КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач - Кафідова О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 376/3118/23

23 липня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Кафідової О.В.

суддів: Оніщука М.І.

Шебуєвої В.А.

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Вдовики Олени Миколаївни на заочне рішення Сквирського районного суду Київської області від 16 листопада 2023 року, ухвалене під головуванням судді Віговського С. І. у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини-інваліда,-

в с т а н о в и в:

12 жовтня 2023 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду першої інстанції з даним позовом, просила суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина - інваліда, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно довічно.

В обґрунтування позову, позивач зазначила, що у шлюбі з відповідачем у них народилися двоє синів: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_4 на даний момент навчається на другому курсі агробіотехнічного факультету денної форми навчання в Білоцерківському НАУ.

ОСОБА_3 має І групу інвалідності та є недієздатним. Відповідно до рішення Сквирського районного суду Київської області від 31 березня 2022 року по справі № 376/2963/21 позивач - ОСОБА_2 , призначена йому опікуном.

ОСОБА_3 потребує постійного стороннього догляду. Такий догляд йому забезпечує мати (позивачка), з якою він постійно проживає. Позивачка в силу цих тяжких обставин вимушена постійно бути біля свого сина і доглядати за ним. Це виключає її можливість працювати і отримувати дохід від праці.

Позивач зазначає, що отримувала аліменти від відповідача на утримання сина ОСОБА_5 до досягнення ним повноліття. Відповідач їх сплачував, однак ІНФОРМАЦІЯ_5 синові виповнилося 18 років, тому у зв`язку з його повноліттям виконавче провадження про стягнення аліментів закінчилося.

Позивач звертає увагу, що відповідач є працездатним та здоровим, перебуває у лавах ЗСУ, отримує достойну зарплатню, непрацездатних батьків на утриманні не має, інвалідності та інших вад здоров`я у нього не має. Він сплачує аліменти на повнолітнього сина ОСОБА_6 , який продовжує навчання та виходячи з його матеріального стану, вважає, що надавати якусь частину від своїх доходів на утримання сина ОСОБА_5 для нього не становитиме труднощів.

Заочним рішенням Сквирського районного суду Київської області від 16 листопада 2023 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 (адреса: с. Шамраївка, Білоцерківський район, Київська область), про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини - інваліда - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженки с. Шамраївка, Сквирського району, Київської області, аліменти на утримання повнолітнього сина - інваліда, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову, а саме з 12 жовтня 2023 року і довічно.

Ухвалою Сквирського районного суду Київської області від 26 березня 2024 року заяву представника відповідача ОСОБА_1 , адвоката Вдовики Олени Миколаївни про перегляд заочного рішення Сквирського районного суду Київської області від 16 листопада 2023 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини-інваліда залишено без задоволення.

Не погоджуючись з таким заочним рішенням суду першої інстанції, 09 квітня 2024 року представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Вдовика Олена Миколаївна подала апеляційну скаргу, в якій просила заочне рішення Сквирського районного суду Київської області від 16 листопада 2023 року змінити в частині розміру аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання повнолітньої дитини-інваліда ОСОБА_3 , з саме зменшити їх розмір з частини до 1/6 частини.

В обґрунтування змісту вимог апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції під час постановлення рішення було порушено норми чинного законодавства, зокрема, суд не повідомив відповідача у належний спосіб про день та час розгляду справи, крім того, судом не враховано, що відповідач має проблеми зі здоров`ям через мінно-вибухову травму під час служби в Збройних Силах України та не враховано, що відповідач ще сплачує аліменти за іншим виконавчим листом.

Зазначає, що розгляд справи про стягнення аліментів на утримання непрацездатного сина відповідач не був обізнаний та не належним чином повідомлений. Про винесене рішення дізнався лише після того, як його повідомили в бухгалтерії за місцем несення служби. Заочне рішення Сквирського районного суду Київської області від 16 листопада 2023 року не отримував. Таким чином, судом першої інстанції було порушено норми ст.187 ЦПК України.

Вказує, що не заперечує проти стягнення з батька аліментів на утримання непрацездатного повнолітнього сина ОСОБА_5 , однак вважає, що за відсутності недоведеності з боку позивача матеріальних потреб, які не забезпечуються доходами ОСОБА_5 , розумним буде стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/6 частини його доходу, враховуючи стан здоров`я батька-відповідача, розмір доходу, який він отримує щомісячно, сплату аліментів у розмірі частки його доходів на утримання другого сина, що продовжує навчання.

