ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 686/14305/24

Провадження № 22-ц/4820/1989/24

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Спірідонової Т.В. (суддя-доповідач), Грох Л.М., Ярмолюка О.І.,

розглянув у порядку частини 1 статті 369 ЦПК України цивільну справу №686/14305/24 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 серпня 2024 року, в складі судді Стефанишина С. Л., у справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2024 року Акціонерне товариство «Акцент - Банк» (далі АТ «А-Банк») звернулось до суду з позовом, у якому просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 14 липня 2020 року у розмірі 77283,48 грн, яка станом на 29 квітня 2024 року складається з заборгованості за кредитом у сумі 42235,05грн, заборгованості по відсотках у сумі 35048,43 грн.

В обґрунтування позовних вимог АТ «А-Банк» зазначив, що 14 липня 2020 року відповідач приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою отримання банківських послуг та відкриття банківського рахунку. На підставі анкети-заяви відповідачу надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на рахунок, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44,40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та видано платіжну картку. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета - заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком кредитний договір. На зобов`язання за кредитом банк нараховує відсотки в розмірі, встановленому тарифами банку, що підтверджується п.2.1.7.9 Умов та правил надання банківських послуг.

В порушення умов кредитного договору відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконує, ухиляється від виконання зобов`язання, заборгованість за договором не погашає, внаслідок чого станом на 29 квітня 2024 року заборгованість по кредитному договору становить 77283,48 грн, а саме: заборгованість за кредитом - 42235,05грн, заборгованість по відсотках - 35048,43 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 серпня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 14.07.2020 станом на 29.04.2024 у сумі 280,59 грн, а також судовий збір у сумі 10,99 грн, всього стягнуто 291,58грн. В задоволенні решти вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що представником АТ «А-Банк» не надано доказів того, що наявні Умови та правила надання банківських послуг є складовою частиною кредитного договору і саме їх відповідач мав на увазі, підписуючи анкету-заяву та відповідно взявши на себе зобов`язання зі сплати суми кредиту та відсотків в обумовленому позивачем розмірі. Проте, враховуючи що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку повернуті не були, стягнув з відповідача кошти в розмірі 280,59 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі АТ «А-Банк», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Узагальнення доводів апеляційної скарги

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції не врахував, що відповідач в анкеті - заяві про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк» підтвердив факт ознайомлення з Умовами і правилами надання банківських послуг та зобов`язався в подальшому знайомитися із змінами до них, які викладені на сайті банку. Боржник користувався кредитом, отже ознайомлений з Умовами і правилами надання банківських послуг в АТ «А-Банк» і погодився з ними, оскільки даний кредитний договір є договором оферти. Апелянт зазначає, що в матеріалах справи наявний паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», в якому чітко зазначені умови кредитування, строки, процентна ставка тощо. Паспорт споживчого кредиту підписано боржником за допомогою електронного підпису, тому суд мав би застосувати правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 09 грудня 2020 року у справі №284/157/20. Розрахунок заборгованості підтверджено наявною у справі банківською випискою, тому сумніви суду щодо правильності проведеного розрахунку є необґрунтованими.

Процесуальні дії апеляційного суду

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 01 жовтня 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Акцент-Банк» та ухвалою суду від 02 жовтня 2024 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до положень статті 369 ЦПК України, за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Мотивувальна частина

Встановлені фактичні обставини справи

Встановлено, що 14 липня 2020 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк», відповідно до якої відповідач погодився, що дана анкета - заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг АТ «А-Банк» становлять договір про надання банківських послуг. ОСОБА_1 підтвердив, що до укладення цієї угоди ознайомився з актуальними Умовами та правилами надання банківських послуг АТ «А-Банк», тарифами, паспортом споживчого кредиту.

В анкеті заяві відповідач погодився з тим, що Банк має право на свій розсуд в односторонньому порядку зменшувати або збільшувати розмір дозволеного кредитного ліміту.

Анкета заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк» підписана ОСОБА_1 кваліфікованим електронним підписом 14 липня 2020 року.

Відповідно до довідки за картами АТ «А-Банк» ОСОБА_1 відкрито рахунок № НОМЕР_1 та видано картку № НОМЕР_2 , строком дії до червня місяця 2027 року (а.с.16).

Згідно із довідкою за лімітами АТ «А-Банк» клієнту ОСОБА_1 згідно з кредитним договором б/н від 14.07.2020 року встановлено кредитний ліміт у розмірі 5000,00 грн, який в подальшому збільшувався, зокрема - 14.07.2020 року на 5000,00 грн, а 23.02.2024 - на 42300,00 грн (а.с.17).

Із виписки по карті ОСОБА_1 за період з 14.07.2020 по 29.04.2024 вбачається, що відповідач отримував кредитні кошти та користувався ними, періодично погашаючи заборгованість.

На виконання умов договору АТ «А-Банк» надав ОСОБА_1 кредит на картковий рахунок у межах ліміту кредитування на загальну суму 94547,80 грн., із яких відповідач повернув 61482,35 грн, а тому сума заборгованості становить 33065,45 грн., що підтверджується випискою по картці (а.с.10-15).

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Згідно з ч. ч. 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнута згода.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. ч. 1, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції зробив висновок про відсутність правових підстав щодо стягнення заборгованості за кредитом, оскільки банк не довів, що надані ним Умови є складовою частиною кредитного договору і що саме ці Умови відповідач мав на увазі, підписуючи анкету - заяву та відповідно взявши на себе зобов`язання зі сплати прострочених зобов`язань по тілу кредиту та відсотків в обумовленому позивачем розмірі. Проте, враховуючи що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку повернуті не були, стягнув з відповідача на користь банку кошти в розмірі 280,59 грн.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо безпідставності нарахування відсотків за користування кредитними коштами, проте не може погодитися сумою стягнення заборгованості по кредиту з відповідача на користь позивача. Крім того, у мотивувальній частині рішення суду першої інстанції не зазначено розрахунок суми заборгованості кредиту.

Звертаючись до суду з позовом, АТ «А-Банк» посилалось на те, що між сторонами був укладений кредитний договір, згідно з умовами якого відповідач ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, однак позичальник не виконав зобов`язання за цим договором, у зв`язку з чим утворилась заборгованість.

На підтвердження вказаних обставин АТ «А-Банк» надало суду: анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у АТ «А-Банк», паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», розрахунок заборгованості за кредитним договором №б/н від 14.07.2020 станом на 29.04.2024 року, виписку по картці за період з 14.07.2020 по 29.04.2024, довідку за картками, довідку за лімітами, Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «А-Банк», розміщеного на сайті банку, тарифи користування кредитною карткою «Універсальна», «Універсальна GOLD», «Зелена».

Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості за договором №б/н від 14.07.2020 року станом на 29.04.2024 року ОСОБА_1 має заборгованість в сумі 77283,48грн, із них: 42235,05 грн заборгованість за тілом кредиту, 35048,43 грн заборгованість по відсотках.

Однак, підписана відповідачем ОСОБА_1 анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк» від 14.07.2020 року не містить даних щодо процентної ставки за користування кредитними коштами.

Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк», що наданий позивачем на підтвердження позовних вимог, визначає, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентну ставку, розмір обов`язкового щомісячного платежу, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеню за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також інші умови.

Проте, вказані документи не підписані ОСОБА_1 і матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та правила розумів відповідач, ознайомився та погодився з ними, підписуючи анкету-заяву від 14.07.2020.

Таким чином, за відсутності достатніх підтверджень про конкретно запропоновані відповідачу Умови та правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком витяг з Умов та правил надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

У зв`язку із цим, до спірних правовідносин не можуть бути застосовані правила частини 1 статті 634 ЦК України, які регламентують правові засади договору приєднання.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, яка згідно з частиною 4 статті 263 ЦПК України має враховуватися нижчестоящими судами при застосуванні норм права.

Доводи АТ «А-Банк» про неправомірність застосування судом першої інстанції висновку Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 є безпідставними.

Оскільки матеріали справи не містять доказів щодо істотних умов укладеного сторонами кредитного договору, то наданий АТ «А-Банк» розрахунок заборгованості достовірно не вказує на розмір невиконаного відповідачем зобов`язання та є неналежним доказом.

Також суд відхиляє і посилання апелянта на ту обставину, що доказом досягнення між сторонами згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору є підписаний відповідачем паспорт споживчого кредиту.

Згідно ст. 9 «Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит» Розділу II «Інформаційне забезпечення договору про споживчий кредит та дії, що передують його укладенню» Закону України «Про споживче кредитування» споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з інформацією про умови кредитного договору для прийняття усвідомленого рішення.

До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту.

Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію") із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності.

За змістом даної норми паспорт споживчого кредиту це лише інформація, необхідна для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту, яка надається кредитодавець надає споживачу до укладення кредитного договору, а умови договору про споживчий кредит та його форма його укладення визначені ст.ст. 12, 13 Закону України «Про споживче кредитування» в розділі ІІІ «Договір про споживчий кредит» цього Закону.

Отже, паспорт споживчого кредиту, який підписаний ОСОБА_1 не є частиною кредитного договору, а виступає способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20).

На підставі викладеного слід дійти висновку, що паспорт споживчого кредиту не є складовою частиною кредитного договору, а є лише письмовою формою ознайомлення споживача до укладення договору з умовами різних видів кредитування для забезпечення йому можливості вибору серед альтернативних умов кредитування.

Довідка за картами та довідка за лімітами також не містять об`єктивних і достатніх даних щодо всіх істотних умов укладеного сторонами договору.

Таким чином, АТ «А-Банк» не довело укладення з ОСОБА_1 договору про надання банківських послуг на умовах, які зазначені в позові.

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, якщо фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, то відповідно до частини 2 статті 530 ЦК України банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

З огляду на зазначене, відсутні правові підстави для стягнення на користь АТ «А-Банк» відсотків за користування кредитними коштами, оскільки в матеріалах справи відсутні дані щодо прийняття боржником Умов та правил надання банківських послуг і тарифів кредитування, а тому з ОСОБА_1 підлягають стягненню лише сума фактично отриманих та неповернутих коштів.

Також колегія суддів зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами договір від 14.07.2020 у вигляді анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним).

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в повному обсязі у добровільному порядку АТ «Акцент-Банк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав в повному обсязі.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь банку суми фактично отриманих та не повернутих ним коштів, проте допустив помилку у визначенні розміру заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Суд першої інстанції, посилаючись на виписку по картковому рахунку за період з 14.07.2020 по 19.04.2024 вказав, що позивач нарахував витрати на суму 137443,91 грн, проте до складу цієї суми включено також неправомірне списання відсотків за користування кредитного ліміту у розмірі 41 954,46 грн, тому стягнув лише заборгованість за тілом кредиту.

Разом з тим, із виписки по картці ОСОБА_1 за період з 14.07.2020 по 29.04.2024 відповідачем було отримано 94547,80 грн, а сума повернутих коштів складає - 61482,35 грн. Тому, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума фактично отриманих та не повернутих ним коштів у розмірі 33065,45 грн.

Списання коштів банком в рахунок погашення нарахованих відсотків за користування кредитними коштами були здійснені неправомірно та безпідставно, тому дані суми зараховані судом в рахунок погашення основної суми боргу.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та визначився з правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини, однак допустив помилку при визначенні розміру заборгованості, яка підлягає стягненню на користь позивача.

Висновки суду апеляційної інстанції

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до статті 376 ЦПК України однією із підстав для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції щодо необхідності стягнення суми заборгованості по тілу кредиту, безпідставності нарахування банком відсотків за користування кредитними коштами відповідачем, проте судом неправильно визначено суму неповернутих коштів, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині стягнення заборгованості по кредиту.

Судові витрати

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позовні вимоги задоволено частково, що становить 42,78% від заявлених вимог (33065,45х100%:77283,48=42,78%).

Представником позивача АТ «А-Банк» сплачено судовий збір на загальну суму в розмірі 7570грн., а саме за подачу позовної заяви - 3028,00 грн, за подання апеляційної скарги - 4542грн, що підтверджується платіжними дорученнями №701 від 29.04.2024, № від 19.09.2024.

Таким чином, на користь позивача з відповідача підлягає стягненню судовий збір у сумі 3238,45грн. (7570х42,78% =3238,45).

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» задовольнити частково.

Заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 серпня 2024 року скасувати в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту та судових витрат та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП : НОМЕР_3 ) на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» () заборгованість за кредитним договором від 14.07.2020 року у сумі 33065,45 грн та судовий збір у сумі 3238,45 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26 листопада 2024 року.

Судді : Т.В. Спірідонова

Л.М. Грох

О.І. Ярмолюк