Справа № 539/3555/24
Провадження № 2/539/1193/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2024 року Лубенський міськрайонний суд

Полтавської області

у складі: головуючого судді Даценка В.М.,

секретаря Шрейтер С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лубни у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «СЕНС-БАНК», третя особа приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Хара Наталія Станіславівна про визнання виконавчого напису, таким, що не підлягає виконанню та повернення коштів, стягнутих за недійсним виконавчим написом ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася в суд з вищевказаним позовом, який мотивує тим, відповідач є юридичною особою, яка продовжує виконувати всі свої зобов`язання перед клієнтами та контрагентами як правонаступник «АЛЬФА-БАНКУ».

Постановою приватного виконавця Юхименко О.Л. було відкрито виконавче провадження №60570086, щодо виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Н.С. №23275 від 07.10.2019.

Позивачка вказує, що ознайомившись з матеріалами виконавчого провадження, вона вважає, що вищевказаний виконавчий напис вчинено з грубими порушеннями порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами, за яким стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку, лише на підставі нотаріального посвідченого договору та при дотриманні строків звернення.

По виконавчому напису №23275 від 07.10.2019 приватним виконавцем Юхименко О.Л., в рамках виконавчого провадження №60570086 на користь відповідача з її заробітної плати було стягнуто 32 953 грн. 04 коп.

На підставі вищевикладеного, позивачка прохає визнати таким що не підлягає виконанню вищевказаний виконавчий напис №23275 від 07.10.2019 щодо стягнення з неї на користь відповідача заборгованості у розмірі 29 593 грн. 67 коп. та стягнути з останнього на її користь 32 953 грн. 04 коп. безпідставно отриманих коштів , оскільки відпала підставі , на якій відповідач набув кошти внаслідок вчинення виконавчих дій пов`язаних з виконанням виконавчого напису нотаріуса. Судові витрати покласти на відповідача.

У відзиві на позов відповідач просив відмовити в його задоволенні. Зазначив, що приватним виконавцем не були перераховані стягувачу в повному обсязі кошти, отримані від позивача, а тому підстави для їх стягнення відсутні. Позивач звернувся до суду з пропуском строку позовної давності. Виконавчий напис було вчинено на підставі достатніх доказів, а вимоги були безспірними.

У відповіді на відзив позивач зазначила, що доводи відповідача про безпідставність вимоги про стягнення коштів не узгоджуються з нормами чинного законодавства. Також вказала, що посилання на пропуск стркоу позовної давності є безпідставними, оскільки відповідно до Закону 3450-ІХ на строку дії воєнного стану в Україні зупиняється перебіг позовної давності.

У додаткових поясненнях відповідач повторно наголосив на тому, що відсутні підстави для застосування ст.1212 ЦК до відносин, які виникли у зв`язку з безпідставним стягненням основної винагороди приватного виконавця та витрат виконавчого провадження.

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, надавши суду письмову заяву з проханням справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з`явився, просив здійснити розгляд справи за його відсутності.

Третя особа у судове засідання не з`явилася, хоча, відповідно до ст.128 Цивільного процесуального кодексу України, були повідомлені про дату, час та місце проведення судового засідання, про причини своєї неявки у судове засідання не повідомили, клопотання від відповідача про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило.

У зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі, судом, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, не здійснювалось фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

З`ясувавши обставини справи дослідивши докази, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково з наступних підстав.

При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» (далі - Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Саме така правова позиція сформульована в постанові ВСУ від 05 липня 2017 року за результатами касаційного перегляду цивільної справи №754/9711/14-ц.

Водночас, відповідно до ч.1, 5, 6, 7 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.2 ст.13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, суд обмежений у можливостях перевірки доказів, окрім тих, що подані сторонами по справі, інакше це буде порушенням принципу диспозитивної цивільного судочинства.

При вирішенні даного спору суд виходитиме з позиції достатності доказів, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування, як це передбачено ст.80 ЦПК України.

Судом встановлено, що постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Юхименко О.Л. від 12.11.2019 відкрито виконавче провадження №60570086 на виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Н.С. №23275 від 07.10.2019 щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «АЛЬФА-БАНК» (правонаступником якого є АТ «СЕНС-БАНК») заборгованості в розмірі 29 593 грн. 67 коп. (а.с.32-33).

Відповідно до п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29 червня 1999 р. № 1172, в разі стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин , для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Водночас, відповідачем не надано жодних доказів нотаріусу на підтвердження безспірності заборгованості.

Зважаючи на те, що цивільно-правовий спір є наслідком передусім неправомірності вимог АТ «СЕНС-БАНК», як правонаступника АТ «АЛЬФА-БАНК», суд вважає, що в даному випадку АТ «СЕНС-БАНК» є належним відповідачем по справі.

При цьому, суд враховує роз`яснення викладені в постанові Пленуму ВССУ РЦКС «Про узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07.02.2014 року №2, згідно якої питання про визначення складу учасників у справах цієї категорії та процесуального статусу нотаріуса має вирішуватися залежно від того, що є предметом оскарження.

Враховуючи викладене, позов в частині визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню підлягає задоволенню.

Що стосується вимог позивачки в частині стягнення з відповідача на її користь безпідставно отриманих коштів, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, згідно з постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Юхименко О.Л. від 20.12.2019 у виконавчому провадженні № 60570086 було звернуто стягнення на доходи боржника. В постанові зазначено, що сума стягнення з ОСОБА_1 становить 32 953 грн.04 коп., з яких: 29 593 грн.67 коп. - сума заборгованості за виконавчим документом; 2 959 грн. 37 коп. - сума основної винагороди приватного виконавця та 400 грн. сума зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування відповідальності (а.с.38-39).

Згідно постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Юхименко О.Л. від 20.08.2021 виконавче провадження №60570086 з примусового виконання виконавчого напису №23275 від 07.10.2019 закінчено на підставі п.9 ч.1 ст.39, ст.40 Закону України про виконавче провадження у зв`язку зі сплатою боржником у повному обсязі заборгованості, основної винагороди та витрат на проведення виконавчих дій (а.с.45).

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення 83 глави ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Аналіз ст. 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали.

Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідносин, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.

До такого висновку прийшов Верховний Суд (постанова від 06 березня 2019 року в справі № 910/1531/18).

Оскільки виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Н.С. № 23 275 від 07.10.2019, судом визнається таким, що не підлягає виконанню, правові підстави набуття відповідачем грошових коштів на виконання зазначеного виконавчого напису були відсутні, вимоги позивача про стягнення з відповідача утриманої з її доходів суми в розмірі 29 593 грн. 67 коп. підлягають задоволенню.

Разом з тим, суд вважає, що вимоги позивачки про стягнення з відповідача суми витрат виконавчого провадження, які складаються з 2 959 грн. 37 коп. - сума основної винагороди приватного виконавця та 400 грн. сума зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування відповідальності задоволенню не підлягають.

В цьому випадку відсутні правові підстави для застосування статті 1212 ЦК України до спірних правовідносин, які виникли у зв`язку з безпідставним, на думку позивача, стягненням основної винагороди приватного виконавця та витрат виконавчого провадження, оскільки такі кошти не можуть вважатися безпідставно набутими у розумінні статті 1212 ЦК України, а є витратами виконавчого провадження.

Законом України "Про виконавче провадження" встановлено спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо стягнення виконавчого збору та/або витрат на проведення виконавчих дій, згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2018 року у справі № 921/16/14-г/15).

Також судом відхиляються доводи відповідача щодо пропуску строку позовної давності.

Відповідно до п. 19 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України - у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02. 2022 № 2102-ІХ, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Станом на дату подачі позовної заяви до суду, тобто діяв воєнний стан, строк позовної давності не закінчився до дня введення воєнного стану, тому твердження представника відповідача про пропущення строку позовної давності є безпідставним, оскільки перебіг позовної давності, визначений ЦК України зупинявся та й надалі зупинений на строк дії такого стану.

Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначено нормами ст. 141 ЦПК України.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 2-13, 81, 141, 247, 264, 265 ЦПК Українисуд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 ) до Акціонерного товариства «СЕНС-БАНК» ( , юридична адреса м. Київ, вул. Велика Васильківська, 110), третя особа приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Хара Наталія Станіславівна про визнання виконавчого напису, таким, що не підлягає виконанню та повернення коштів, стягнутих за недійсним виконавчим написом задовольнити частково.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 07 жовтня 2019 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Наталією Станіславівною, зареєстрований в реєстрі за №23275 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерне товариство «СЕНС-БАНК» заборгованості у розмірі 29 593 грн. 67 коп.

Стягнути з Акціонерного товариства «СЕНС-БАНК» на користь ОСОБА_1 29 593 (двадцять дев`ять тисяч п`ятсот дев`яносто три) грн. 67 коп. безпідставно набутих коштів та судові витрати у розмірі 1 087 (одна тисяча вісімдесят сім) грн. 72 коп. судового збору.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Лубенського

міськрайонного суду В.М. Даценко