Крім того, зазначає, що суд першої інстанції не зауважив, що на підставі наданих позивачем доказів неможливо встановити чи потребує недієздатний син ОСОБА_5 матеріальної допомоги батька, в тому числі частки його доходів.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази, що син ОСОБА_5 потребує витрат на лікування, в т.ч. постійного. Відсутні докази того, що позивач змушена нести інші витрати на утримання непрацездатності сина.

Зазначає, що в матеріалах справи не міститься жодних доказів отримання сином пенсії по інвалідності, її розміру. У матеріалах справи відсутні докази, що окрім пенсії по інвалідності син не отримує інших соціальних виплат або не забезпечується за рахунок державного бюджету засобами гігієни та лікарськими засобами. Таким чином, позивач звертаючись до суду, не надала суду першої інстанції докази на підставі яких можна було прийняти вмотивоване рішення.

Вказує, що наявність медичних документів медико-соціальної експертної комісії, а також судового рішення, що набрало законної сили про визнання ОСОБА_3 недієздатним та призначення опікуна, не може однозначно свідчити про безпосередню потребу у матеріальній допомозі з боку батька саме у розмірі частки його доходів.

Щодо посилання позивача про мобілізацію відповідача на військову службу до Збройних Сил України, що він має достатню заробітну плату, зазначає, що з відповідача проводиться стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина на період навчання у ВУЗі, розмір таких аліментів становить частини доходів. Таким чином стягуючи ще аліменти у розмірі частини доходів на утримання сина ОСОБА_3 - особи з інвалідністю, з доходів відповідача буде утримуватись 50% його доходів, що є досить суттєвою часткою доходів, враховуючи невеликі доходи відповідача та необхідність постійного придбання за власний кошт військового спорядження, військового одягу та взуття, засобів гігієни.

Так, відповідно до відомостей ОДПІ станом на 01.02.2024 року за 2023 рік відповідач отримав дохід у розмірі 199 413, 86 грн., з них було вирахувано 32 474, 5 грн. податку, 2 706, 2 грн. військового збору, внаслідок чого сукупний дохід відповідача становить вже 164 232, 1 грн. з 01.01.2023 року по 01.02.2024 року з цієї суми в примусовому порядку стягується частин доходу на утримання повнолітнього сина ОСОБА_6 на період навчання за рішенням суду.

З відомостей ОДПІ очевидно, що з серпня 2023 року відповідач взагалі не отримував заробітної плати та інших доходів, оскільки знаходився у відпустці за станом здоров`я.

06 червня 2023 року відповідач отримав мінно-вибухову травму та отримав поранення: вогнепальні осколкові сліпі поранення м`яких тканин правового стегна у вигляді зміцнілих післяопераційних ран.

Внаслідок чого відповідач перебував на стаціонарному лікуванні у період 07.06.2023 року по 09.06.2023 року у КНП «МКЛ №6» ДМР у м. Дніпро. Після чого був направлений у відділенні кістково-гнійної хірургії Львівського обласного госпіталю ветеранів війни та репресованих, де було проведено хірургічне втручання. У період з 11.07.2023 року по 28.07.2023 року відповідач перебував знову на стаціонарному лікуванні у Львівському госпіталі, де 13.07.2023 року відповідачу було зроблено чергову хірургічну операцію: венектомія поверхневих вен лівої нижньої кінцівки з приводу варикозної хвороби, хронічної венозної недостатності ІІІ ст. у вигляді зміцнілих післяопераційних рубців.

На даний час, відповідач буде переведений в іншу частину, в «тил» оскільки за станом здоров`я вже не має можливості брати участь у бойових діях. Тому, посилання позивача на відсутність вад здоров`я та достатню заробітну плату відповідача є хибним.

Крім того, зазначає, що нерухомого майна у відповідача, то у відповідача відсутнє будь яке нерухоме майно, яке б він міг продати або здавати в оренду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відповідно до ч.2 ст.129 Конституції України до основних засад судочинства належить змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Положення цього конституційного принципу закріплені у ст.ст.12,13 ЦПК України, якими встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Повідомлення про судове засідання відноситься до елементу змагальності сторін та є обов`язком суду.

За змістом п.2 ч.1 ст.43 ЦПК України учасники справи мають право брати участь у судових засіданнях.

