ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/2796/23Головуючий у 1-й інстанції Дзюбич В.Л.
Провадження № 22-ц/817/839/24 Доповідач - Хома М.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2024 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючої - Хома М.В.

суддів - Гірський Б. О., Храпак Н. М.,

секретар - Дідух М.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства УкрСиббанк на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 червня 2024 року, ухвалене суддею Дзюбичем В.Л. у цивільній справі №607/2796/23 за позовом акціонерного товариства УкрСиббанк до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2023 року АТ УкрСиббанк звернулось в суд з вказаним позовом. В обгрунтування позовних вимог зазначено, що 02.06.2006 року між АКІБУкрСиббанк та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, за умовами якого банк надав ОСОБА_1 кредит (грошові кошти) у загальній сумі 100 000.00 доларів США, шляхом зарахування коштів на поточний рахунок позивальника, а ОСОБА_1 зобов`язався щомісячно повертати кредит у обсязі та терміни, встановлені графіком погашення кредиту (додаток №1 до договору) та сплачувати проценти, але у будь-якому випадку повернути кредит у повному обсязі не пізніше 01.06.2021, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту (п.1.2 кредитного договору).

За користування кредитними коштами позичальник зобов`язався з 01 по 10 число кожного місця сплачувати проценти у розмірі 11.8 % річних в порядку, встановленому п.1.3 кредитного договору. Сторони домовилися, що за умовами цього договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки (п.1.3.2. кредитного договору).

В забезпечення виконання кредитних зобов`язань позичальника по вказаному кредитному договору укладено договір поруки №1 від 02.06.2006 року з ОСОБА_2 , відповідно до умов якого поручитель зобов`язується відповідати за виконання позичальником зобов`язань перед кредитором щодо повернення у повному розмірі кредиту, сплати процентів, пені, що виникли з кредитного договору, як існуючих в теперішній час, та і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Відповідальність поручителя і позичальника є солідарною. Підписанням договору поруки поручитель підтвердив, що йому добре відомі усі умови вищевказаного кредитного договору. Причини невиконання позичальником своїх зобов`язань по кредитному договору ніяким чином не можуть вплинути на виконання поручителем зобов`язань по договору поруки.

Всупереч умовам кредитного договору відповідач ОСОБА_1 не здійснив своєчасних платежів у повному обсязі для погашення суми заборгованості по кредиту та процентах у строк до 01.06.2021, чим суттєво порушив взяті на себе договірні зобов`язання.

З врахуванням наведеного позивач просить стягнути з відповідачів солідарно заборгованість договором про надання споживчого кредиту №0 від 02.06.2006 в розмірі 163 003, 13 доларів США, з яких сума заборгованості за кредитом 59 707, 69 доларів США, сума заборгованості за процентами за користування кредитом 103 295, 44 доларів США.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 24 червня 2024 року у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «УКРСИББАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ УкрСиббанк просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Вказує, що рішення ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, оскільки договором про надання споживчого кредиту № 0 від 02.06.2006 року передбачено у випадку порушення Позичальником термінів повернення кредиту лише право Банку вимагати дострокового повернення кредиту, нарахованих процентів та комісій. АТ УкрСиббанк правом вимоги дострокового повернення кредиту не скористався, та відповідно не змінював строк виконання зобов`язання за кредитним договором. У постанові від 5 жовтня 2022 року у справі №607/122/15-ц Верховний Суд встановив, що Банк не надсилав ні позичальнику, ні поручительці за кредитним договором № 0 від 02.06.2006 року вимог про дострокове погашення кредиту. Суд безпідставно не взяв до уваги як підставу для переривання строку позовної давності наявність пред`явленого позову до відповідачів ще у грудні 2014 року, за результатами розгляду якого Верховний Суд прийняв постанову від 5 жовтня 2022 року у справі №607/122/15-ц.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачем пропущено строк позовної давності. При цьому суд вказав, що перебіг позовної давності розпочався 10.09.2011 року, перервався 30.04.2014 року, коли позичальником були сплачені кошти в сумі 166,00 доларів США в якості погашення заборгованості за процентами. Звернення банку в суд у 2015 році з вимогами про стягнення заборгованості (простроченої та достроково усієї суми кредиту) та розгляд судом справи №607/122/15-ц (який тривав до 05.10.2022 року) суд не врахував як обставину, що перериває строк позовної давності. Суд прийшов до висновку, що оскільки строк позовної давності в даній справі було перервано 30.04.2014 року, то перебіг позовної давності з цієї дати почався заново та становить три роки відповідно до ст.257 ЦК України. Враховуючи, що даний позов подано 09.02.2023 року, позивачем пропущено строк позовної давності.

