Провадження № 2/604/410/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2024 року Підволочиський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Сіянко В.М.,

за участю секретаря Феньо О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в с-щі Підволочиськ цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

у с т а н о в и в:

19 липня 2024 року позивач ТОВ «Бізнес позика» звернулося до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги ТОВ «Бізнес позика» обґрунтувало тим, що 20.12.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» (ТОВ «БІЗПОЗИКА») та ОСОБА_1 укладено Договір N 483764-КС-001 про надання кредиту (Далі - Договір кредиту, Кредитний договір), шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до п. 1 Договору кредиту, ТОВ «БІЗПОЗИКА» надає Позичальнику грошові кошти у розмірі 33000,00 грн. на засадах строковості, поворотності, платності (Далі - Кредит), а Позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування Кредитом у порядку та на умовах, визначених Договором кредиту та Правил про надання грошових коштів у кредит (надалі - Правила, а разом - Договір). ТОВ «БІЗПОЗИКА» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало, та надало Позичальнику грошові кошти в розмірі 33000,00 грн шляхом перерахування на банківську картку Позичальника, який Позичальником вказано при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті, що підтверджується довідкою про видачу коштів. До теперішнього часу Боржник свої зобов`язання за Кредитним договором належним чином не виконав, а лише частково сплатив кошти, розрахунок та розмір яких зазначені у Розрахунку заборгованості за Договором N483764-КС-001 Позичальника, чим порушив свої зобов`язання, встановлені договором. Відповідно до Розрахунку заборгованості Відповідач на виконання умов договору здійснила часткову оплату за Договором на загальну суму 22952,06 грн. Таким чином, зробивши часткову оплату з метою виконання умов договору, відповідач вчинив конклюдентні дії щодо визнання договору і, відповідно, щодо правомірності вимог позивача за договором про надання кредиту. Зважаючи на ті обставини, що відповідач належним чином не виконує свої зобов`язання за Кредитним договором, у Боржника станом на 28.06.2024 утворилась заборгованість за Договором N 483764-КС-001 про надання кредиту, в розмірі 104921,50 грн. що складається із: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 31320,22,00 грн., суми прострочених платежів по процентах - 73601,28 грн., суми прострочених платежів за комісією - 0,00 грн. З цих підстав, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» зазначену вище заборгованість за Договором N 483764-КС-001.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, який надійшов до суду 17 жовтня 2024 року. У відзиві зазначив, що з вимогами позивача не згоден, при цьому не заперечує факт укладення договору №483764-КС-001 про надання кредиту. Разом з тим, з розміром заборгованості відповідач не погоджується, оскільки позивачем не доведено, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у формі відсотків за користування кредитом, відсутні підстави вважати, що Умови та Правила надання банківських послуг є договором приєднання у розумінні ст. 634 ЦПК України. Відповідач погоджується повернути фактично отримані кошти в розмірі 31320,22 грн.

Представник позивача подав додаткові пояснення, зміст яких частково зводиться до змісту позову та приведення судової практики, а також зазначив, що позивач не нараховував проценти за кредитним договором поза межами строку дії кредитного договору.

Сторони в судове засідання не прибули.

Представник позивача у позовній заяві та у додаткових поясненнях від 21 жовтня 2024 року просив суд розгляд справи здійснювати без участі позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача адвокат Гладун К.А. подала заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності відповідача, з урахуванням відзиву на позов.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Дослідивши матеріали справи суд дійшов такого висновку.

ТОВ «БІЗПОЗИКА» 20 грудня 2023 року в електронній формі направило ОСОБА_1 пропозицію (оферту) укласти Договір N 483764-КС-001 про надання кредиту.

ОСОБА_1 прийняв пропозицію щодо укладення Договору на умовах визначених офертою, шляхом підписання одноразовим ідентифікатором UA-9403 на номер телефону НОМЕР_1 .

Таким чином, 20.12.2023 року між ТОВ «Бізнес позика» та ОСОБА_1 в електронній формі з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, дистанційно, шляхом підписання одноразовим ідентифікатором, був укладений кредитний договір N 483764-КС-001, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», згідно з яким відповідач отримала кредит в розмірі 33000,00 грн. строком кредитування на 24 тижні, зі сплатою відсотків за користування кредитом 2,000000 % в день та комісії 4950,00 грн.

