Провадження № 2-о/686/649/24
УХВАЛА

30 жовтня 2024 року м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області

у складі: головуючого судді - Дем`янова Ю.М.,

за участі секретаря судового засідання - Ткаченко Л.Г.,

заявника - ОСОБА_1 ,

представника заявника - адвоката Підлісного О.В.,

заінтересованої особи - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хмельницький цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , про встановлення факту перебування особи на утриманні,

встановив:

Стислий виклад позицій учасників справи.

ОСОБА_1 23.08.2024 звернувся до суду із заявою про встановлення факту перебування дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на його утриманні.

В обґрунтування указаної заяви ОСОБА_1 зазначає про те, що перебуває у шлюбі із ОСОБА_5 з 22.08.2022 по даний час. У шлюбі подружжя має спільну дитину, а саме ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також на його утриманні перебуває неповнолітня дитина від першого шлюбу - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

При цьому заявник вказує, що з моменту реєстрації шлюбу разом із ними проживає малолітня донька дружини від першого шлюбу - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , факт утримання якої він має намір встановити у судовому порядку.

Факт утримання та виховання малолітньої ОСОБА_4 заявник підтверджує долученими до заяви доказами, а саме: копією рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25.03.2021 у цивільній справі № 686/29623/20 про розірвання шлюбу між ОСОБА_8 та ОСОБА_3 , копією довідки з місця роботи від 18.06.2024 № 21-89вн-24 про наявність постійного доходу у заявника, копією акта №143 від 11.06.2024, яким підтверджується факт проживання ОСОБА_4 разом із ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , копією довідки від 23.09.2024 № 634/01-45 про участь заявника у шкільному житті ОСОБА_4 , а також копіями квитанцій від 29.08.2024 та 08.09.2024 про оплату вартості навчання у позашкільному гуртку та переказ власних коштів на рахунок ОСОБА_4 .

ОСОБА_1 стверджує, що біологічний батько ОСОБА_4 не здійснює в добровільному порядку утримання та виховання доньки. При цьому, зі слів заявника, його дружиною стягуються аліменти із ОСОБА_3 на утримання доньки в примусовому порядку (наявне відкрите виконавче провадження).

Заінтересована особа - ОСОБА_2 у судовому засіданні пояснила, що є матір`ю доньки ОСОБА_4 , факт утримання якої має намір встановити її чоловік - заявник ОСОБА_1 .

Також зазначила, що з 2020 року не проживає із ОСОБА_3 . Рішенням Хмельницького міськрайонного суду у 2021 році шлюб розірвано. Після розірвання шлюбу вона подала заяву щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів із ОСОБА_3 на утримання доньки ОСОБА_4 .

Як зазначає ОСОБА_2 до початку 2023 року батько не сплачував аліменти на утримання доньки і мав заборгованість, однак з січня 2023 року він був мобілізований до ЗС України і наразі заборгованості зі сплати аліментів немає, оскільки вони в примусовому порядку стягуються із його грошового утримання. Середній розмір аліментів, як вказує ОСОБА_2 , щомісячно становить 8-10 тис. грн. При цьому заінтересована особа вказує, що її чоловік ОСОБА_1 повністю займається вихованням доньки, проживає разом із нею однією сім`єю, піклується про неї та має гарні відносини із донькою.

Інші заінтересовані особи до суду не з`явились, пояснення щодо поданої до суду заяви про встановлення факту перебування особи на утриманні не надали.

Встановлення факту перебування ОСОБА_4 на утриманні ОСОБА_1 породжує юридичні наслідки для заявника, а саме можливість оформлення відстрочки від військової служби для військовозобов`язаних чоловіків, які мають на утриманні трьох і більше дітей. На думку заявника в даних обставинах встановити указаний факт іншим способом, окрім звернення до суду, неможливо.

Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 28.08.2024 відкрито провадження у справі в порядку окремого провадження.

Ухвалою суду від 25.09.2024 до участі у справі в якості заінтересованих осіб також залучено ОСОБА_3 - батька малолітньої ОСОБА_4 , та ОСОБА_8 - мати малолітньої дитини, факт утримання над якою має намір встановити заявник, справу призначено до судового розгляду.

Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювалися.

Представник заінтересованої особи ІНФОРМАЦІЯ_5 , а також ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, про дату та час судового засідання повідомлені належним чином.

Будь-яких інших заяв та клопотань від учасників справи не надходило.