Суд апеляційної інстанції вбачає підстави для закриття провадження у справі в частині вимог, що уже вирішені судом в іншій справі, та лише частково погоджується з судом першої інстанції щодо наявності підстав для відмови у задоволенні позовних вимог у звязку з пропуском банком строку позовної давності.

Обставини справи.

2 червня 2006 року між АКІБ УкрСибббанк та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту №0.

Відповідно до п. 1.1. кредитного договору, банк зобов`язується надати позичальнику, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 100 000,00 (сто тисяч) доларів США та сплатити проценти, комісії, в порядку і на умовах, визначених цим договором. Вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 505 000,00 (п`ятсот п`ять тисяч) гривень за курсом Національного банку України на день укладення договору.

Свої зобов`язання позивач виконав, надавши грошові кошти позичальникові, що підтверджується меморіальним ордером № від 02.06.2006 та випискою за кредитним договором ОСОБА_1 від 02.06.2006 року.

Відповідно до п.п.1.2.1, 1.2.2 кредитного договору, надання кредиту (грошових коштів) здійснюється у наступний термін: з 02 червня 2006 року до 01 червня 2021 року. Позичальник зобовязаний повернути кредит у повному обсязі в терміни, встановлені графіком погашення кредиту (додаток №1 до договору), але в будь-якому разі не пізніше 1 червня 2021 року.

Додатком №1 до кредитного договору Графік погашення кредиту визначено, що 10 числа кожного місяця позичальник вносить банку суму щомісячного платежу 555, 56 доларів США.

За користування кредитними коштами позичальник зобов`язався з 01 по 10 число кожного місця сплачувати проценти у розмірі 11.8 % річних в порядку, встановленому п.1.3 кредитного договору.

Сторони домовилися, що за умовами цього договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки (п.1.3.2. кредитного договору).

На забезпечення умов виконання договору про надання споживчого кредиту №0 від 02.06.2006 з ОСОБА_2 було укладено Договір поруки №1 від 02.06.2006 року.

Відповідно до умов договору поруки, поручитель зобов`язується відповідати за виконання позичальником зобов`язань перед кредитором щодо повернення у повному розмірі кредиту, сплати процентів, пені, що виникли з кредитного договору, як існуючих в теперішній час, та і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Відповідальність поручителя і позичальника є солідарною. Підписанням договору поруки поручитель підтвердив, що йому добре відомі усі умови вищевказаного кредитного договору. Причини невиконання позичальником своїх зобов`язань по кредитному договору ніяким чином не можуть вплинути на виконання поручителем зобов`язань по договору поруки.

Згідно з вимогами Закону України «Про акціонерні товариства» №514-VI від 17.09.2008 були внесенні зміни у Статут АКІБ «УкрСиббанк», відповідно до яких нове повне найменування Банку стало: Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк».

В подальшому, загальними зборами акціонерів банку від 17.10.2018 було прийнято рішення про зміну типу товариства на приватне акціонерне товариство та про зміну найменування Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «УКРСИББАНК», яке є правонаступником за всіма правами та обов`язками Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк».

Боржник ОСОБА_1 частково виконував свої обовязки щодо повернення кредитних коштів та повернув банку 40 292, 31 доларів США основної заборгованості за кредитом, а також сплатив 39 320, 77 доларів США процентів.

Останній платіж по кредиту був здійснений позичальником 30.04.2014 року у сумі 166 доларів США на погашення відсотків по кредиту.

У звязку з виникненням простроченої заборгованості банк у січні 2015 року предявив позов, та з врахуванням уточнень просив стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №0 від 02.06.2006 року у розмірі 87 426, 42 доларів США станом на 6 травня 2015 року (що складається з простроченої заборгованості за тілом кредиту, суми кредиту, яка стягується достроково, та прострочених процентів), а також пені у розмірі 261 330, 80 грн (справа №607/122/15-ц).