ТОВ «БІЗПОЗИКА» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало, та надало Позичальнику грошові кошти в розмірі 33000,00 грн, шляхом перерахування на банківську картку Позичальника (який Позичальником вказано при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті), що підтверджується відповідними виписками.

До позовної заяви були додані візуальні форми послідовності дій клієнта щодо укладення Кредитного договору та Додаткової угоди до Кредитного договору, у яких детально відображені всі дії ТОВ «Бізнес позика» та ОСОБА_1 щодо укладення Кредитного договору в електронній формі у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Відповідач належним чином не виконував свої зобов`язання за Договором N 483764-КС-001, тому станом на 28.06.2024 утворилась заборгованість в розмірі 104921,50 грн. що складається із: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 31320,22 грн., суми прострочених платежів по процентах - 73601,28 грн., суми прострочених платежів за комісією - 0,00 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитом.

Спірні правовідносини між сторонами виникли через неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань перед кредитодавцем ТОВ «Бізнес позика» за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість.

Згідно із ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона покликається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов необхідно задовольнити з огляду на таке.

Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина четверта статті 203 ЦК України).

За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Згідно із частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електрону комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.

Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них.

Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Положеннями статті 12 Закону України «Про електрону комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

З огляду на зазначені норми Закону, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Указаний висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом у постановах від 9 вересня 2020 року у справі N 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі N 404/502/18, від 7 жовтня 2020 року N 127/33824/19.

На підставі частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Зважаючи на встановлені фактичні обставини справи, які підтверджені належними, допустимими та достатніми доказами, суд вважає, що між ТОВ «Бізнес позика» та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір в електронній формі, підписаний одноразовим ідентифікатором.

Сторони договору узгодили розмір кредиту, строки та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису.

Згідно із ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 1054, 1055 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

На підставі ст. 526, 612 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне) виконання.

Разом з тим, ОСОБА_1 неналежно виконував зобов`язання за кредитним договором, тому заборгованість відповідача перед позивачем становить 104921,50 грн. що складається із: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 31320,22 грн., суми прострочених платежів по процентах - 73601,28 грн., суми прострочених платежів за комісією - 0,00 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитом.

Між тим, відповідач стверджує, що заявлена сума процентів до стягнення не ґрунтується на умовах договору, а тому не може бути задоволена.

Проте, суд не погоджується з таким твердженням відповідача.

Строк дії Кредитного договору від 20.12.2023 закінчився 05.06.2024 (п. 2.7 Договору).

З огляду на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 28 березня 2018 року у справі N 444/9519/12, нарахування позивачем відсотків за користування кредитними коштами поза межами строку дії договору позики є безпідставним. Проценти за користування кредитними коштами за Договором від 20.12.2023 нараховувалися позивачем до 05.06.2024, тобто у межах строку дії договору.

Крім того, відповідач не звертався за захистом своїх прав у порядку ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо визнання несправедливими умов договору, де йдеться про нарахування процентів за користування кредитом, власного розрахунку заборгованості, щодо кредитного договору суду не представив.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Таким чином, наданий суду відповідачем відзив на позовну заяву не спростовує факту укладання договору, наданого суду розрахунку заборгованості та факту отримання відповідачем грошових коштів. Також, заперечення висловлені в цьому відзиві відповідачем суд оцінює критично, оскільки укладаючи Кредитний договір, він був повідомлений про розмір відсотків, порядок сплати, та інші суттєві обставини договору, і добровільно уклав цей договір та користувалася отриманими коштами.

Виходячи з аналізу наведених норм Закону та встановлених судом обставин неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, що призвело до виникнення заборгованості, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до ч 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене вище, з відповідача в користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати, зокрема судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

Керуючись ст.ст. 526, 1054 ЦК України, ст.ст. 12, 81, 89, 141, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика», місцезнаходження: м. Київ, бульвар Лесі Українки, 26, офіс 411, , заборгованість за Договором №483764-КС-001 про надання кредиту від 20.12.2023 в сумі 104921,50 грн, а також суму судового збору в розмірі 2422,40 грн, а всього 107343 (сто сім тисяч триста сорок три) гривні 90 копійок.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 25 жовтня 2024 року.

Суддя В.М. Сіянко