Встановлені судом фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 перебуває у шлюбі із ОСОБА_2 з 23.08.2024 по даний час. Указані обставини підтверджуються копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 23.08.2023.

У даному шлюбі в подружжя народилася ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Указані обставини підтверджуються копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 31.03.2023. У графі «Батьки» указаного свідоцтва про народження зазначено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Також судом встановлено, що від попереднього шлюбу у дружини заявника є малолітня донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Указані обставини підтверджуються копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 27.03.2012. В графі «Батьки» зазначено ОСОБА_3 та ОСОБА_8 .

Заявник ОСОБА_1 , його дружина ОСОБА_2 та двоє дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_6 проживають за однією адресою, а саме: АДРЕСА_1 . Указані обставини підтверджуєються відомостями про місце проживання із акту проживання № 143 від 11.06.2024.

Доказів звернення ОСОБА_1 до відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки з метою оформлення права на відстрочку від військової служби для військовозобов`язаних чоловіків, які мають на утримання трьох і більше дітей, а також відмову компетентного органу у наданні такої відстрочки заявником не надано.

Отже, судом встановлено, що зміст правовідносин, які виникли на даний час та є предметом судового розгляду це встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні, з метою оформлення відстрочки від військової служби для військовозобов`язаних чоловіків, які мають на утримання трьох і більше дітей.

Норми права, які застосовував суд, та мотиви їх застосування. Мотивована оцінка аргументів, наведених учасниками справи щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення заяви.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно із пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частинами першою, другою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту, серед іншого щодо перебування фізичної особи на утриманні.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

?факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

?встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

?заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

?чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

З урахуванням наведеного можна констатувати, що існує два порядки (способи) встановлення фактів, що мають юридичне значення, - позасудовий і судовий, які за своїм змістом є взаємовиключними.

У разі оскарження до суду відмови відповідного органу в установленні юридичного факту, який підлягає встановленню у позасудовому порядку, такий спір слід розглядати в порядку адміністративного судочинства і суди насамперед перевіряють, чи відповідає оскаржуване рішення суб`єкта владних повноважень критеріям, визначеним частиною другою статті 2 КАС України, а відповідач в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень відповідно до частини другої статті 77 КАС України повинен довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності.

У даному випадку, як встановлено судом, метою встановлення факту про утримання ОСОБА_1 малолітньої ОСОБА_4 є отримання в подальшому відстрочки від мобілізації. Отже, встановлення указаного факту сприятиме вирішенню в майбутньому можливого спору про право між суб`єктом владних повноважень та заявником.

Також у справі, яка є предметом перегляду, заявник просить встановити факт утримання виховання дитини. Заявлені вимоги, пов`язані з доведенням існування підстав для визнання (підтвердження) за ним певного соціально-правового статусу - особи, яка самостійно утримує дитину, біологічним батьком якої не являється.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейним кодексом України (стаття 1 СК України).

Частиною першою статті 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Статтею 141 СК встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною пятою статті 157 цього Кодексу.

Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені у статтях 150, 151 СК України.

За приписами частини другої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Зазначена норма свідчить про те, що предметом договору є порядок здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Отже, навіть якщо один із батьків проживає окремо від дитини, на підставі цього договору він має здійснювати батьківські права та виконувати обов`язки, що очевидно полягає у вчиненні визначених договором певних дій, необхідних для виховання дитини, а не у повній відмові від них.

Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними.

При цьому сімейні відносини як вид суспільних відносин складаються з суб`єктів, об`єктів і змісту (прав та обов`язків). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є юридичні факти, які поділяються на юридичні дії (настання яких залежить від волі людей і породжує певні правові наслідки) та юридичні події (юридичні факти, які настають незалежно від волі людини).

Так, у силу положень ЦК України у момент народження фізичної особи в неї виникає цивільна правоздатність (здатність мати цивільні права та обов`язки), яка припиняється у момент її смерті (стаття 25 ЦК України), а з підстав, установлених цим Кодексом, виникає цивільна дієздатність (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання), яка може бути обмежена виключно у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 30 ЦК України).

Відповідно до статті 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.

Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом.

Тому смерть, до прикладу, батька дитини є підставою для припинення його обов`язку утримувати дитину.

Згідно із частиною другою статті 15 СК України, якщо особа визнана недієздатною, її сімейний обов`язок особистого немайнового характеру припиняється у зв`язку з неможливістю його виконання.

У частині четвертій статті 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.