Розгляд у судах справи №607/122/15-ц тривав до 5 жовтня 2022 року (справа неодноразово розглядалася судами усіх інстанцій).

Постановою Верховного Суду від 5 жовтня 2022 року ухвалено у справі нове рішення. У задоволенні позову ПАТ УкрСибббанк до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості відмовлено.

Верховним Судом відмовлено у задоволенні позовних вимог через:

недоведеність підстав для дострокового стягнення всієї суми кредиту;

необгрунтованість розміру простроченої суми заборгованості.

Згідно розрахунку заборгованості, який поданий банком у справі, що переглядається апеляційним судом, станом на 07.02.2023 заборгованість за договором №0 від 02.06.2006 року складає 163 003, 13 доларів США, з яких сума заборгованості за кредитом 59 707, 69 доларів США, сума заборгованості за процентами за користування кредитом 103 295, 44 доларів США.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.

Згідно частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання,стаття 610 ЦК України).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

Пред`явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитним договором обумовлює зміну строку виконання зобов`язання та початок перебігу позовної давності.

Відповідно до положень ч.1 ст. 553, ч.ч.1, 2 ст. 554 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржника. У разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно з ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц (провадження №14-10цс18) зроблено висновок, що «за змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Встановлення строку кредитування у кредитному договорі, що передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за вказаних умов початок перебігу позовної давності не можна визначати окремо для погашення всієї заборгованості за договором (зі спливом строку кредитування) і для погашення щомісячних платежів (після несплати чергового такого платежу)».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Звернувшись у 2015 році в суд із позовом про стягнення простроченої заборгованості за кредитом та у звязку з простроченням сплати чергових платежів - стягнення достроково усієї суми кредиту, АТ УкрСиббанк виявив намір змінити порядок, умови і строк дії кредитного договору.

Однак, такі зміни не були закріплені рішенням суду про стягнення заборгованості, Верховним Судом встановлено відсутність підстав для дострокового стягнення заборгованості.

Отже, умови кредитного договору, зокрема щодо строку його дії та порядку повернення кредитних коштів залишилися незмінними, зокрема, обовязок боржника повертати кредитні кошти у сумі 555, 56 доларів США щомісячно та сплачувати проценти у визначеному умовами договору порядку та розмірі, кінцевий строк повернення кредиту 1 червня 2021 року.

Разом з тим, Верховним Судом у справі №607/122/15-ц відмовлено у стягненні простроченої кредитної заборгованості (станом на 6.05.2015 року) за договором про надання споживчого кредиту №0 від 2 червня 2006 року.

У справі, що розглядається апеляційним судом, банк предявив вимоги про стягнення всієї кредитної заборгованості, в тому числі і тієї, що мала місце до 6.05.2015 року.

Таким чином, вимоги АТ УкрСиббанк про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 простроченої кредитної заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №0 від 2 червня 2006 року, що виникла за період до 6 травня 2015 року, вже вирішені судовим рішенням, що набрало законної сили, а тому в цій частині провадження у справі підлягає закриттю на підставі п.3 ч.1 ст. 255 ЦПК України.

Враховуючи, що відповідно до графіка погашення кредиту (додаток №1 до кредитного договору від 2.06.2006 року) з 7 травня 2015 року до закінчення строку дії кредитного договору 1.06.2021 року боржник повинен був повернути банку 40 555, 88 доларів США кредитних коштів (73 щомісячних платежі х 555, 56 дол.США ), однак таких коштів не повернув, суд у справі №607/122/15-ц встановив відсутність підстав для дострокового стягнення цієї суми, строк повернення кожного із цих щомісячних платежів уже минув, а тому в межах даної справи підлягає зясуванню наявність підстав для стягнення цієї суми.

Крім цього, після 6 травня 2015 року позичальник повинен був відповідно до умов договору щомісячно сплачувати проценти за користування кредитними коштами у порядку, визначеному договором, проте, після 6 травня 2015 року таких коштів не вносив, в справі №607/122/15-ц такі вимоги позивачем не предявлялися і судом не вирішувалися, а тому в межах даної справи підлягає зясуванню наявність підстав для стягнення нарахованих банком процентів після 6 травня 2015 року.

Оскільки боржником не повернуті кредитні кошти у сумі 40 555, 88 доларів США та проценти, нараховані за користування кредитом за період з квітня 2015 року до 1 червня 2021 року, право банку порушене і підлягає захисту.

