С О Л О М ' Я Н С Ь К И Й Р А Й О Н Н И Й С У Д М І С Т А К И Є В А
___________________________________________________________________________________________
Провадження 2/760/3408/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

І. Вступна частина

10 липня 2024 року Солом`янський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Коробенка С.В. розглянув в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної дружини.

ІІ. Описова частина

В липні 2023 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення з нього аліментів на її утримання у зв`язку з тим, що вона є непрацездатна, потребує матеріальної допомоги, а Відповідача має можливість таку допомогу надавати.

Ухвалою від 28.07.2023 в справі було відкрито спрощене позовне провадження.

Свої вимоги ОСОБА_1 мотивує тим, 25 липня 1981 року між сторонами було зареєстровано шлюб. Станом на день подання позову в суді вирішувалася справа за позовом Відповідача про розірвання шлюбу.

Позивач зазначила, що в квітні 2022 року вона вийшла на пенсію, а в червні 2022 року за станом здоров`я була вимушена звільнитися з роботи. Їй була призначена пенсія в розмірі 2300 гривень, яка згодом перерахована до 2760 гривень.

ОСОБА_1 вказує, що з 31.01.2023 року вона визнана інвалідом ІІ групи довічно. Починаючи з 2019 року вона перенесла три хірургічні втручання, протягом 2029-2022 років неодноразово проходила лікування в різних медичних установах.

З огляду на виявлені у неї хвороби та медичні призначення, як вказує Позивачка, для підтримки свого здоров`я щомісячно пожиттєво вона має витрачати на ліки суму в розмірі близько 6000 гривень.

Таким чином, як стверджує Позивачка, розміру її пенсії не вистачає для задоволення її потреб, пов`язаних з життєзабезпеченням та лікуванням. Між тим, Відповідач, який має можливість надавати їй матеріальну допомогу, оскільки він отримує пенсію в розмірі 20000 гривень, добровільно відмовляється допомагати.

Позивачка підкреслює, що хоч формально розмір її пенсії і перевищує прожитковий мінімум для непрацездатної особи, вона не в змозі задовольнити усі її першочергові потреби.

У зв`язку з цим Позивачка просить стягнути з Відповідача аліменти в розмірі 1/3 частини від усіх його доходів щомісячно.

15 березня 2024 року до суду надійшов відзив Відповідача ОСОБА_2 , в якому він виклав свої заперечення проти позову, заявленого до нього. Зазначив, що в розумінні ст. 75 СК України Позивачка не є особою, яка потребує матеріальної допомоги, оскільки її пенсія перевищує прожитковий мінімум для непрацездатних осіб. Крім того, як зазначив Відповідач, у власності Позивачки перебуває квартира, заміський будинок, паркомісце та автомобіль, що свідчить про її задовільний матеріальний стан.

01 квітня 2024 року до суду надійшла відповідь Позивачки на відзив, в якому вона виклала у позові свої заперечення проти аргументів Відповідача.

ІІІ. Мотивувальна частина

Дослідивши наявні в справі письмові докази, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що 25 липня 1981 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було зареєстровано шлюб. (а.с. 10)

З липня 2022 року ОСОБА_1 отримує пенсію, яка в період до березня 2023 року становила 2300 гривень, а з березня 2023 року - 2760 гривень.

З 31 січня 2023 року Позивачці встановлена ІІ група інвалідності довічно у зв`язку з загальним захворюванням.

Встановлено, що протягом 2019-2022 років ОСОБА_1 перебувала на лікуванні у багатьох медичних закладах, нею перенесено три хірургічні операції, у зв`язку з чим показано застосування цілого спектру лікарських препаратів.

Так, матеріалами справи підтверджують витрати Позивачки на придбання медичних препаратів протягом червня 2023 року в сумі, що перевищує 4200 гривень (а.с. 41). Крім того, нею понесені витрати і на діагностичні процедури. (а.с. 43)

Відповідно до частин 1-3 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.

Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю І, II чи III групи.

Чинне законодавство у частині другій статті 75 СК України надає перелік загальних умов для надання утримання одному з подружжя: 1) його непрацездатність; 2) потреба у матеріальній допомозі; а також здатність другого з подружжя надавати матеріальну допомогу. В даному випадку мова йде про юридичний склад, який містить юридичні факти, що є підставою для набуття одним з подружжя права на утримання і створення обов`язку для іншого з подружжя таке утримання надавати.

