РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2024 року Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого-судді Бородіної Н.М.

за участю секретаря Кудінової К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харків цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», АТ «Сенс Банк» про стягнення коштів та моральної шкоди, -

встановив:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся у суд з позовом до відповідачів, ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», АТ «Сенс Банк», в якому просить стягнути солідарно перераховані грошові кошти в сумі 895304,94 грн. та моральну шкоду в розмірі 50000 грн.

В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що в один день - 19 вересня 2018 року були укладені три договору факторингу та три договору відступлення прав вимоги за іпотечним договором між відповідачами, метою яких була передача прав вимоги за кредитом та іпотекою, укладеними з ОСОБА_2 . Позивач свої зобов`язання виконав в повному обсязі та перерахував грошові кошти в сумі 833 307, 94 грн. та 12 000, 00 гривень за нотаріальні послуги, які транзитом згідно укладених договорів були перераховані відповідачу ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» , що підтверджується платіжним дорученням.

27 серпня 2019 року рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова по справі 639/6370/18, залишеним без змін постаново Харківського апеляційного суду від 14 січня 20 року та постановою Верховного суду в складі касаційного цивільного суду від 06 серпня 2021 року визнано недійсними укладений договір № 344/1 про відступлення права вимоги від 19 вересня 2019 року та договір цесії передачі прав за іпотечним договором № 839/4/27/38/7-714 від 19 вересня 2019 року, який посвідчений ватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чудовським В.А.

Враховуючи визнання недійсним договору, підлягає застосуванню реституція на підставі ст. 216 ЦК України та відшкодуванню моральна шкода

Відповідач - ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», у поданих поясненнях зазначив, що він є не належним відповідачем.

Співвідповідач - АТ «Сенс Банк» , у поданому відзиві проти заявлених вимог заперечував, зазначаючи, що банку позивачем жодних коштів не перераховувалось, внаслідок чого підстави для відшкодування збитків банком позивачу, відсутні.

Співвідповідач ОСОБА_2 у поданому відзиві, проти заявлених вимог заперечував, зазанчаючи, що позовні вимоги позивача є безпідставними та недоведеними, відсутня його вина для відшкодування позивачу шкоди.

Співвідповідач ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт», відзив на позов не надав, у судове засідання не з`явився, повідомлявся судом належним чином.

Підстав для відкладення розгляду справи, суд не вбачає.

Ухвалами суду було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, задоволені клопотання про проведення засідань в режимі відеоконференції, справа призначена до судового розгляді.

Суд заслухавши пояснення відповідача ОСОБА_2 , представника АТ «Сенс Банк» , дослідивши надані докази приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Судом встановлено, що 08.10.2007 року між ОСОБА_2 та АКБ «Укрсоцбанк» в особі Азовсько-Донського відділення ХОФ АКБ «Укрсоцбанк» укладено Кредитний договір №839/3/27/38/7-476.

В забезпечення зобов`язань за Кредитним договором № 839/3/27/38/7-476 від 08.10.2007 року між ОСОБА_2 та АКБ «Укрсоцбанк», в особі Азовсько-Донського відділення ХОФ АКБ «Укрсоцбанк» укладено Іпотечний договір №839/4/27/38/7-714 від 08.10.2007 року.

АТ «Укрсоцбанк» (клієнта) і ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» (фактор) 19 вересня 2018 року уклали договір факторингу, відповідно до умов якого фактор зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження клієнта за плату,

а клієнт зобов`язується відступити факторові свої права грошової вимоги до боржників за договором кредиту від 08 жовтня 2007 року, що укладений між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 .

Відповідно до пункту 1.4 договору факторингу від 19 вересня 2018 року в день підписання цього договору до фактора переходять також права, що виникають з іпотечного договору від 08 жовтня 2007 року, що укладений між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 .

Також 19 вересня 2018 року укладено договір про відступлення права вимоги за вищевказаним кредитним договором та договором іпотеки між

ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» і ТОВ «ФК «Укрфінстандарт».

Крім того, 19 вересня 2018 року між ОСОБА_1 (цесіонарій)

і ТОВ «ФК «Укрфінстандарт» (цедент) укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до пункту 1.1 якого на умовах, визначених цим договором, цедент передає, а цесіонарій приймає права вимоги за договором кредиту від 08 жовтня 2007 року, позичальником за яким є ОСОБА_2 , що укладений з АКБ «Укрсоцбанк», кредитором за яким є цедент на підставі договору факторингу від 19 вересня 2018 року, укладеного з ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» у межах боргу у розмірі 822 304,94 грн, з яких: право вимоги повернення заборгованості за основною сумою кредиту відповідно до основного договору 401 443,46 грн; право вимоги сплати процентів за користування кредитом в розмірі, встановленому основним договором нарахованих та несплачених станом на дату підписання цього договору 420 861,48 грн, а також право вимоги сплати процентів за користування кредитом, нарахованих в майбутньому; право вимоги сплати пені що була нарахована та буде нарахована в майбутньому.

Згідно з пунктом 1.2 договору відступлення права вимоги від 19 вересня

2018 року відступлення прав вимоги за кредитним договором здійснюється на умовах оплати цесіонарієм цеденту вартості відступлених прав вимоги

у порядку, визначеному розділом 2 цього договору.

Пунктом 2.1 договору відступлення права вимоги від 19 вересня

2018 року визначено, що права вимоги за договором, вказаним у пункті 1.1 цього договору, вважаються переданими у день сплати цесіонарієм цеденту суми, визначеної у пункті 2.2 цього договору.