Відповідно до ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частинами 3, 4 статті 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідачі подали заяву про застосування строку позовної давності.

Відповідно до ч.2 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Позовна давність шляхом предявлення позову переривається саме на ту частину вимог (право на яку має позивач), що визначена ним у його позовній заяві. Що ж до вимог, які не охоплюються предявленим позовом, то позовна давність щодо них не переривається. Обовязковою умовою переривання позовної давності шляхом предявлення позову також є дотримання вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та субєктної юрисдикції та інших, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі.

Наведене відповідає правовій позиції, висловленій Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 листопада 2019 року у справі №911/3677/17 (п.п.6.36, 6.37).

Отже, предявленням банком у 2015 році позову до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення достроково усієї суми заборгованості ( з дотриманням вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та субєктної юрисдикції та інших) було перервано строк позовної давності щодо усіх 73 щомісячних платежів по сплаті тіла кредиту ( 555, 56 дол.США, загальна сума 40 555, 88 доларів США).

Оскільки лише у 2022 році суд прийняв остаточне рішення та встановив відсутність підстав для дострокового стягнення усієї суми кредиту, тому предявивши у 2023 році позов про стягнення цих періодичних щомісячних платежів, строк виконання по кожному з яких уже минув, банк не пропустив строк позовної давності по жодному із періодичних щомісячних платежів по поверненню кредитних коштів згідно додатка №1 до кредитного договору, які мали бути внесені, починаючи з 7 травня 2015 року і до 1 червня 2021 року.

При цьому колегія суддів зазначає, що під час перебування у провадженні судів справи №607/122/15-ц про дострокове стягнення усієї кредитної заборгованості, у банку були відсутні правові підстави для звернення в суд з новим позовом про стягнення тих же платежів за кредитним договором, які були предметом спору у справі №607/122/15-ц, однак враховуючи тривалий час розгляду зазначеної справи, строк повернення яких уже настав.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за основною сумою кредиту підлягають до часткового задоволення шляхом солідарного стягнення з відповідачів суми 40 555, 88 доларів США (73 щомісячних платежів по сплаті тіла кредиту х 555, 56 дол.США за період з 7 травня 2015 року по 1 червня 2021 року).

Щодо сплати процентів за користування кредитним коштами, нарахованих відповідно до умов договору за період після 6 травня 2015 року такі кошти позичальником не сплачені, отже, банк має право на їх стягнення.

Враховуючи заяву відповідачів про застосування строку позовної давності, зясуванню підлягає дотримання позивачем строку позовної давності щодо цих вимог.

Враховуючи, що вимоги про стягнення нарахованих процентів, які підлягали сплаті після 6 травня 2015 року, не предявлялися у справі №607/122/15-ц, відповідно строк позовної давності щодо цих вимог не переривався, тому по кожному з цих платежів у межах строку кредитування слід зясувати перебіг позовної давності.

Відповідно до п.п.1.3.3, 1.3.4 кредитного договору встановлено, що нарахування процентів здійснюється щомісяця в останній робочий день поточного місяця, строк сплати процентів встановлено з 1 по 10 число кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані такі проценти.

Отже, проценти, нараховані за квітень 2015 року, підлягали сплаті з 1 по 10 травня 2015 року і не були простроченими станом на 6 травня 2015 року.

Таким чином, перебіг визначеного ст. 257 ЦК України 3-х річного строку позовної давності щодо нарахованих процентів за квітень 2015 року розпочався 11 травня 2015 року та закінчився 10 травня 2018 року.

Аналогічним способом обчислюються перебіг строку позовної давності щодо усіх наступних щомісячних платежів по сплаті процентів.

Проценти, нараховані за лютий 2017 року, підлягали сплаті з 1 по 10 березня 2017 року, перебіг визначеного ст. 257 ЦК України 3-х річного строку позовної давності щодо нарахованих процентів за лютий 2017 року розпочався 11 березня 2017 року та закінчився 10 березня 2020 року.