При цьому відповідно до частини четвертої статті 75 СК України один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Верховний Суд в постанові від 24.06.2021 в справі № 759/6629/19, розглянувши спір в аналогічних правовідносинах, зазначив, що у даному випадку можна вести мову про кореляцію нужденності із розміром прожиткового мінімуму, яка неодноразово критикувалась в доктрині сімейного права з огляду на саме визначення прожиткового мінімуму, наведене у статті 1 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05 жовтня 2000 року. Тобто цей мінімум можна визнати допустимим у випадках лише нормального життєзабезпечення людини, але він не є достатнім у разі, якщо мова йде про непрацездатну особу, зокрема, яка позбавлена можливості працювати.

Необхідні потреби непрацездатної людини, як правило, не обмежені тими звичайними потребами, які має здорова людина, тому вимагають додаткових витрат на лікування, оздоровлення, харчування, що зумовлено іншим, відмінним способом життя такої людини.

Аналіз норм СК України свідчить, що четвертою істотною умовою виникнення права одного із подружжя на утримання є відсутність зловживання правом з її боку. Форми такого зловживання визначені у частині першій статті 83 СК України, згідно з якою рішенням суду може бути позбавлено одного з подружжя права на утримання або обмежено його строком, якщо:

1) подружжя перебувало в шлюбних відносинах нетривалий час;

2) непрацездатність того з подружжя, хто потребує матеріальної допомоги, виникла в результаті вчинення ним умисного кримінального правопорушення;

3) непрацездатність або тяжка хвороба того з подружжя, хто потребує матеріальної допомоги, була прихована від другого з подружжя при реєстрації шлюбу;

4) одержувач аліментів свідомо поставив себе у становище такого, що потребує матеріальної допомоги.

Таким чином, за умови відсутності зловживань, визначених у частині першій статті 83 СК України, або передумов обмеження права одного із подружжя на утримання з боку іншого подружжя, які передбачені частиною 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, непрацездатне подружжя має право на матеріальну допомогу в сенсі статті 75 СК України.

В розумінні положень частини четвертої статті 75 СК України один із подружжя, який є особою з інвалідністю, не є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо його пенсія забезпечує йому встановлений законом прожитковий мінімум, однак, внаслідок наявності у нього інвалідності (онкологічного захворювання) така особа обтяжена необхідністю несення додаткових витрат на своє лікування.

З цієї точки зору факт отримання одним із подружжя пенсії, яка формально забезпечує йому встановлений законом прожитковий мінімум, слід тлумачити змістовно, виходячи із реального розміру цієї пенсії, а також витрат, які несе ця особа на лікування й на потреби із забезпечення свого життя. Також варто враховувати обов`язок подружжя із забезпечення (утримання) іншого подружжя, який визначений як в частині першій статті 75 СК України, так і в низці інших приписів СК України.

Згідно з частинами першою, другою статті 77 СК України утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі.

Таким чином, зміст частини четвертої статті 75 СК України слід тлумачити системно, враховуючи встановлений іншими статтями СК України обов`язок подружжя утримувати інше подружжя й міжнародні стандарти правового захисту осіб з інвалідністю, яким у даній справі є подружжя, яке потребує матеріальної допомоги.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Останній, зокрема, полягає у визнанні людини, її життя і здоров`я, честі і гідності, недоторканності і безпеки найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (стаття 3 Конституції).

Конституція України в статті 1 проголошує, що Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава. Згідно з Основним законом України ознаками України як соціальної держави є соціальна спрямованість економіки, закріплення та державні гарантії реалізації соціальних прав громадян. Одним з найважливіших соціально-економічних прав людини є право на достатній життєвий рівень для особи та її сім`ї (стаття 48), між тим поняття «достатній життєвий рівень» в Конституції України не розкривається і не визначається, як він співвідноситься із прожитковим мінімумом. В той же час у Рішенні Великої палати Конституційного Суду України від 22 травня 2018 року зазначено, що «у державі, яку проголошено соціальною, визначений законодавцем розмір прожиткового мінімуму має реально забезпечувати гідний рівень життя людини» (речення друге абз.1 пп. 2.3 п. 2 мотивувальної частини). Це зобов`язує державу створити ефективну систему соціального захисту різних категорій осіб, яка сприяла б узгодженню рівня їхнього життя з реалізацією права на достатній життєвий рівень для них та їхніх сімей шляхом надання відповідного соціального забезпечення (абз.4-5 пп.2.3 п. 2 мотивувальної частини Рішення Великої палати Конституційного Суду України).

Отже, призначення особі з інвалідністю відповідної пенсії по інвалідності або іншої соціальної виплати не може знаходитися у зв`язку із виплатами, які здійснює подружжя на утримання іншого подружжя, яке є особою із інвалідністю. Факт призначення державою пенсії по інвалідності не може впливати на факт призначення судом аліментів на утримання подружжя або ж виключати його.

