ПОСТАНОВА

іменем України

15 жовтня 2024 року м. Кропивницький

справа № 390/332/24

провадження № 22-ц/4809/1487/24

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Чельник О.І. (головуючий, суддя-доповідач), Мурашка С.І., Письменного О.А.,

за участю секретаря судового засідання Антошиної А.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа на стороні позивача - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 20 серпня 2024 року у складі судді Квітки О.О.,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом доОСОБА_2 , третя особа на стороні позивача: ОСОБА_3 , про звільнення від сплати нарахованої заборгованості зі сплати аліментів.

Ухвалою Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 15 квітня 2024 року відкрито провадження у справі.

30 травня 2024 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення позову. В обґрунтування заяви посилався на те, що він сплачує за новим рішенням суду аліменти на навчання свого повнолітнього сина ОСОБА_3 . У вказаному провадженні він звертався до відповідача із пропозицією сплатити наявну заборгованість по аліментам на банківський рахунок сина, оскільки він вже є повнолітнім та вправі розпоряджатися аліментами, які виплачуються на нього самостійно. В той же час відповідач будь-якими методами намагається якнайшвидше здійснити дії по продажу земельної ділянки, що належить позивачеві на праві власності, використовуючи механізми примусового виконання рішення, що неодноразово заявляла позивачеві у формі погроз. Позивач у період виникнення заборгованості служив у лавах ЗСУ. На початку війни надав всю необхідну інформацію державному виконавцеві щодо місця роботи та розміру заробітної плати, на підставі чого і відбувалося стягнення. Із 03 березня 2022 року позивач був мобілізований та знаходився у м. Лисичанськ Луганської області. Коли сину ОСОБА_4 виповнилося 18 років і настав час закривати виконавче провадження, то державний виконавець зазначив, що борг становить 6000 грн. Але пізніше державний виконавець пред`явив розрахунок у сумі 221384,22 грн. Пояснюючи суму боргу державний виконавець зазначив, що лише по закінченню провадження отримав інформацію про суму нарахувань під час служби у ЗСУ. Необхідність вжиття заходів забезпечення позову у спосіб, передбачений п.2 ч.1 ст.150 ЦПК України, а саме заборона приватному виконавцю вчиняти будь-які дії з відчуження, передання у власність третім особам належного позивачеві майна, на який накладено арешти у виконавчому провадженні, обґрунтовується тим, що приватний виконавець, на виконанні у якого наразі перебуває виконавчий лист, може здійснити звернення на майно позивача. Реалізація зазначених дій зумовить для позивача додаткові витрати, пов`язані із необхідністю звернення з позовами щодо оскарження відповідних дій, а також призведе до ситуації, за якої будуть порушені його майнові права, поновлення яких може бути утруднене.

Посилаючись на зазначені обставини просив суд в порядку забезпечення позову заборонити вчиняти будь-які дії по примусовому виконанню виконавчого листа у справі №390/1630/20, провадження № 2/390/199/21, від 13 травня 2021 року за виконавчим провадженням №75080969, яке відкрито приватним виконавцем виконавчого округу Кіровоградської області Чумаком Олександром Олексійовичем, та зупинити стягнення у вказаному виконавчому провадженні.

Ухвалою Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 20 серпня 2024 року у задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушенням норм процесуального права, просив вказану ухвалу скасувати та постановити нове судове рішення про задоволення його заяви.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 підтримав доводи поданої апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Інші учасники справи у судове засідання апеляційного суду не з`явилися. Про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили. Колегія суддів постановила ухвалу про розгляд справи у відсутності відповідача та третьої особи на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - без змін.

Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції дійшов висновку про те, що обраний ОСОБА_1 спосіб забезпечення позову фактично наперед вирішує питання, які стосуються розгляду частини позовних вимог по суті, оскільки беззаперечно пов`язаний з предметом спору, що відповідно до вимог частини 10 статті 150 ЦПК України є недопустимим.

Колегія суддів погоджується з висновком суду, виходячи з такого.

Відповідно до статей 149, 150 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 1, 2, 3 ст. 150 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області від 20 травня 2024 року відкрито виконавче провадження за виконавчим листом Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 13 травня 2021 року по справі №390/1630/20 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , у розмірі 1/4 частини його заробітку щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.57).

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову позивач просив заборонити вчиняти будь-які дії по примусовому виконанню виконавчого листа у справі №390/1630/20, провадження №2/390/199/21, від 13 травня 2021 року за виконавчим провадженням №75080969, яке відкрито приватним виконавцем виконавчого округу Кіровоградської області Чумаком Олександром Олексійовичем, та зупинити стягнення у вказаному виконавчому провадженні, тобто на підставі п.п.2, 6 ч.1 ст.150 ЦПК України.

Проте, зупинення стягнення на підставі виконавчого документу вживається судом у тому разі, коли такий виконавчий документ оскаржується боржником у судовому порядку.

Разом з тим, предметом цього позову є звільнення від сплати нарахованої заборгованості по аліментам на користь ОСОБА_2 у розмірі 221384,22 грн. Доказів того, що виконавчий лист у справі №390/1630/20, провадження №2/390/199/21, оскаржується у судовому порядку матеріали справи не містять.

Згідно із статтею 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

У постановах Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року в справі № 705/3587/21-ц, від 12 січня 2023 року в справі № 334/9179/21, від 13 березня 2024 року в справі № 372/1561/23, від 11 квітня 2024 року в справі № 127/32578/23 викладено правовий висновок, згідно з яким недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із частиною 1 статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Отже рішення суду обов`язкові до виконання, тому державний виконавець зобов`язаний вживати передбачені Законом України «Про виконавче провадження» заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Враховуючи зазначене вище апеляційний суд також звертає увагу, що перешкоджання виконання рішення суду, яке набрало законної сили та підлягає виконанню,є недопустимим.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що, оскільки у цій справі виконавчий документ за п.6 ч.1 ст. 150 ЦПК Україниборжником не оскаржується, тому зупинення стягнення в межах виконавчого провадження №75080969 (виконавчий лист у справі №390/1630/20), а також заборони вчиняти будь-які дії щодо примусового виконання вказаного виконавчого документа до набрання законної сили рішення суду, є необґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги зазначених висновків суду не спростовують.

Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому на підставі статті 375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 20 серпня 2024 рокубез змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 24 жовтня 2024 року.

Головуючий суддя О.І. Чельник

Судді С.І. Мурашко

О.А. Письменний