Таким чином, станом на час звернення з даним позовом у лютому 2023 року позивачем пропущено строк позовної давності щодо періодичних платежів процентів за користування кредитними коштами, нарахованих за період з квітня 2015 року по лютий 2017 року, як щодо боржника, так і до поручителя, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Проценти, нараховані банком за березень 2017 року, підлягали сплаті у період з 1 по 10 квітня 2017 року. Оскільки кошти сплачені не були, перебіг строку позовної давності розпочався 11 квітня 2017 року.

2 квітня 2020 року набрав чинності Закон №540-ІХ, згідно з яким під час дії карантину, встановленого КМУ з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) строки, визначені ст. 257 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину. Час дії карантину неодноразово продовжувався постановами КМУ. Дата закінчення карантину визначена постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року №651 Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Таким чином, визначений ст. 257 ЦК України строк позовної давності за усіма періодичними платежами по сплаті процентів, нарахованих банком починаючи з березня 2017 року і до кінця строку кредитування, продовжений законом і не пропущений банком на час предявлення позову у лютому 2023 року як щодо боржника, так і щодо поручителя.

Отже, стягненню на користь позивача з відповідачів солідарно підлягають проценти, нараховані за період з 1 березня 2017 року до 1 червня 2021 року (закінчення строку кредитування), що виходячи із наданого банком розрахунку (т.1, а.с. 25-34) складає суму 45 084, 61 доларів США.

У задоволенні позовних вимог про стягнення процентів, нарахованих за період з 1 червня 2021 року по 31 січня 2023 року слід відмовити, оскільки такі проценти нараховані поза межами визначеного умовами договору строку кредитування.

З врахуванням наведеного, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення, яким слід закрити провадження у справі в частині позовних вимог акціонерного товариства УкрСиббанк про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 простроченої заборгованості з повернення кредитних коштів та нарахованих процентів станом на 6 травня 2015 року; позовні вимоги банку в іншій частині задовольнити частково, стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за тілом кредиту за період з 7 травня 2015 року по 1 червня 2021 року у розмірі 51 111, 52 доларів США, та заборгованість зі сплати процентів за період з 1 березня 2017 року по 1 червня 2021 року у розмірі 45 084, 61 доларів США.

Щодо судового збору.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

АТ УкрСиббанк сплачено судовий збір при зверненні до суду із позовом у розмірі 89411,94 грн та при зверненні із апеляційною скаргою 134117,91 грн.

Розмір задоволених позовних вимог у відсотковому відношенні становить 52, 54%.

Таким чином, розмір судового збору, який підлягає відшкодуванню АТ УкрСиббанк, становить 46 968, 09 грн (89411,94*52,54/100) за подання позовної заяви та 70 452, 17 грн (134117,91*52,54/100) за подання апеляційної скарги, разом 117 420, 26 грн.

Отже, слід стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ УкрСиббанк сплачений судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги у сумі по 58 710, 13 грн з кожного.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 141, 367, 376, 382-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства УкрСиббанк задовольнити частково.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 червня 2024 року скасувати.

Закрити провадження у справі в частині позовних вимог акціонерного товариства УкрСиббанк про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 простроченої заборгованості з повернення кредитних коштів та нарахованих процентів станом на 6 травня 2015 року за договором про надання споживчого кредиту №0 від 2 червня 2006 року.

Ухвалити нове судове рішення в частині вирішення позовних вимог акціонерного товариства УкрСиббанк про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованості з повернення кредитних коштів та нарахованих процентів за договором про надання споживчого кредиту №0 від 2 червня 2006 року, за період з 7 травня 2015 року до 7 лютого 2023 року, яким вказані позовні вимоги акціонерного товариства УкрСиббанк - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь акціонерного товариства УкрСиббанк (вул. Андріївська, 2/12, м. Київ; ЄРДПОУ 09807750) 85 640, 49 доларів США (вісімдесят пять тисяч шістсот сорок доларів США сорок девять центів) заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №0 від 2 червня 2006 року, з яких : 40 555, 88 доларів США заборгованість за тілом кредиту за період з 7 травня 2015 року по 1 червня 2021 року, 45 084, 61 доларів США заборгованість зі сплати процентів за період з 1 березня 2017 року по 1 червня 2021 року.

В задоволені решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь акціонерного товариства УкрСиббанк сплачений судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги у сумі по 58 710, 13 грн з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 9 грудня 2024 року.

Головуюча Хома М.В.

Судді Гірський Б.О.

Храпак Н.М.