Номер провадження 2-о/754/398/24
РІШЕННЯ

Іменем України

26 липня 2024 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді - Сенюти В.О.,

при секретарі - Солонюк К.Г.,

за участю:

заявника - ОСОБА_1

представника заявника - ОСОБА_2

заінтересованої особи - ОСОБА_3

представника заінтересованої особи - Хромова М.М.

представника Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації - Гуменної В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , заінтересовані особи: ОСОБА_3 , Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської в місті Києві державної адміністрації про видачу обмежувального припису,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Деснянського районного суду міста Києва із заявою про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_3 .

Свої вимоги заявник мотивує тим, що вона є одноособовою власницею квартири АДРЕСА_1 . У вказаній квартирі зареєстровані діти ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та мати заявника ОСОБА_3 . Крім того, за вказаною адресою без реєстрації проживає також чоловік заявника - ОСОБА_6 , з яким перебуває у стані розлучення. ОСОБА_3 чинить протиправні дії відносно заявника та її дітей. Заінтересована особа намагається повністю підкорити волю заявника та змушує діяти лише у спосіб, визначений нею. Подружнє життя із чоловіком у заявника не склалося, чоловік застосовує відносно заявника фізичне насильство, при цьому заінтересована особа не ставала на захист заявника, а інколи могла і сама нанести удари останній. Перебуваючи у стані постійного хвилювання та невизначеності, що спричинило погіршення здоров`я, як наслідок була проведена операція. Крім того, за останній рік заінтересована особа почала настроювати дітей проти заявника та знижувати рівень поваги до матері. Заінтересована особа кожний раз направляє заявника до лікаря психіатра та намагається створити уявлення, що заявник страждає на психіатричне захворювання та не розуміє значення своїх дій. Будь - які рішення заявника стосовно власних дітей сприймаються з агресією. Заінтересована особа останнім часом говорить про те, що забере дітей і переїдуть із чоловіком заявника на іншу квартиру. Вказані дій призводять до того, що психологічний стан заявника погіршився. 21.05.2024 заінтересована особа почала погрожувати заявнику за те, що остання вчиняє спроби розлучитися зі своїм чоловіком. В результаті була викликана поліція, за результатами їх виїзду видано терміновий заборонний припис стосовно кривдника ОСОБА_3 , а заявник визнана постраждалою від домашнього насильства.

Посилаючись на викладені обставини, заявник вважає, що вона є особою, яка зазнала домашнього насильства, а тому просить видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_3 , а саме заборонити останній наближатися ближче ніж на 100 метрів до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 . За місцем реєстрації заявника, взяти ОСОБА_3 на профілактичний облік.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 23.07.2024 відкрито провадження у справі та призначено судове засідання.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 24.07.2024 залучено Службу у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації в якості заінтересованої особи.

В судовому засіданні заявник та представник заявника подану заяву підтримали, просили задовольнити з викладених підстав. Крім того, представник заявника у своєму клопотанні просила постановити окрему ухвалу відносно лікаря ОСОБА_7 , яка розголосила припущення відносно стану здоров`я заявника третім особам.

Заінтересована особа ОСОБА_3 проти задоволення заяви заперечувала. Пояснила, що вона почала проживати разом із дочкою та її сім`єю після перенесення останньою операції. Розуміючи стан здоров`я дочки у післяопераційний період, ОСОБА_3 взяла на себе домашні обов`язки пов`язанні із приготуванням їжі та доглядом за квартирою та дітьми. Дочка в свою чергу після операції цілий місяць мовчала, що викликало непокоєння і як наслідок звернення до сімейного лікаря з проханням призначити консультацію із психіатром. Нанесення тілесних ушкоджень нею та чоловіком дочки заперечує.

Представник заінтересованої особи ОСОБА_3 - адвокат Хромов М.М. проти задоволення заяви заперечував. Вказав, що оскільки у присутності працівників поліції ОСОБА_1 постійно плакала, то терміновий заборонний припис видано відносно ОСОБА_3 , хоча саме вона викликала поліцію. Крім того, ОСОБА_3 не була притягнута до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП. Жодних належних, достовірних та допустимих доказів вчинення ОСОБА_3 насильства психологічного характеру, як стверджує заявник та її представник, письмові матеріали справи не містять.

Представник заінтересованої особи Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації - Гуменна В.В. віднесла вирішення заяви не розсуд суду. При цьому пояснила, що на адресу служби ОСОБА_1 не зверталась із заявами про вчинення відносно неї або її дітей домашнього насильства. Інформації щодо звернення ОСОБА_1 про вчинення домашнього насильства відносно неї та дітей від правоохоронних органів до служби не надходило. 08.07.2024 мало місце звернення ОСОБА_1 до Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації із заявою про визначення місця проживання дітей разом із матір`ю, яка не стосується заяви про видачу обмежувального припису. Крім того, вказала, що про наявність або відсутність психологічного насильства відносно дітей може встановити спеціаліст - психолог після проведення спілкування із дітьми. На момент розгляду заяви, така бесіда проведена не була. Ознайомившись із записом на диску, який надано стороною заявника вбачається конфлікт, який не є предметом заяви про видачу обмежувального припису.

Вислухавши вступне слово сторін, вивчивши письмові матеріали справи, дослідивши звукозапис на диску, наданий стороною заявника, суд приходить до висновку, що вимоги ОСОБА_8 не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та малолітні діти ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до наданої стороною заявника копії виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 239711 ОСОБА_1 перебувала в стаціонарі у період з 08.07.2023 по 17.07.2023.

Відповідно до довідки від 20.03.2024 про проходження попереднього, періодичного та позачергового психіатричних оглядів, у тому числі на предмет вживання психоактивних речовин № 1345, за результатами огляду ОСОБА_1 психіатричні, у тому числі спричинені вживанням психоактивних речовин, протипоказання для виконання роботи в закладі освіти відсутні.

Згідно довідки ОСББ «Арсеналець-21» від 23.07.2024, ОСОБА_3 зареєстрована за адресою - АДРЕСА_1 не проживала за вказаною адресою у період з березня 2023 по липень 2023 року.

Відповідно до характеристики учня 1 -Б класу школи № 249 міста Києва Деснянського району ОСОБА_5 школу відвідує регулярно, пропусків без поважної причини немає, але у грудні-січні ОСОБА_9 пропустив значну кількість навчальних днів, зі слів мами причиною пропусків були зниження температури повітря та погіршення погодних умов. Дитина проживає з батьками та бабусею. Приводять дитину до школу тато з мамою, а забирає бабуся. Спілкування щодо навчання ОСОБА_9 відбувається здебільше з батьком та бабусею. Батько слідкує за успішністю, зовнішнім виглядом дитини.

Згідно характеристики учениця 1 -Б класу школи № 249 міста Києва деснянського району ОСОБА_4 школу відвідує регулярно, пропусків без поважної причини немає, але у грудні-січні ОСОБА_10 пропустила значну кількість навчальних днів, зі слів мами причиною пропусків були зниження температури повітря та погіршення погодних умов. Дитина проживає з батьками та бабусею. Приводять дитину до школу тато з мамою, а забирає бабуся. Спілкування щодо навчання ОСОБА_10 відбувається здебільше з батьком та бабусею. Відносини між дівчинкою та батьком довірливі, дитина із задоволення розповідає про спільні з батьком активності, він є взірцем для дитини. Батько слідкує за успішністю, зовнішнім виглядом дитини.

Відповідно до копії довідки лікаря педіатра КНП «ЦПМСД № 2» ОСОБА_11 хворів у період з 22.01.2024 по 29.01.2024.

21.05.2024 видано терміновий заборонний припис стосовно кривдника ОСОБА_3 .

08.07.2024 ОСОБА_1 , звернулася до Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації із заявою про визначення місця проживання дітей разом із нею.

Надану копію термінового заборонного припису стосовно кривдника ОСОБА_6 від 21.05.2024 суд до уваги не приймає, оскільки не стосується заяви про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_3 .

Обґрунтовуючи свою заяву, ОСОБА_1 вказує про те, що ОСОБА_3 вчиняє домашнє насилля психологічного характеру, що проявляється у: підвищенні голосу, обмеженні у спілкуванні заявника з її дітьми, знижує рівень поваги дітей до матері, що змусило її звернутися до суду з даною заявою.

Вирішуючи по суті вимоги заявника, суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України, у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до ч. 1 ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Спірні правовідносини врегульовані «Про запобігання та протидію домашньому насильству», що визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з п. 2, 7 ч. 2 ст. 3 Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: колишнє подружжя; батьки (мати, батько) і дитина (діти).

Відповідно до п. 3, 4, 14 та 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з ч. 3 ст. 26 цього Закону, рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У п. 9 ч. 1 ст. 1 згаданого Закону, оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією із характеристик якого є повторюваність.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України, передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У справі, що розглядається, встановлено, що між сторонами виникають конфлікти.

Необхідність видачі обмежувального припису заявник аргументувала вчиненням щодо неї психологічного насильства. В обґрунтування вказаних обставин заявником надано копію термінового заборонного припису стосовно кривдника ОСОБА_3 , виписку з медичної карти стаціонарного хворого та довідку про проходження попереднього, періодичного та позачергового психіатричних оглядів, у тому числі на предмет вживання психоактивних речовин № 1345, довідку про хворобу дитини ОСОБА_5 у період з 22.01.2024 по 29.01.2024, заява від 08.07.2024 та диск із звукозаписом.

Враховуючи вище наведене визначення психологічного насильства, суд приходить до висновку, що наведені заявником обставини не містять ознак психологічного насильства в розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», заявником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження фактів вчинення психологічного насильства щодо неї зі сторони ОСОБА_3 , а також ризиків, які можуть наступити у майбутньому у зв`язку із не вчиненням щодо останньої обмежувального припису.

Видача термінового заборонного припису відносно ОСОБА_3 , не може бути беззаперечним доказом вчинення останньою домашнього насильства, оскільки звернення до правоохоронних органів мало місце не з боку заявника, а безпосередньо заінтересованою особою, про що вказано у заяві та не заперечувалось сторонами під час судового розгляду заяви. Будь-яких належних та допустимих доказів порушення заінтересованою особою тимчасового заборонного припису від 21.05.2024 заявником не наведено. Крім того відсутня постанова суду про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП.

Посилання заявника на те, що перебування її у стані постійного хвилювання та невизначеності, спричинило погіршення здоров`я, і як наслідок була проведена операція суд приймає критично, оскільки письмові матеріали справи не містять доказів наявності причинно - наслідкового зв`язку між вказаним у заяві та наслідками.

Доводи заявника про те, що ОСОБА_3 намагається повністю підкорити волю ОСОБА_1 та змушує останню діяти у спосіб, який вважає ОСОБА_3 правильним суд приймає критично, оскільки вказане твердження суперечить іншим доводам, що викладені у заяві та не підтверджується доказами, які містять матеріали справи.

Так, ОСОБА_1 не була позбавлена можливості у прийнятті рішення щодо невідвідування дітьми школи у період грудень - січень 2024 через погодні умови, що є тривалим проміжком часу.

Крім того, суд звертає увагу на те, що на звукозаписі диску, який був предметом дослідження в судовому засіданні, батько дітей та бабуся наполягали на відвідуванні дітьми школи у зимовий період, при температурному режимі -12 С, проте заявник ОСОБА_1 , одноособова вирішила, що діти до школи не підуть. Таким чином, вказана поведінка заявника не свідчить про застосування відносно неї психологічного насильства, встановлення над нею контролю або перебування заявника в стані підкорення.

Під час розгляду заяви про видачу обмежувального припису, причини поважності невідвідування школи дітьми не є предметом дослідження.

Суд звертає увагу на те, що на вказаному вище звукозаписі, діти звертаються до ОСОБА_1 з проханням піти разом з ними, яке заявник проігнорувала. Відтак суд критично приймає доводи заявника про те, що ОСОБА_3 настроює дітей проти матері, і останні не бажають з нею спілкуватися.

Доводи ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_3 забирає у неї дітей та йде з ними на прогулянку суд вважає неспроможними та такими, що не свідчать про вчинення домашнього насильства по відношенню до заявника, а є проявом спілкування бабусі з онуками.

Крім того, звукозапис свідчить про те, що саме бабуся займається читанням з онуками, при цьому ОСОБА_1 не висловлює жодних заперечень щодо цього.

Спір між заявником та заінтересованою особою ОСОБА_3 щодо право власності квартири не є предметом розгляду заяви про видачу обмежувального припису.

Отже, сторона заявника в порушення ст. 81 ЦПК України не надала належних та допустимих доказів на підтвердження фактів вчинення психологічного насильства відносно неї та дітей з боку заінтересованої особи ОСОБА_3 , а також ризиків, які можуть наступити у майбутньому у випадку невидачі щодо ОСОБА_3 обмежувального припису, а тому законних підстав для задоволення заяви про видачу обмежувального припису у суду немає.

Аналізуючи надані суду докази, суд приходить до висновку, що в матеріалах справи та судовому засіданні не знайшли свого підтвердження факти заподіяння домашнього насильства щодо заявника, та малолітніх дітей в інтересах яких подана заява.

Враховуючи викладене, оцінюючи всі встановлені судом обставини та досліджені докази, суд дійшов висновку що заявником не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження ризиків, які можуть настати у майбутньому, що є процесуальним обов`язком згідно статей 12, 81 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 262 ЦПК України суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.

Представник заявника у клопотанні просила суд постановити окрему ухвалу відносно лікаря ОСОБА_7 , у зв`язку із її висловленнями - припущеннями щодо психічного стану заявника третім особам. Вказану ухвалу направити головному лікарю КНП «ЦПМСД № 2» для унеможливлення в подальшому розголошувати лікарську таємницю по відношенню до своїх пацієнтів.

Враховуючи відсутність доказів на підтвердження вказаного у клопотанні, суд не вбачає підстав для його задоволення.

З огляду на висновки суду про відсутність підстав для задоволення заявлених вимог щодо видачі обмежувального припису, судові витрати, від яких заявник була звільнена при зверненні до суду з заявою про видачу обмежувального припису відповідно до правил ст. 141 ЦПК України необхідно віднести на рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 19, 81, 141, 258-260, 263-265, 350-1-350-8 ЦПК України, Законом України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , заінтересовані особи: ОСОБА_3 , Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської в місті Києві державної адміністрації - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне рішення складено та підписано 26 липня 2024 року.

Суддя В.О.Сенюта