Так, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання та утримання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України).

Отже, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися.

Для підтвердження самостійного утримання та виховання дитини іншою особою, відмінною від батька чи матері необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав біологічних батьків обмежується або припиняється.

Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків або інша особа, яка не пов`язана кровним спорідненням, самостійно виконує їх.

СК України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо утримання та виховання дитини. Так само як визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо утримання та виховання дитини.

Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням будь-якого спору про право.

У порядку окремого провадження розглядаються, зокрема, справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян, але тільки якщо вони не пов`язані з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право і якщо заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.

Частиною першою статті 152 СК України встановлено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 155 СК України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

У справі, яка розглядається, заявник просить установити факт перебування на його утриманні дитини, біологічним батьком якої він не являється, проте встановлення такого факту може мати негативні наслідки для батька дитини.

Так, у статті 165 СК України визначено перелік осіб, які мають право звернутися з позовом до суду про позбавлення батьківських прав. За частиною першою цієї статті право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають не лише один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває, а й орган опіки та піклування або прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

З огляду на зазначене, вбачається, що у справі, яка розглядається, наявний спір про право - зокрема, спір щодо участі одного з батьків у вихованні та утриманні дитини та/або ухилення від участі у вихованні та утриманні, який підлягає розгляду в порядку позовного провадження з обов`язковим залученням органу опіки та піклування (частини четверта, п`ята статті 19 СК України)

Доведення факту утримання дитини, особою, яка не є її батьком, пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких біологічний батько не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом.

Такий факт утримання та виховання дитини особою, яка не є батьком дитини не може встановлюватись у безспірному порядку або за домовленістю батьків дитини, в тому числі на підставі укладеного між ними договору або на підставі судового рішення, ухваленого за правилами окремого провадження, оскільки в такому питанні завжди існуватиме загроза порушення принципу дотримання найкращих інтересів дитини.

Факт, про встановлення якого просить ОСОБА_1 , не підлягає з`ясуванню в порядку окремого провадження, оскільки з поданої заяви вбачається спір про право, який не може розглядатися в судовому порядку безвідносно до дій заінтересованих осіб щодо конкретних прав, свобод та інтересів заявника.

Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо утримання та виховання дитини, то факт одноосібного утримання та виховання дитини особою, яка не є батьком може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини.

Інститут окремого провадження не може використовуватися для створення преюдиційних фактів з метою подальшого вирішення будь-якого спору про право.

Указана позиція повністю узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, яка висловлена у постанові від 11.09.2024 за результатами перегляду рішень у цивільній справі № 201/5972/22.

В ході судового розгляду встановлено та не заперечується заявником у справі, що батько малолітньої дитини - ОСОБА_3 , наразі перебуває у складі ЗС України та з нього в примусовому порядку стягуються аліменти на утримання його доньки матір`ю - ОСОБА_8 .

Подана заява про встановлення факту, що має юридичне значення, не підлягає судовому розгляду в окремому провадженні, оскільки за встановлених у цій справі обставин існує спір про право щодо участі одного з батьків у вихованні й утриманні дитини. З урахуванням закріпленого в сімейному законодавстві принципу невідчужуваності сімейних обов`язків, неможливості відмови від них, у тому числі від обов`язків виховання дитини, то питання, заявлене ОСОБА_1 у цій справі, не може з`ясовуватись безвідносно до дій другого з батьків та може вирішуватись у межах спору про право між батьками дитини за загальним правилом у позовному провадженні.

Частиною шостою статті 294 ЦПК України встановлено, що якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Відповідно до частини четвертої статті 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

За установлених у цій справі конкретних обставин факт перебування дитини на утриманні особи, яка не є батьком, не може бути встановлений за правилами окремого провадження, у зв`язку із чим заяву ОСОБА_1 слід залишити без розгляду.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 76, 89, 260, 293, 294, ч. 4 ст. 315 ЦПК України, суд-

постановив:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , про встановлення факту перебування особи на утриманні - залишити без розгляду.

Роз`яснити заявнику, що він має право подати позов на загальних підставах.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Хмельницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Заявник: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ;

Заінтересовані особи:

1. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , місце проживання: АДРЕСА_3 ;

2. ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ;

3. ІНФОРМАЦІЯ_7 , код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ), адреса місцезнаходження: АДРЕСА_5 ).

Повний текст ухвали складено 30.10.2024.

Суддя Юрій ДЕМ`ЯНОВ