У пункті 2.2 договору відступлення права вимоги від 19 вересня

2018 року передбачено, що вартість прав вимоги, що відступається, складає 833 304,94 грн.

ТОВ «ФК «Укрфінстандарт» (цедент) і ОСОБА_1 (цесіонарій)

19 вересня 2018 року уклали договір (цесії) передачі прав за іпотечним договором, який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Левковець О. Л. 08 жовтня 2007 року.

Позивач свої зобов`язання виконав в повному обсязі та перерахував грошові кошти в сумі 833 307, 94 грн ТОВ «ФК «Укрфінстандарт», що передбачено п.п.2.2. договору та підтверджується платіжним дорученням №95202 від 19.09.2018р.

27 серпня 2019 року рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова по справі 639/6370/18, залишеним без змін постаново Харківського апеляційного суду від 14 січня 20 року та постановою Верховного суду в складі касаційного цивільного суду від 06 серпня 2021 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 а про визнання недійсними договору відступлення та договору передачі прав ,задоволено в повному обсязі. Визнано недійсними укладений договір № 344/1 про відступлення права вимоги від 19 вересня 2019 року та договір цесії передачі прав за іпотечним договором № 839/4/27/38/7-714 від 19 вересня 2019 року, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чудовським В.А. за реєстровим номером 13919.

В рішенні суду зазначено, що за змістом частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а оспорюваний правочин - договір від 19.09.2018 року про відступлення права вимоги №344/1, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Укрфінстандарт» за кредитним договором №839/3/27/38/7-476 від 08.10.2007 року має ознаки договору факторингу, здійснений за плату, однак суперечить наведеним вище приписам цивільного законодавства України щодо суб`єктного складу договору факторингу, то він підлягає визнанню недійсним відповідно до частини першої статті 215 ЦК України.

Постановою ВС у справі № № 639/5905/21 від 28.02.2024р. у задоволенні позову ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (тепер Акціонерне товариство «СЕНС БАНК»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович, про визнання недійсним договору факторингу від 19 вересня 2018 року б/н, укладений між АТ «Укрсоцбанк» і ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» , визнання недійсним договору від 19 вересня 2018 року про відступлення права вимоги, укладений між АТ «Укрсоцбанк» і ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», за іпотечним договором від 08 жовтня 2007 року № 839/4/27/38/7-714, відмовлено.

Відповідно до положень ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.

Враховуючи, що позивач виконав свої зобов`язання за недійсним правочином, шляхом сплати грошових коштів ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» в сумі 833304 грн. 94 коп., суд вважає за необхідне стягнути з вказаного товариства на користь позивача безпідставно набуте майно у вигляді грошових коштів в сумі 833304, 94 грн. коп.

Підстав для застосування до виниклих правовідносин положень ч. 1 ст. 216 ЦК України , суд не вбачає, оскільки законодавець не передбачив односторонньої реституції, лише двосторонню, що в даному випадку відсутнє.

Доказів сплати саме позивачем 12000 грн. та саме за оформлення недійсних договорів про відступлення права вимоги, які укладені Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» та ОСОБА_1 , суду не надано, внаслідок чого в цій частині вимоги задоволенню не підлягають.

Також позивач просить стягнути 50000 грн. моральної шкоди, з посиланням на положення ст.ст. 23, 216 ЦК України .

Згідно ч.2 ст. 216 ЦК України якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

Статтею ст. 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У п.п.3, 10, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (зі відповідними змінами) роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Судам слід мати на увазі, що у разі заподіяння особі моральної шкоди неправомірно вчиненими діями кількох осіб, розмір відшкодування визначається з урахуванням ступеня вини кожної з них.

На осіб, які заподіяли моральну шкоду спільно (взаємопов`язаними, сукупними діями або діями з єдиним наміром), відповідно до статей 174, 451 ЦК ( 1540-06 ) покладається солідарна відповідальність по її відшкодуванню.

Виходячи із наведеного, право на компенсацію моральної шкоди виникає не автоматично при вчиненні заподіювачем шкоди будь-яких неправомірних діянь, а за умови доведення особою, в чому саме полягають моральні страждання і які втрати немайнового характеру вони спричинили.

Разом з тим, позивачем не надведено та не надано доказів наявності фізичних та душевних переживань та страждань , внаслідок неправомірних дій відповідачів . Відсутні докази винних дій відповідачів по відношення до позивача.

Внаслідок чого підстави для відшкодування моральної шкоди , відсутні.

За ч.1 ст. 1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

Доказів завдання відповідачами спільними діями або бездіяльністю шкоди позивачу, суд не надано.

З урахуванням наведеного позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 11, 12, 13, 81, 82, 137, 141, 263-265, 354 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ), Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» (04053, м.Київ, вул.Січових Стрільців,37-41. Код 41153878), Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія»(04112, м.Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського,б.8, код 38750239), АТ «Сенс Банк» (03150, м.Київ, вул.Велика Васильківська,б.100, код 23494714) про стягнення коштів та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» на користь ОСОБА_1 грошові кошти перераховані за недійсний правочин в сумі 833304 грн. 94 коп., а також судовий збір в сумі 8333 грн. 08 коп.

В решті позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Харківського апеляційного суду, через суд першої інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи.

Повний текст виготовлено 16.05.2024р.

Суддя Бородіна Н.М.