Порядок повідомлення учасників справи про дату, час і місце розгляду справи встановлений ст.ст.128-130 ЦПК України, про належне повідомлення особи про дату, час і місце судового засідання може свідчити розписка.

За змістом ч.2 ст.211, ч.2 ст.223 ЦПК України, про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи. Неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання, перешкоджає розгляду справи.

Неповідомлення судом учасників процесу про дату, час і місце судового засідання є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, частиною першою якої передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

В оскаржуваному рішенні суд першої інстанції зазначив, що у судове засідання відповідач ОСОБА_1 не з`явився, про місце, дату та час розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до ч.6 ст.128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

З матеріалів справи вбачається, що у даній справі було призначене судове засідання на 16 листопада 2023 року, в яке відповідач ОСОБА_1 не з`явився.

Разом з тим, в матеріалах справи наявні докази про те, що суд першої інстанції направляв відповідачу ОСОБА_1 копію позовної заяви з додатками, копію ухвали про відкриття провадження у справі та копію ухвали про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті, однак конверти повернулись у зв`язку з тим, що адресат відсутній за вказаною адресою.

Суд першої інстанції на наведене уваги не звернув та розглянув справу за відсутності доказів належного повідомлення відповідача про розгляд даної справи, чим позбавив його можливості скористатись наданими йому процесуальними правами, передбаченими нормами процесуального законодавства.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Таким чином недотримання судом першої інстанції норм процесуального права призвело до порушення права відповідача на справедливий суд, що в силу п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції не може бути залишене в силі та підлягає скасуванню.

Вирішуючи позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини-інваліда, колегія суддів вважає, що даний позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у зареєстровану шлюбі, який на момент звернення до суду першої інстанції було розірвано, що підтверджується копією Свідоцтва про розірвання шлюбу серія НОМЕР_1 , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Сквирського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис - № 26.

Сторонами не заперечується, що за час перебування у шлюбі у сторін народилися двоє синів: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_3 є сином ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 , виданого виконавчим комітетом Шамраївської сільської ради Сквирського району Київської області від 12 лютого 2002 року, актовий запис - № 2 та є особою з інвалідністю з дитинства, має І групу інвалідності, підгрупа «А» з ІНФОРМАЦІЯ_6 довічно, що підтверджується довідкою МСЕК серія АВ № 1041586.

Відповідно до рішення Сквирського районного суду Київської області від 31 березня 2022 року по справі № 376/2963/21 позивач - ОСОБА_2 , призначена ОСОБА_3 опікуном.

ОСОБА_3 потребує постійного стороннього догляду. Такий догляд йому забезпечує мати (позивачка), з якою він постійно проживає. Позивачка в силу цих тяжких обставин вимушена постійно бути біля свого сина і доглядати за ним. Це виключає її можливість працювати і отримувати дохід від праці.

Позивач зазначає, що отримувала аліменти від відповідача на утримання сина ОСОБА_5 до досягнення ним повноліття. Відповідач їх сплачував, однак ІНФОРМАЦІЯ_5 синові виповнилося 18 років, тому у зв`язку з його повноліттям виконавче провадження про стягнення аліментів закінчилося.

Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі ст. 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Згідно зі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до ст. 201 СК України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.

Статтею 182 СК України встановлено, обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Так, відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з частиною другою статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до частини третьої статті 182 СК України суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до частини восьмої та дев`ятої статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого цим Законом віку, що дає право на призначення пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах, та дострокової пенсії, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону.

Згідно з положеннями статті 1 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» особа з інвалідністю - повнолітня особа зі стійким обмеженням життєдіяльності, якій у порядку, визначеному законодавством, встановлено інвалідність; дитина з інвалідністю - особа до досягнення нею повноліття (віком до 18 років) зі стійким обмеженням життєдіяльності, якій у порядку, визначеному законодавством, встановлено інвалідність; інвалідність - міра втрати здоров`я у зв`язку із захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження життєдіяльності особи, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

Подібне визначення осіб з інвалідністю міститься і у Законі України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні». При цьому не має значення, яку групу інвалідності має дитина. Батьки, за загальним правилом, мають добровільно утримувати свою непрацездатну дитину. У разі відмови батьків від надання утримання аліменти можуть бути стягнені з них рішенням суду за позовом як самої дитини, так і того з батьків, з яким проживає дитина.

Для виникнення обов`язку матері, батька утримувати повнолітніх дочку, сина необхідна сукупність таких умов: повнолітні дочка, син є непрацездатними, тобто особами з інвалідністю І, ІІ чи ІІІ групи; потребують матеріальної допомоги: під якою розуміється неможливість самостійно забезпечити своє існування та недостатність державної допомоги, пенсії та допомоги у зв`язку з інвалідністю; матір, батько здатні утримувати повнолітніх дочку, сина, тобто їхній заробіток (доходи) дозволяють їм здійснювати таке утримання.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є особою з інвалідністю з дитинства, має І групу інвалідності, підгрупа «А» з ІНФОРМАЦІЯ_6 довічно

У постанові Верховного Суду від 13 квітня 2021 року у справі № 308/4214/18 зазначається, що Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Також при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до частини першої статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 зазначала, що на її утриманні перебуває її син, ОСОБА_3 , який є інвалідом І групи. У зв`язку з досягнення дитини повноліття, відповідач не сплачує на нього аліменти, яких потребує його син.

На підтвердження своїх доводів в частині того, що ОСОБА_3 є особою з інвалідністю та перебуває на утриманні позивачки, до суду першої інстанції було надано докази, а саме: копію паспорта позивачки з відміткою про її місце реєстрації, витяг з реєстру територіальної громади з якого вбачається, що ОСОБА_3 проживає разом з позивачкою, довідку до акту огляду медико- соціальною експертною комісією відповідно до якої ОСОБА_3 було встановлено І групу інвалідності, підгрупа «А», довічно та рішення Сквирського районного суду Київської області від 31 березня 2022 року відповідно до якого позивачку було призначено опікуном ОСОБА_3 .

Окрім того, звертаючись до суду з позовом, позивачка посилалась на те, що відповідач є працездатним, здоровим (не має інвалідності та вад здоров`я), має матеріальну можливість утримувати свого сина, а тому аліменти у розмірі від усіх видів заробітку на утримання сина ОСОБА_3 не призведе до погіршення його матеріального становища.

Разом з тим, в порушення вимог ст. 81 ЦПК України позивачкою ні до суду першої, ні до суду апеляційної інстанції не було надано докази на підтвердження доводів позовної заяви у вище вказані частині, оскільки позивачкою ОСОБА_2 не було надано довідки про отримання пенсії по інвалідності сина ОСОБА_3 , не надано доказів, щодо необхідності надання ОСОБА_3 стороннього догляду, якого лікування потребує ОСОБА_3 . Також позивачкою не було надано доказів на підтвердження доходів, які отримує відповідач.

Колегія суддів зазначає, що у випадку неможливості самостійно отримати докази щодо розміру заробітної плати, який отримує відповідач, ОСОБА_2 не було позбавлена можливості звернутись до суду першої інстанції з клопотанням про витребування необхідних доказів.

Заперечуючи проти заявлених вимог, відповідач посилався на те, що з нього проводиться стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина на період навчання у ВУЗі, розмір таких аліментів становить частини доходів. Таким чином стягуючи ще аліменти у розмірі частини доходів на утримання сина ОСОБА_3 - особи з інвалідністю, з доходів відповідача буде утримуватись 50% його доходів, що є досить суттєвою часткою доходів, враховуючи невеликі доходи відповідача та необхідність постійного придбання за власний кошт військового спорядження, військового одягу та взуття, засобів гігієни.

На підтвердження доводів стосовно отриманих ним доходів у період з 1 кварталу 2023 року по 3 квартал 2023 року, до апеляційної скарги відповідачем було надано відомості з Державного реєстру фізичних осіб- платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 01 лютого 2024 року, відповідно до якого за вище вказаний період ОСОБА_1 отримав дохід у розмірі 199 413, 86 грн., з них було вирахувано 32 474, 5 грн. податку, 2 706, 2 грн. військового збору, внаслідок чого сукупний дохід відповідача становить вже 164 232, 10 грн.

Також сторонами не заперечується, що з відповідача стягуються аліменти на утримання повнолітнього сина на період його навчання у розмірі частина від усіх видів заробітку відповідача.

Окрім того, відповідач посилався на те, що доводи позивача стосовно того, що він є працездатним та стан його здоров`я дозволяє сплачувати аліменти у розмірі від усіх видів заробітку не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки під час проходження служби, а саме 06 червня 2023 року він отримав мінно-вибухову травму та отримав поранення: вогнепальні осколкові сліпі поранення м`яких тканин правового стегна у вигляді зміцнілих післяопераційних ран.

На підтвердження доводів апеляційної скарги в цій частині до апеляційної скарги відповідачем було надано наступні докази: - виписку із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого №0921623 відділення травматології №1 КНП «МКЛ№6» ДМР відповідно до якої діагноз у ОСОБА_1 вогнепальне осколкове поранення м`яких тканин н/3 правового стегна. Стороннє тіло; - виписку із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого №10458 відповідно до якої ОСОБА_1 проведено операцію: некректомія гнійної рани н/3 правого стегна; - виписку із медичної картки стаціонарного хворого №10785 відповідно до якої у ОСОБА_1 встановлено діагноз: полісегментарний остеохондроз попереково-крижового відділу хребта ускладнений ретролістезом L3- L4 І ступеня, протрузіями міжхребцевих дисків зі стенозом хребтового каналу. Спондильоз. Правобічний дискогенний ішіорадикуліт; остеохондроз поперекового відділу хребта з помірним больовим та м`язево - тонічним синдромом. Посттравматична контрактура правого колінного суглобу з тимчасовим порушенням функції; - довідку гарнізонної військово-лікарської комісії, відповідно до якої ОСОБА_1 обмежено придатний до військової служби.

Долучені відповідачем до апеляційної скарги докази не були надані до суду першої інстанції.

Частиною 3 ст.367 ЦПК України передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне прийняти надані відповідачем докази на стадії апеляційного розгляду справи, оскільки ухвалюючи рішення у даній справі, суд першої інстанції в порушення вимог закону не повідомив відповідача про розгляд справи, чим фактично позбавив його права надати докази на підтвердження своїх доводів.

Надаючи оцінку наявним в матеріалах справи доказам, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимог підлягають частковому задоволенню, оскільки відповідно до вимог ст.182 СК України судом необхідно бути враховано стан здоров`я та матеріальне становище платника податків, наявність інших дітей на користь яких вже здійснюється стягнення аліментів.

З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що відповідач під час перебування на службі отримав мінно- вибухову травму, також сторонами не заперечується, що відповідач сплачу аліменти на утримання іншого сина у розмірі 1/4, а тому у випадку задоволення даного позову сукупний розмір аліментів, який буде стягуватись з відповідача становитиме частину від усіх видів його заробітку, також в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідачу на праві власності, володінні/користуванні належить майне, він якого він має можливість отримувати дохід. Також колегією суддів враховується, те, що відповідач не заперечує утримувати свого сина ОСОБА_3 , проте вважає, що аліменти у розмірі 1/6 частина будуть достатніми та справедливими за зазначеними обставинами.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до вимог частиною першою статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Отже, обставини на які відповідач посилається в апеляційній скарзі, знайшли своє підтвердження за результатами перегляду справи в апеляційному порядку, а тому апеляційна скарга представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Вдовики Олени Миколаївни підлягає задоволенню, а заочне рішення Сквирського районного суду Київської області від 16 листопада 2023 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини-інваліда.

Відповідно до положень частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З результатом розгляду апеляційної скарги здійснює розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції - частина 4 статті 382 ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судовий збір є складовою судових витрат.

За загальними правилами цивільного судочинства судовий збір належить до судових витрат, які несуть суди усіх рівнів, коли розглядають позовну заяву, апеляційну, касаційну скаргу чи заяву про перегляд судових рішень Верховним Судом.

При цьому судовий збір як складова судових витрат виконує компенсаційну, превентивну і соціальну функції.

При поданні поданні апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції відповідачем було понесено судові витрати в розмірі 1 610 грн. 40 коп.

Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України - частина 1 статті 141 ЦПК України.

Відповідно пункт 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Врахувавши підстави звільнення позивачки від сплати судового збору відповідно до закону, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 1 610 грн. 40 коп. підлягають стягненню на користь відповідача ОСОБА_1 з Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Вдовики Олени Миколаївни задовольнити.

Рішення Сквирського районного суду Київської області від 16 листопада 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) до ОСОБА_1 (адреса: с. Шамраївка, Білоцерківський район, Київська область), про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини - інваліда - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженки с. Шамраївка, Сквирського району, Київської області (РНОКПП: НОМЕР_3 ), аліменти на утримання повнолітнього сина - інваліда, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/6 частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову, а саме з 12 жовтня 2023 року і довічно.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податку: НОМЕР_4 ) 1 610 грн. 40 коп. на відшкодування судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Судді: