УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2024 року

м. Київ

справа № 522/19105/21

провадження № 61-14966ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Крата В. І., розглянув касаційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», як підписана представником Ісматовою Іриною Володимирівною, на ухвалу Одеського апеляційного суду від 29 жовтня 2024 року за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , неповнолітнього ОСОБА_2 , неповнолітньої ОСОБА_3 , неповнолітньої ОСОБА_4 , законним представником яких є ОСОБА_5 , про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду із позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 29 січня 2019 року у розмірі 693 758,52 грн.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 01 серпня 2024 року позов АТ КБ «Приватбанк» було задоволено. Стягнуто, в рахунок загальної заборгованості ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 693 758,52 грн за кредитним договором №б/н від 29 січня 2019 року, за рахунок успадкованого майна пропорційно його частці з кожного спадкоємця:

- з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» 173 439,63 грн.;

- з неповнолітнього ОСОБА_7 , законним представником якого є ОСОБА_5 , на користь АТ КБ «Приватбанк» 173 439,63 грн.;

- з неповнолітньої ОСОБА_3 , законним представником якої є ОСОБА_5 , на користь АТ КБ «Приватбанк» 173 439,63 грн.;

- з неповнолітньої ОСОБА_8 , законним представником якої є ОСОБА_5 , на користь АТ КБ «Приватбанк» 173 439,63 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Вказане судове рішення було оскаржене у апеляційному порядку представником ОСОБА_1 .

У жовтні 2024 року представник АТ КБ «Приватбанк» звернулась до Одеського апеляційного суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову шляхом:

- накладення арешту на автомобіль BENTLEY CONTINENTAL, 2006 р.в. тип - легковий седан, реєстраційний номер НОМЕР_1 , шасі (кузов, рами) № НОМЕР_2 ;

- накладення арешту на картковий рахунок № НОМЕР_3 , відкритий у ПАТ «Банк Восток»;

- заборони АТ КБ «Приватбанк» видавати вилучені цінності із сейфової скриньки №1-014, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Саксаганського, 28.

Заява мотивована тим, що у заявника є підстави вважати, що успадковане майно може бути відчужене відповідачами на користь третіх осіб без відома позивача, щоб уникнути виконання зобов`язань, що може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 29 жовтня 2024 року заяву АТ КБ «Приватбанк» про вжиття заходів забезпечення позову у цивільній справі № 522/19105/21 задоволено частково. Накладено арешт на автомобіль BENTLEY CONTINENTAL, 2006 р.в. тип - легковий седан, реєстраційний номер НОМЕР_1 , шасі (кузов, рами) № НОМЕР_2 . Накладено арешт на картковий рахунок № НОМЕР_3 , відкритий у ПАТ «Банк Восток» в межах суми 693 758,52 грн. Заходи забезпечення позову зберігають свою дію до моменту розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Судове рішення суду мотивоване тим, що застосований вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав ОСОБА_5 , яка діє в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , та ОСОБА_1 , оскільки спірне майно фактично перебуває у їх володінні та обмежується лише можливість розпоряджатися ним. Що стосується вимоги АТ КБ «Приватбанк» про заборону Банку видавати вилучені цінності із сейфової скриньки № 1-014, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , то апеляційний суд вважає її безпідставною, оскільки по-перше, як вбачається з наданих заявником доказів, у вказаній сейфовій скриньці зберігаються у тому числі приватні документи (зокрема, паспорт на ім`я ОСОБА_7 ), які не мають відношення до предмету даного спору. Та по-друге, посилання банку на один лише факт звернення ОСОБА_5 , яка діє в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , а також в інтересах ОСОБА_1 за довіреністю, до АТ КБ «Приватбанк» із заявою про отримання успадкованих речей, які зберігались у ячейкі банку, свідчить про реалізацію ОСОБА_5 своїх прав, як представника спадкоємців, щодо отримання останніми успадкованого майна, та не може бути підтвердженням ухилення відповідачів від виконання судового рішення.

АТ КБ «Приватбанк» 08 листопада 2024 року засобами поштового зв`язку подало до Верховного Суду касаційну скаргу, як підписана представником ОСОБА_9 , на ухвалу Одеського апеляційного суду від 29 жовтня 2024 року, у якій просить скасувати ухвалу апеляційного суду в частині відмови у задоволенні заяви та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення заяви.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції при ухваленні рішення по справі не враховано висновки Верховного Суду. Правовідносини, що виникли між банком та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку положень статті 1282 ЦК України. Обов`язок задовольнити вимогу повернути заборгованість, яка на думку банку виникла внаслідок неповернення спадкодавцем боргу за кредитним договором згідно зі статтею 1219 ЦК України, не є таким, що нерозривно пов`язаний з особою спадкодавця, а тому, відповідно до вимог чинного ЦК України,- з його смертю цей обов`язок не припинився і спадкується його спадкоємцями, тобто є таким, що входить до складу спадщини. Але ж в свою чергу, судом апеляційної інстанції не враховано всіх обставин справи та навіть беручи до уваги той факт, що на етапі, з 2021 року, сторона відповідачів прийняла спадщину лише в частині майна, але ухиляється від частини зобов`язань перед кредитором. З огляду на зазначене, позивач вважає, що з метою ефективного захисту та поновлення порушених правота інтересів позивача існує необхідність застосування заходів забезпечення позову у обсязі заявлених вимог у зв`язку з можливістю відповідачів безперешкодно відчужити майно яке знаходиться у сейфовій скриньці, що може призвести до неможливість виконання рішення суду в подальшому, що зумовить позивача звертатися до суду з новим позовом за захистом своїх прав та інтересів.

У відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами слід відмовити з таких мотивів.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу. Суд повинні враховувати інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Співмірність передбачає врахування судом співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК України).

Апеляційним судом встановлено, що предметом заявлених АТ КБ «Приватбанк» позовних вимог є стягнення заборгованості з спадкоємців за рахунок успадкованого майна, яким відповідачі, як власники, можуть розпорядитися у будь-який момент. Таким чином, оскільки невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або забезпечити ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, то часткове задоволення заяви АТ КБ «Приватбанк» про забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль BENTLEY CONTINENTAL, 2006 р.в. тип - легковий седан, реєстраційний номер НОМЕР_1 , шасі (кузов, рами) № НОМЕР_2 , та накладення арешту на картковий рахунок № НОМЕР_3 , відкритий у ПАТ «Банк Восток», проте в межах суми боргу.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року в справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) вказано, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

Встановивши відсутність обґрунтування необхідності забезпечення позову в частині заборони видавати вилучені цінності, недоведення обставин, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, суд апеляційної інстанції зробив правильний висновок про відсутність передбачених законом підстав для задоволення заяви про забезпечення позову в цій частині.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Аналіз змісту касаційної скарги та оскаржених судових рішень свідчить, що правильне застосовування судом норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Керуючись статтями 260, 389, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», як підписана представником Ісматовою Іриною Володимирівною, на ухвалу Одеського апеляційного суду від 29 жовтня 2024 року за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , неповнолітнього ОСОБА_2 , неповнолітньої ОСОБА_3 , неповнолітньої ОСОБА_4 , законним представником яких є ОСОБА_5 , про стягнення заборгованості.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

В. І. Крат