Справа № 513/1267/24
Провадження № 2/513/1140/24
Саратський районний суд Одеської області
про передання справи за підсудністю
30 жовтня 2024 року Суддя Саратського районного суду Одеської області Рязанова К.Ю., розглянувши позовну заяву Фермерського господарства «Кулевча» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за договором оренди,
у с т а н о в и в:
Відповідно до п. 1.1. договору ФГ «Кулевча» (Орендодавець) передає, а ОСОБА_1 (Орендар) приймає в тимчасове платне користування майновий комплекс бази відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (Об`єкт оренди), розташований за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район (колишній Татарбунарський), с. Лебедівка.
Пунктом 1.2. договору зазначено, що одночасно з Об`єктом оренди Орендарю надається право користування земельною ділянкою, на якій знаходиться об`єкт оренди, а також земельною ділянкою, яка прилягає до об`єкту оренди, у розмірі необхідному для досягнення мети оренди.
Відповідно до п. 3.1. договору, розмір орендної плати за користування Об`єктом оренди складає 403 000 (Чотириста три тисячі) гривень 00 коп. за рік користування об`єктом. Орендна плата складається з плати за користування Об`єктом оренди та плат за користування земельною ділянкою.
Суд, дослідивши матеріали позовної заяви, дійшов до таких висновків.
За загальним правилам ч. 1 ст. 26 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.
Відповідно до ч.1 ст.30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.
Предметом даного позову є стягнення заборгованості за договором оренди, яка складається з плати за користування Об`єктом оренди та плат за користування земельною ділянкою. Об`єкт оренди розташований за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район (колишній Татарбунарський), с. Лебедівка.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року по справі № 911/2390/18 зазначено, що словосполучення «з приводу нерухомого майна» у частині третій статті 30 ГПК України необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення. Тому до спорів, предметом яких є стягнення заборгованості, яка виникла внаслідок невиконання зобов`язань за договором, який укладений щодо користування нерухомим майном, поширюються норми частини третьої статті 30 ГПК України.
Також, подібні висновки зазначені у постанові Верховного Суду 25 січня 2023 року у справі № 504/3770/15 провадження № 61-5699св22.
Отже, суд доходить до висновку, що відповідний позов підсудний Татарбунарському районному суду Одеської області.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.
Згідно із ч. 3 ст. 31 ЦПК України передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.
Відповідно до ст.32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.
Суд звертає увагу, що ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Інтерпретація суті конструкції "суд, встановлений законом" викладена Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) у рішенні у справі "Сокуренко і Стригун проти України". Так, ЄСПЛ наголосив, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.
Правова позиція ЄСПЛ у вказаній справі дозволяє виокремити дві умови відповідності критерію "суд, встановлений законом": організаційну (організація судової системи повинна регулюватися законами у їх буквальному значенні) та юрисдикційну (суд повинен діяти у спосіб та відповідно до повноважень, передбачених законом, у межах своєї компетенції).
З наведеного вище слідує, що розгляд справи судом з порушенням правил територіальної юрисдикції є порушенням права особи на справедливий суд (ч. 1 ст. 6 Конвенції) та підставою для скасування ухваленого у справі рішення (ч. 1 ст. 378 ЦПК України).
Керуючись ст. ст.30, 31 ЦПК України, суддя -
у х в а л и в:
Передати цивільну справу за позовом Фермерського господарства «Кулевча» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за договором оренди на розгляд до Татарбунарського районного суду Одеської області (вулиця Горького, 2, місто Татарбунари, Одеська область).
Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя К. Ю. Рязанова