Окрім Конституції України, права та свободи людини знаходяться під захистом міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. При цьому останні є частиною національного законодавства України (стаття 9 Конституції).

Зокрема, невід`ємною частиною національного законодавства України є Конвенція про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції ратифіковані Верховною Радою України 17 липня 1997 року (далі - Конвенція).

Вищезазначені міжнародні документи та відповідне законодавство України, включаючи її Конституцію, становлять концептуальний каркас розуміння принципу верховенства права.

Відповідно до статті 2 Конвенції про захист прав і основних свобод людини право кожного на життя охороняється законом.

Згідно зі статтею 12 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права на Державах-підписантах лежить обов`язок створення умов, які б забезпечували всім медичну допомогу і медичний догляд у разі хвороби. В свою чергу Конвенція про права осіб з інвалідністю, визнаючи важливою доступність охорони здоров`я, зобов`язує Держави-учасниці Конвенції вживати усіх належних заходів для забезпечення доступу осіб з інвалідністю до послугу сфері охорони здоров`я (стаття 12 Конвенції).

Таким чином, Верховний Суд зазначив, що державні органи України, в тому числі судової гілки влади при розгляді питань, пов`язаних з правом особи на охорону життя і здоров`я, повинні керуватися вищезазначеними положеннями Конституції України та міжнародних документів як основоположних нормативно-правових актів, в яких знаходить своє втілення принцип верховенства права.

Обґрунтовуючи підстави позову, Позивачка ОСОБА_1 посилалась на те, що за станом здоров`я її майновий стан є вкрай нужденним, у зв`язку з чим просила стягнути з ОСОБА_2 , з яким на час подання позову перебувала у зареєстрованому шлюбі, аліменти на її утримання в розмірі 1/3 від усіх його доходів.

Аналіз матеріалів справи свідчить про те, що вартість лікування Позивачки суттєво перебільшує розмір прожиткового мінімуму, гарантованого державою, та фактичного розміру пенсії, який вона отримує. В результаті цього, право останньої на достатній життєвий рівень для себе, гарантований статтею 48 Конституції України, буде порушене і обов`язок держави щодо створення умов, які б забезпечували всім медичну допомогу і медичний догляд у разі хвороби, буде невиконаний (стаття 12 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права).

Посилання Відповідача у відзиві на те, що Позивачка має у власності нерухоме майно та автомобіль, суд оцінює критично, оскільки вказане майно за ознаками часу його набуття відноситься до спільного майна подружжя, а крім того, в справі відсутні докази використання його з метою отримання доходу.

Зазначене випливає з того очевидного факту, що Позивачка вимушена робити вибір між можливою загибеллю від відсутності відповідного лікування, або від відсутності достатнього харчування, що прямо порушує принцип верховенства права щодо визнання в Україні людини, її життя і здоров`я, честі і гідності, недоторканності і безпеки найвищою соціальною цінністю, утвердження і забезпечення прав і свобод якої є головним обов`язком держави (стаття 3 Конституції України).

У частині 4 статті 75 СК України не передбачено можливості визнання особою з інвалідністю такою, що потребує матеріальної допомоги, якщо її пенсія забезпечує встановлений законом прожитковий мінімум.

Тому, як і колегія суддів Верховного Суду в справі №759/6629/19, в даній справі суд вважає, що приписи частини четвертої статті 75 СК України, відповідно до якої один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом, не відповідають нормам статей 3, 8 та 48 Конституції України, а тому вони не підлягають застосовуванню.

З урахуванням наведеного, суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення з Відповідача на користь Позивачки, якій встановлена друга група інвалідності та яка потребує матеріальної допомоги, аліментів на її утримання, з врахуванням можливості Відповідача надавати таку допомогу.

Така можливість підтверджується, зокрема, відповіддю Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області від 10.05.2024, згідно з якою ОСОБА_2 отримує пенсію за вислугу років в розмірі 21350,24 гривень.

Оцінюючи потреби Позивачки, розмір її пенсії а також розмір пенсії Відповідача, суд вважає можливим частково задовольнити позов, стягнувши з ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_1 в розмірі 1/4 частини всіх його доходів, що не буде непомірним тягарем для Відповідача і в той же час у достатній мірі забезпечуватиме належний рівень матеріального утримання непрацездатної дружини (в тому числі - після розірвання шлюбу).

Відповідно до п. 1 ст. 367 ЦПК України рішення підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з Відповідача підлягає стягненню судовий збір н користь держави в розмірі 1073,60 гривень.

IV. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 223, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд вирішив:

1.Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на її утримання аліменти в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 07 липня 2023 року.

В іншій частині позову відмовити.

2.Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1073,60 гривень.

3.Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

4.Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ;РНОКПП: НОМЕР_2 .

Суддя: