електронним підписом з одноразовим ідентифікатором Р183. З боку кредитора договір підписано факсимільним відтворенням підпису директора ОСОБА_4

Підписавши договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту, ОСОБА_5 взяв на себе зобов`язання повернути кредитні кошти, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором.

Позивач вказав, що ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за договором виконало та надало йому кредит в розмірі 2 000,00 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача, що підтверджується листом від 30.11.2023 року ТОВ «Універсальні платіжні рішення», за яким 15.05.2021 року о 15:55:50 на банківську картку № НОМЕР_2 ……9095 були зараховані кошти у розмірі 2 000,00 грн. (а.с. 32). Докази зворотного матеріали справи не містять.

Однак, відповідач не виконав зобов`язання щодо повернення коштів у передбачений договором строк та щодо сплати відсотків за користування тощо.

24 грудня 2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» було укладено Договір факторингу № 02-24122001, відповідно до умов якогоТОВ «Лінеура Україна» відступило ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» право грошової вимоги до боржників строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до боржників за кредитними договорами (а.с. 52-58).

Згідно з п. 6.1 договору факторингу у відповідності до умов цього договору клієнт передає (відступає) фактору права вимоги до боржників, які виникли у клієнта внаслідок невиконання боржниками умов кредитних договорів та які входять до портфелю заборгованості.

Позивач обґрунтовуючи позовні вимоги зазначає, що до нього перейшло право грошової вимоги до відповідача на підставі вказаного вище договору факторингу та заявив по заборгованість за кредитним договором у розмірі 6500,00 грн., з яких: яка складається з: 2 000,00 грн. заборгованості за сумою кредиту та 4500,00 грн. заборгованості зав процентами, яку позивач просив стягнути з відповідача на їх користь.

Статтею 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають на підставі договору або правочину.

Згідно з ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

У ч. 2 ст. 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

За висновками Верховного Суду України, що викладені у постанові № 6-979цс15 від 23 вересня 2015 року, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Оскільки боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, внаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, правильним є стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.

Частиною першою статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно з ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

У постанові Верховного суду України від 17 січня 2020 року у справі № 916/2286/16 зазначено, що предметом договору факторингу може бути лише право грошової вимоги (як такої, строк платежу за якою настав, так і майбутньої грошової вимоги).

Метою укладення договору відступлення права вимоги є безпосередньо передання такого права. Метою договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника. За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату.

Ціна договору факторингу визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги. Розмір винагороди фактора може встановлюватись по-різному, наприклад, у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю.

Якщо право вимоги відступається «за номінальною вартістю» без стягнення фактором додаткової плати, то в цьому випадку відносини факторингу відсутні, а відносини сторін регулюються загальними положеннями про купівлю-продаж з урахуванням норм стосовно заміни кредитора у зобов`язанні (ч. 3 ст. 656 ЦК України).

Договір факторингу спрямований на фінансування однією стороною другої сторони шляхом надання в її розпорядження певної суми грошових коштів. Вказана послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатись як плата за надану останнім фінансову послугу.

Плата за договором факторингу може бути у формі різниці між реальною ціною вимоги і ціною, передбаченою в договорі, право вимоги за яким передається.

Дослідивши наданий до позовної заяви договір факторингу № 02-24122001 від 24 грудня 2021 року, укладений між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу», суд встановив наступне.

Відповідно до п. 1.1 та 1.2 вказаного договору Фактор передає грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступає Факторові права грошової вимоги (Права Вимоги) до Боржників за Кредитними Договорами (Портфель заборгованості). Внаслідок передачі (відступлення) Права Вимоги за цим Договором, Фактор заміняє Клієнта (Первісного кредитора) у Кредитних договорах, що входять до Протфеля Заборгованості та набуває прав грошових вимог Клієнта за цими Кредитними договорами, включаючи право вимагати від Боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань Боржників за Кредитними договорами.

Згідно з п. 6.2.3 вказаного Договору права вимоги переходять до фактора після підписання сторонами цього договору та виконання фактором вимог п. 7.2 Договору.

Пунктом 7.2 договору визначено, що фактор здійснює оплату клієнту шляхом перерахування суми, що вказана в п. 7.1 цього договору на вказаний у реквізитах до цього договору рахунок, протягом п`яти робочих днів з дати підписання сторонами цього договору.

Разом з тим, судом встановлено, що договір факторингу № 02-24122001 від 24 грудня 2021 року, укладений між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Кеш Ту Гоу» поданий до суду неповно. Так, пункти 6.1 та 7.1 вказаного договору факторингу щодо розміру ціни продажу містять не заповнені рядки, що позбавляє суд визначити його істотні умови та встановити наявність обставини щодо переходу до позивача права грошової вимоги у кредитному зобов`язанні, де боржником є саме відповідач.

В той же час, встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження обставин здійснення повної оплати за договором факторингу № 02-24122001 після його укладення, тобто доказів, які б підтверджували виконання сторонами умов договору факторингу та, як наслідок - набуття права грошової вимоги позивача до відповідача за кредитним договором та можливості реалізації прав нового кредитора для звернення до суду з даним позовом.

Суд зауважує, що для встановлення наявності підстав для позову необхідно встановити факт переходу до особи матеріальних прав попередника, що неможливо без надання правової оцінки договору факторингу.

При цьому, надання правової оцінки договору факторингу не є виходом за межі поданої юридичною особою позовної заяви та не порушує презумпцію правомірності правочину, оскільки для встановлення наявності підстав для здійснення правонаступництва у кредитних правовідносинах необхідно встановити факт переходу до особи матеріальних прав попередника.

Водночас, суд також вважає, що наданий позивачем витяг з Реєстру боржників не обґрунтовує позовні вимоги позивача з таких підстав.

Так, п. 8.1.2, 8.2 та 8.2.1 договору факторингу визначено, що передача Клієнтом паперового Реєстру Боржників Фактору здійснюється протягом одного робочого дня, з дати отримання від Фактора оплати Ціни Продажу в порядку визначеному в п. 7.2, 7.3 Договору. Клієнт зобов`язаний передати Фактору Реєстр Боржників в електронній формі, на електронному носієві (флеш карта, компакт диск та інші оптичні носії інформації) за формою, встановленою в Додатку № 1-1 до цього Договору, з усіма заповненими даними про Боржників, які обов`язково повинні міститись в Реєстрі Боржників. Факт здійснення між Сторонами приймання-передачі Документації підтверджується відповідним Актом приймання-передачі (Додаток № 2 до цього договору), підписаним особами, що мають повноваження на здійснення цих дій від кожної зі Сторін.

З наведеного слідує, що належним доказом наявності у переліку божників відповідача ОСОБА_1 , право грошової вимоги щодо якого відступається за договором факторингу, є саме Реєстр боржників, який підписується сторонами, у паперовому вигляді.

При цьому, позивачем до позовної заяви не додано підписаного уповноваженими особами Акту приймання-передачі, що є Додатком № 2 до договору, а формування такого документа як витяг з Реєстру боржників, умовами наданого до суду договору факторингу не передбачено.

Водночас, зі змісту витягу з реєстру боржників вбачається, що він сформований в односторонньому порядку, який повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (позивача), шляхом довільного внесення до змісту документа відомостей про особу боржника, номер кредитного договору, суми заборгованості, тощо та не має будь-якої пов`язаності з Реєстром боржників у паперовому чи електронному вигляді.

Крім того, наданий витяг з Реєстру боржників не містить підписів Клієнта та Фактора, як сторін договору факторингу.

Разом з тим, відомості, що зазначені у витязі з Реєстру боржників не підтверджені жодним іншим належним та допустимим доказом.

Таким чином, суд не бере до уваги як доказ - витяг з Реєстру боржників за договором факторингу, позаяк поданий документ не відповідає критеріям допустимості, достовірності та достатності.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що позивачем не надано до суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження обставин, на які він посилається як на підставу позову, а саме: доказів виникнення прав і обов`язків за договором факторингу та доказів наявності у позивача права грошової вимоги саме до відповідача.

Щодо розміру заборгованості суд зазначає наступне.

На підтвердження суми заборгованості відповідача ОСОБА_5 за кредитним договором № 1917568 від 15.05.2021 року позивачем надано виписку з особового рахунку за період з 15.05.2021 року по 22.06.2023 року, у якому зазначено, що станом на 22.06.2023 року заборгованість відповідача становить 6500,00 грн. з яких: 2000,00 грн. сума заборгованості за простроченим тілом кредиту; 4500,00 грн. сума заборгованості за простроченими процентами (а.с. 15).

Однак, суд наголошує, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

У долученої до позовної заяви виписки з особового рахунку за період з 15.05.2021 року по 22.06.2023 року лише зазначено розмір заборгованості за тілом кредиту та процентами. Однак, з виписки не можливо встановити, за які періоди, за якою процентною ставкою, та в якому розмірі нараховувались проценти за користування кредитом, коли, в якому розмірі позичальником здійснювалось погашення заборгованості та чи здійснювалось воно взагалі. При цьому, будь-яким іншим належним та допустимим доказом заявлений позивачем розмір заборгованості не підтверджується.

Крім того, відповідно до положень ст. 517 ЦК України новому кредиторові у зобов`язанні передаються від первісного кредитора документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

За загальним правилом тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову, покладається на позивача. За таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не позбавляє позивача його процесуальних обов`язків.

Такий подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі № 219/1704/17.

При цьому, суд зауважує, що позивач, укладаючи договір факторингу, не був позбавлений права вимагати первинні документи бухгалтерського обліку та всю іншу документацію (документи, що стосуються заборгованості боржників, які підтверджують дійсність та наявність права грошових вимог клієнта до боржника по заборгованості та є необхідними для пред`явлення вимоги до боржника щодо погашення заборгованості) у первісного кредитора, та згідно вимог ст. 81 та ст. 83 ЦПК України, повинен був подати всі ті докази які підтверджують обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, до суду разом з позовною заявою.

Згідно з положеннями ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст. 12,13 ЦПК України).

Отже, з аналізу викладеного, судом встановлено, що позивачем не надано суду належних, достовірних, допустимих та достатніх доказів того, що ТОВ «Фінансова компанія «Кеш Ту Гоу» має право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 та стягнення з нього заборгованості за кредитним договором № 1734590 від 27.03.2021 року, а також правильність розрахунку її розміру.

За таких обставин суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про відмову у позові, судові витрати у справі покладаються на позивача.

Керуючись ст. 525, 526, 536, 549, 553-559, 625,626, 1046-1052, 1054 ЦК України, ст. 4, 5, 10-13, 18, 76-81, 83, 133, 141, 258, 264, 265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Відмовити ТОВ «Фінансова компанія «Кеш Ту Гоу» у задоволенні позову до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позивач: ТОВ «Фінансова компанія «Кеш ТУ Гоу», , юридична адреса: м. Київ, вул. Кирилівська, буд. № 82, офіс № 7.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Третя особа ТОВ «Лінеура Україна», , юридична адреса: м. Київ, вул. Дніпровська Набережна, буд. № 25, п. № 318.

Повний текст заочного рішення суду виготовлено 29 листопада 2024 року.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданої упродовж тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня розгляду заяви про перегляд заочного рішення у разі його не скасування. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: