Житомирський апеляційний суд
Справа №481/1168/21 Головуючий у 1-й інст. Кононихіна Н. Ю.
Категорія 70 Доповідач Борисюк Р. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2024 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Павицької Т.М., Трояновської Г.С.,

розглянувши у письмовому провадженні у місті Житомирі цивільну справу № 481/1168/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 адвоката Кравчука Василя Івановичана заочне рішення Олевського районного суду Житомирської області від 31 жовтня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Кононихіної Н.Ю. у місті Олевську,

в с т а н о в и в :

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернулась з даним позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на період його навчання, але не більше ніж до досягнення ним 23 років, в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходів) відповідача.

Позов мотивувала тим, що відповідач є батьком сина ОСОБА_4 , який є повнолітнім і перебуває на стаціонарному навчанні у Новобузькому коледжі Миколаївського національного аграрного університету. Він немає доходів та знаходиться на утриманні матері. Враховучи, що відповідач є працездатним, останній зобов`язаний утримувати свого сина, який продовжує навчання.

Заочним рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 31 жовтня 2022 року позов задоволено повністю та вирішено питання судових витрат.

У поданій апеляційній скарзі, представник відповідача адвокат Кравчук В.І. просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Зазначає, що суд дійшов помилкового та передчасного висновку в задоволенні позовних вимог, оскільки належним чином не дослідив та не встановив всіх обставин справи, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення, а висновки суду є помилковими.

Зазначає, що справа розглянута судом першої інстанції у відсутність відповідача, належних доказів про вручення йому ухвали про відкриття провадження, копії позовної заяви та доданих до неї документів матеріали справи не містять.

Вказує, що судом було порушено право Заявника на участь в судовому засіданні, що позбавило його можливості під час слухання справи висловити свої доводи, надати суду пояснення. ОСОБА_2 не знав про розгляд справи, так як був призваний на військову службу під час мобілізації з 24 лютого 2022 року.

Крім того, місцевим судом не взято до уваги, що відповідач має також на утриманні неповнолітнього сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Крім того, на підставі рішення Олевського районного суду Житомирської області від 12 грудня 2017 року по справі 287/407/17 з нього стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача до 09 серпня 2029 року, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно.

Зазначає, що діти, народжені в різних шлюбах від різних матерів, мають абсолютно рівні права на матеріальну допомогу.

Вважає, що рішення Олевського районного суду Житомирської області від 31 жовтня 2022 року у даній справі не забезпечує баланс інтересів дітей, оскільки інші діти відповідача опиняться у нерівному матеріальному становищі.

Окрім того, судом першої інстанції не враховано, що він проходив військову службу за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_1 . Коли перебував в зоні бойових дій та виконував бойові завдання на передових позиціях, отримав поранення, має інвалідність третьої групи. У подальшому проходив довготривале лікування. На даний час змушений підтримувати лікування та здійснювати реабілітацію частково за власний рахунок і проходить службу у другому відділі ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Зауважує, що позивач не надала суду належних доказів щодо стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання. Суд не мав достатніх правових підстав для винесення рішення на її користь.

Ухвалами Житомирського апеляційного суду від 11 жовтня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та 28 листопада 2024 року справу призначено до розгляду.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивачки адвокат Григорєв Р.І. її не визнав, просив відмовити у задоволенні скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України (частина 1 статті 368 ЦПК України).

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи про стягнення аліментів.

Враховуючи наведене, розгляд справи здійснюється без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною 5 статті 268, статті 381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав відповідачу строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Враховуючи характер спірних правовідносин між сторонами, предмет доказування, зважаючи на конкретні обставини у справі, які не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, оскільки в матеріалах справи містяться докази, надані сторонами, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне розглядати справу у порядку письмового провадження без участі сторін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем не було надано доказів, які б свідчили про неможливість надавати матеріальну допомогу повнолітньому синові, який продовжує навчання і потребує такої допомоги. Місцевим судом призначено аліменти у розмірі 1/4 частки з усіх видів від заробітку відповідача щомісячно, але не більше як до досягнення ним 23 років.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення аліментів із відповідача, але у той же час вважає, що їх розмір є завищеним з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_7 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 26 серпня 2003 року (а.с.15).

Як вбачається з копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 , виданого Новобузьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Попільнянського районного Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області. 08 серпня 2007 року між сторонами розірвано шлюб. Після реєстрації розірвання шлюбу ОСОБА_7 присвоєно прізвище « ОСОБА_8 », згідно копії актового запису за №84 (а.с.5).

Згідно копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 , виданого виконавчим комітетом Лопатицької сільської ради Олевського району Житомирської області, 12 січня 2011 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , про що зроблено відповідний актовий запис №1, прізвище дружини після реєстрації шлюбу : « ОСОБА_11 » (а.с.9).

У відповідності до копії довідки №213 від 09 серпня 2021 року, виданої Новобузьким коледжом Миколаївського національного аграрного університету, син сторін - ОСОБА_3 навчається на денній формі, є студентом 4 курсу за спеціальністю «Агроінженерія». Термін навчання: з 01 вересня 2018 року по 30 червня 2022 року (а.с.13).

Також із довідки №15 від 23 вересня 2022 року виданої Миколаївським національним аграрним університетом, вбачається, що син сторін ОСОБА_3 навчається на денній формі інженерно-енергетичного факультету Миколаївського національного аграрного університету четвертого рівня акредитації. Термін навчання з 15 вересня 2022 року по 30 червня 2025 року ( а.с. 44).

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (Hunt v. Ukraine) (Заява № 31111/04) вказав на те, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (п. 54).

Статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

За приписами статті 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних правна результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Отже предметом позову у цій справі є стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання.

Потреба повнолітнього ОСОБА_3 у матеріальній допомозі батька витікає з його навчання на денній формі, у зв`язку з чим він не в змозі офіційно працювати та отримувати доходи.

Законодавчо визначена можливість платника аліментів надавати матеріальну допомогу своїм повнолітнім дочці, сину витікає насамперед з обставин, пов`язаних безпосередньо із самим платником - його працездатністю, станом здоров`я тощо, а також інших обставин на його боці, які мають враховуватися судом.

При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють його дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

Виходячи зі змісту наведених норм та проаналізувавши наявні матеріали справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, визначаючи розмір аліментів, дійшов помилкового висновку про необхідність стягнення з ОСОБА_2 на користь позивачки аліментів у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, оскільки неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи.

Колегія суддів враховує, що обов`язок піклуватися та матеріально забезпечувати повнолітнього сина сторін, який навчається не може покладатися повністю на одного з батьків. Обов`язок щодо утримання своїх дітей лежить на обох батьках.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звертаючись до суду з даним позовом, жодним чином не зазначає про розміри своїх доходів, в той же час намагається повністю покласти обов`язок щодо утримання їхнього сина на ОСОБА_2 .

Встановлено, що у відповідача на утриманні є ще один неповнолітній син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується матеріалами справи (а.с.161).

Згідно копії рішення Олевського районного суду Житомирської області від 12 грудня 2017 року по справі №287/407/17 з ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дитини сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача до 09 серпня 2029 року, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно (а.с.162).

Діти, народжені в різних шлюбах від різних матерів, мають абсолютно рівні права на матеріальну допомогу. Такий висновок зроблений Верховним Судом у постанові від 21 липня 2021 року у справі №691/926/20.

Колегія суддів зауважує, що ОСОБА_2 встановлено третю групу інвалідності з 10 жовтня 2022 року. Інвалідність встановлена на строк до 01 листопада 2024 року, що підтверджується копією довідки до акту огляду МСЕК серії 12ААГ №083958 (а.с.167 зворот).

Крім того, відповідно до копії довідки про облік, слідує, що ОСОБА_2 знаходиться на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області з 04 жовтня 2021 року і одержує пенсію по інвалідності згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с.167).

Відповідно до вимог статей 12, 13, 81 ЦПК України обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів звертає увагу на те, що доказів на підтвердження вартості інших витрат, пов`язаних з навчанням сина ОСОБА_4 (вартості підручників, посібників для навчання, вартості іншого приладдя, проїзду до навчального закладу, тощо), позивач не надала і такі не встановлені судом.

Із урахуванням вище вказаного, обов`язку утримання повнолітнього сина обома батьками, а також приймаючи до уваги наявність двох неповнолітніх дітей, на утриманні відповідача, наявність у нього третьої групи інвалідності, апеляційний суд вважає за необхідне зменшити розмір стягнутих аліментів із 1/4 частки усіх доходів відповідача до 1/7 частини заробітку (доходу) щомісячно, до закінчення сином навчання, але не більше, ніж до досягнення ним двадцяти трьох років.

Колегія суддів вважає, що саме такий розмір відповідатиме вимогам розумності і справедливості та буде необхідним та достатнім для забезпечення витрат на навчання і, разом із тим, співрозмірним з урахуванням мети аліментного зобов`язання.

Таким чином, доводи апеляційної скарги представника відповідача є частково обґрунтованими і підлягають до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції у відповідності до положень статті 376 ЦПК України у визначеному розмірі аліментів зміні.

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню.

Малозначними, зокрема, є справи, про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) (пункт 3 частини 6 статті 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в сили вимог закону.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Кравчука Василя Івановичазадовольнити частково.

Заочне рішення Олевського районного суду Житомирської області від 31 жовтня 2022 року змінити, зменшивши розмір аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , який продовжує навчання з 1/4 до 1/7 частини від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно,але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений: 29 листопада 2024 року.