Справа № 638/2904/23
Провадження № 2-др/638/74/24
УХВАЛА

Іменем України

29 липня 2024 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі судді Тимченка А.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід головуючого судді Тимченка А.М. від розгляду заяви Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Центр» в особі представника Мици Юрія Вікторовича про розподіл судових витрат шляхом ухвалення додаткового рішення у справі № 638/2904/23 за позовом ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Центр» про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні,-

в с т а н о в и в:

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 червня 2024 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Центр» про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні - відмовлено.

01 липня 2024 року шляхом формування документа в системі «Електронний суд» Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Центр» в особі представника ОСОБА_2 звернулося до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 40000 грн.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 липня 2024 року заяву призначено до розгляду по суті у судовому засіданні 18 липня 2024 року о 11 год 30 хв.

У зв`язку з перебуванням судді Тимченка А.М. на лікарняному судове засідання відкладено на 21 серпня 2024 року об 11 год 30 хв.

17 липня 2024 року шляхом формування документа в системі «Електронний суд» ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про відвід судді Тимченка А.М. від розгляду заяви, мотивуючи це тим, що у справі №638/2904/23 за позовом ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Центр» про стягнення грошових коштів, невиплачених при звільненні суддею Тимченком А.М. було винесено рішення від 26 червня 2024 року про відмову в задоволенні позовних вимог на підставі тільки пояснень представника відповідача у справі ОСОБА_2 . Саме з цих пояснень, які не були належним чином досліджені та підтверджені, суддя Тимченко А.М. переконався в необхідності відмовити в задоволенні позову у справі. Заявник вважає таке рішення неправомірним, ухваленим з порушеннями процесуального кодексу і Конституції України та буде неодмінно оскаржено в апеляційному суді. Окрім того, суддя Тимченко А.М. розглянувши заяву представника відповідача ОСОБА_2 яка сформована була в системі «Електронний суд» 01.07.2024 року, про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 40000 грн шляхом ухвалення додаткового рішення у справі, ухвалою від 09.07.2024 року призначив її до розгляду на 18.07.2024 року, навіть не взявши до уваги факт відсутності будь-яких документів, підтверджуючих дані витрати, на кшталт кошториси, підтверджені квитанціями, чеками, прибутковими касовими ордерами, виписками банківських транзакцій та інше. Наведене дає заявнику підстави стверджувати, що упереджене і необ`єктивне ставлення судді Тимченко А.М. у цій справі. На підставі п. 5 ч. 1 ст. 36, ч. 2 ст. 39 ЦПК України ОСОБА_4 просив відвести суддю Тимченка А.М. від розгляду справи.

У частині другій та третій статті 40 ЦПК України передбачено, що питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Підстави для відводу (самовідводу) судді визначені статтею 36 ЦПК України.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Відповідно до ч. 1 ст.36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо

1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;

3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;

5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу (ч. 4 ст. 36 ЦПК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 39 ЦПК України відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно п. п. 49, 50 рішення ЄСПЛ у справі «Білуха проти України», відповідно до усталеної практики Суду наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (див., серед іншого (inter alia), рішення у справі "Фей проти Австрії" (Fey v. Austria) від 24 лютого 1993 року, пп. 27, 28 and 30; рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), N 33958/96, п. 42, ЄСПЛ 2000-XII). У кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду (див. рішення у справі "Пуллар проти Сполученого Королівства" (Pullar v. United Kingdom), від 10 червня 1996 року, п. 38).

Головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи. Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

Саме тому не може бути підставою для відводу судді заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами.

Частиною 1 статті 129 Конституції України встановлено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Як зазначалося вище, підстави для відводу (самовідводу) судді визначені статтею 36 ЦПК України.

Зі змісту заяви ОСОБА_1 вбачається, що останній посилається на наявність обставин, передбачених п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України.

З огляду на нормативний зміст пункту 5 частини 1 статті 36 ЦПК України відвід судді може бути заявлений й з інших підстав, відмінних від перелічених у пунктах 1 - 4 частини першої цієї ж статті. У будь-якому разі оцінюватися має саме те, чи викликають певні обставини розумний сумнів у неупередженості або об`єктивності судді у стороннього спостерігача.

Суд звертає увагу на те, що стандарт безсторонності ґрунтується, насамперед, на тому, що судді мають розглядати справи на основі фактів та згідно з законом, без жодних обмежень, неналежного впливу, спонукання, тиску, погроз чи втручань, прямих чи непрямих, з будь-чийого боку або з будь-якої причини. Також неупередженість стосується способу мислення або ставлення суду до питань і сторін у конкретній справі. Тож слово "неупереджений" передбачає виключення (усунення) розумних та обґрунтованих сумнівів щодо упередженості судді, як реальної, так і суб`єктивної.

Варто зауважити, що жодна норма національного права не визначає зміст нормативної конструкції "неупередженість" ("безсторонність") судді", а тому під час з`ясування основних критеріїв неупередженості суд вважає за потрібне керуватися джерелами міжнародного права, зокрема принципами, сформульованими у практиці Європейського суду з прав людини.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду для мети пункту 1 статті 6 Конвенції має встановлюватися згідно з:

(і) "об`єктивним критерієм", який передбачає, що встановлення наявності упередженості суду (суддів) має бути визначено окремо від поведінки судді, тобто має бути з`ясовано, чи є очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Своєю чергою вирішальне значення має саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною;

(іі) "суб`єктивним критерієм", який вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність. Тому особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів іншого.

Отже, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, заявнику потрібно довести наявність відповідних зазначених вище суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості (зокрема, але не винятково, йдеться про такі ознаки як особисте переконання та поведінка конкретного судді, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розв`язання справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав і свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі тощо).

Водночас як указано в Бангалорських принципах поведінки судді від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27 липня 2006 року № 2006/23, об`єктивність судді є потрібною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті ухваленого рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його ухвалення.

Сприйняття об`єктивності визначається за допомогою критерію "розумного спостерігача". У разі, коли є підстави передбачати, що суддя є необ`єктивним (з різних причин) - це дискредитує суспільну довіру до судової влади. Тому суддя мусить уникати будь-яких дій, які дають підставу передбачати, що на його рішення можуть вплинути сторонні чинники, зокрема такі як зацікавленість у розв`язанні конкретної справи. З огляду на це навіть прояви неупередженості мають значення.

Тому, коли сторони стверджують про те, що судді необ`єктивні, питання про наявність фактичного упередження не має значення, адже "правосуддя не тільки має бути здійснене, але й сприйматися як очевидно і без сумніву здійснене". Іншими словами, коли виникає питання про відвід, значення має не те, чи справді у судді є усвідомлене або неусвідомлене упередження, а те, чи виникла б у розумної та належним способом поінформованої особи підозра про існування такого упередження. У цьому сенсі обґрунтована підозра в упередженості не просто заміняє докази, яких бракує, чи доказовий засіб для встановлення вірогідності неусвідомленого упередження, а є виявом пильнішої уваги до іміджу правосуддя, тобто домінантної зацікавленості громадськості в тому, щоб існувала впевненість у чесності процесу.

Одночасно суд підкреслює, що не можуть бути підставою для відводу суддів заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними, достатніми, достовірними і допустимими доказами. Тому відвід має бути вмотивований, тобто в ньому неодмінно мають бути наведені аргументи, а до самої заяви долучені відповідні докази, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Надаючи оцінку обґрунтованості заяви про відвід судді Тимченка А.М. у даній справі, суд також бере до уваги те, що окрім переліку обставин, які є безумовними підставами для відводу судді, у процесуальному законі також зазначені й виняткові випадки, за яких заявлення відводу a priori не може бути підставою для застосування цього процесуального інституту.

У заяві про відвід не наведено конкретних фактів прояву суддею Тимченком А.М. поведінки, яка б свідчила про його упередженість чи небезсторонність у цій справі.

Заявлений ОСОБА_1 фактично зводиться до незгоди з процесуальним рішеннями судді, а саме рішення суду від 26 червня 2024 року про відмову у позові, а також ухвала суду від 09 липня 2024 року про призначення до розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення. При цьому, суд наголошує, що відповідно до ч. 4 ст. 36 ЦПК України не може бути підставою для відводу незгода сторони з процесуальними рішеннями судді.

Отже, аргументи, якими заявник мотивує свою заяву про відвід судді Тимченка А.М., не викликають обґрунтованих сумнівів у об`єктивності судді, оскільки немає жодних доказів, які містили б належні, достатні, допустимі та достовірні дані щодо порушення гарантій неупередженості судді Тимченка А.М. як з погляду "суб`єктивного критерію", так і з погляду "об`єктивного критерію", якими керується у своїй процесуальній діяльності Європейський суд з прав людини.

Інших обставин, визначених статтею 36 чи статтею 37 ЦПК України, які б свідчили про особисту упередженість судді Тимченка А.М. або його необ`єктивність під час розгляду даної справи у заяві не вказано, а суд під час розгляду заяви таких обставин також не встановив.

Враховуючи викладене, доводи викладені у заяві про відвід судді є необґрунтованими і такими, що не можуть слугувати підставою для задоволення заяви про відвід.

Відповідно частин 2 та 3 ст. 40 Цивільного процесуального кодексу України питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

З урахуванням положень ч. 3 ст. 40 ЦПК України, зважаючи на те, що судове засідання у справі призначено на 21 серпня 2024 року об 11 год 30 хв., а заява про відвід надійшла до суду 18 липня 2024 року, тобто понад три робочих дні до судового засідання, суд визнає заяву про відвід необґрунтованою та передає заяву разом з матеріалами справи для вирішення питання про відвід у порядку, встановленому частиною першою статті 33 ЦПК України.

Керуючись статтями 36, 37, 40, 260 ЦПК України,суд

у х в а л и в:

Визнати необґрунтованою заяву ОСОБА_1 про відвід головуючого судді Тимченка А.М. від розгляду заяви Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Центр» в особі представника Мици Юрія Вікторовича про розподіл судових витрат шляхом ухвалення додаткового рішення у справі № 638/2904/23 за позовом ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Центр» про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні.

Передати заяву про відвід разом з матеріалами цивільної справи № 638/2904/23 для вирішення питання про відвід у порядку, встановленому частиною першою статті 33 ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя А.М. Тимченко