КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2024 року місто Київ.

Справа № 372/4384/24

Апеляційне провадження № 22-ц/824/16709/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

судді-доповідача Желепи О.В.,

суддів: Мазурик О.Ф., Немировської О.В.

за участю секретаря судового засідання Терехової О.Ю.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справуза апеляційною скаргою ОСОБА_1 , на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 28 серпня 2024 року (у складі судді Потабенко Л.В., інформація щодо дання повного тексту відсутня)

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном,

ВСТАНОВИВ

09.08.2024 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном.

28.08.2024 року надійшла заява позивача ОСОБА_3 про вжиття заходів забезпечення позову. В своїй заяві про забезпечення позову, ОСОБА_3 просить, заборонити виконувати будь-які будівельні роботи на об`єкті будівництва, що знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером :06:010:0187 за адресою: АДРЕСА_1 до набрання законної сили судовим рішенням у справі №372/4384/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном; заборонити Державній інспекції архітектури та містобудування України узгоджувати та видавати відповідні документи (декларації,акти тощо) про готовність зазначеного об`єкта до експлуатації; та заборонити вчинення державним реєстраторам будь-яких реєстраційних дій щодо об`єкта нерухомого майна, що знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером :06:010:0187 за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 28 серпня 2024 року було відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, 11.09.2024 року згідно поштової відмітки, представник позивача ОСОБА_4 направила на адресу Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, якою просить скасувати ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 28 серпня 2024 року у справі №372/4384/24 про відмову у забезпеченні позову і ухвалити нове судове рішення , яким задовольнити заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Аргументуючи апеляційну скаргу, вказує, що оскільки станом на сьогодні незаконне будівництво завершується, є обґрунтовані підозри вважати, що в найближчий час будинок буде введено в експлуатацію, і це може істотно ускладнити виконання рішення суду та унеможливити ефективний захист і поновлення порушених прав та інтересів позивача.

Зазначає, що прийняття в експлуатацію об`єкта будівництва відповідача створює можливість для відчуження ним даного об`єкта іншій особі і набуття нею, на момент виконання судового рішення, права власності або іншого правового титулу на відповідний об`єкт, що може бути обставиною, яка утруднить чи зробить неможливим виконання відповідачем судового рішення.

Як зазначає представник позивача, на підтвердження доводів надавались до суду першої інстанції фотоматеріали, на яких було показано наскільки швидко здійснюється будівництво, а також те, що будівництво на даний момент знаходиться на фінальній стадії його завершення.

Також вказує, що інформації щодо намагань введення в експлуатацію чи проведення реєстрації самочинного будівництва у ОСОБА_1 не може бути, оскільки така інформація є інформацією з обмеженим доступом і відома лише безпосередньо замовнику та уповноваженій посадовій особі (державному органу).

В судовому засіданні представник позивача - ОСОБА_4 підтримав доводи апеляційної скарги. Відповідач або її представник в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлялись належним чином, причину неявки суду не повідомили.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Із направлених до суду апеляційної інстанції виділених матеріалів цивільної справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном.

Просив суд усунути перешкоди у здійсненні позивачем права користування майном шляхом знесення незаконного самочинного побудованого нерухомого майна на суміжній земельній ділянці з кадастровим номером :06:010:0187 за адресою АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 , за рахунок особи, яка здійснила таке самочинне будівництво.

Одночасно із позовом ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просив суд вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони виконувати будь-які будівельні роботи на земельній ділянці кадастровим номером :06:010:0187 за адресою АДРЕСА_1 до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі; заборони Державній інспекції архітектури та містобудування України присуджувати та видавати відповідні документи (декларації, акти тощо) про готовність зазначеного об`єкта будівництва до експлуатації; заборони вчинення державним реєстратором будь-яких реєстраційних дій щодо нерухомого майна, що знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером :06:010:0187 за адресою АДРЕСА_1 .

Вимоги заяви обґрунтовані тим, що ОСОБА_2 здійснюється самочинне будівництво, яке проводиться з грубим порушенням вимог законодавства України у сфері містобудівної діяльності, зухвалим нехтуванням всіх норм та стандартів, з порушенням прав позивача.

Вказує, що оскільки незаконне будівництво продовжується, є обґрунтовані підозри вважати, що в найближчому часі будинок буде введено в експлуатацію і це може істотно ускладнити виконання рішення суду та унеможливить ефективний захист та поновлення порушених прав та інтересів. Зазначає, що це створює можливість для відчуження відповідачем даного об`єкта іншій особі (особам) і набуття нею (ними), на момент виконання судового рішення, права власності або іншого правового титулу на відповідний об`єкт.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції свій висновок мотивував тим, що позивачем належним чином не обґрунтоване припущення про те, що невжиття заходів забезпечення позову в подальшому може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, оскільки з наданих позивачем фотографій незрозуміло ведеться будівництво чи воно закінчено, і яким чином заборона введення в експлуатацію може забезпечити ефективний спосіб захисту порушених прав позивача.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч.1-2ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Ч. 1 ст. 150 ЦПК України визначено види забезпечення позову, зокрема заборона вчиняти певні дії.

Відповідно до ч. 3ст. 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

П. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 квітня 2019 року у справі № 308/3824/16-ц.

Також у постанові Верховного Суду від 24.12.2019 року у справі № 569/2011/18 зазначено, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Таким чином, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має дотримуватися балансу прав та інтересів сторін спору, вживати заходи забезпечення позову лише у разі співмірності вимог заяви вимогам позову та лише за умови дотримання принципу правомірного обмеження прав та інтересів протилежної сторони спору.

Однак з врахуванням предмету позовних вимог колегія суддів вважає, що посилання позивача на ту обставину, що дії відповідача по введенню будинку в експлуатацію призведуть до ускладнення виконання рішення у випадку задоволення позовних вимог є безпідставними.

Позивачем не доведено, що існує реальна загроза саме невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Крім того в разі задоволення позову ризики щодо знесення самочинного будівництва несе відповідач, який за наявності спору, обізнаності про нього, продовжує здійснювати будівництво будинку, а тому бере вказані ризики на себе.

Матеріали справи не містять жодних доказів того, що відповідачем вживаються будь-які заходи щодо відчуження майнових прав на об`єкт незавершеного будівництва, а саме лише посилання в заяві на наявність у відповідача зазначеного наміру, без долучення відповідних доказів та обґрунтувань, не є достатньою підставою для застосування заходів забезпечення позову, заявлених позивачем.

Посилання сторони позивача на неможливість отримання таких доказів не спростовує висновки суду першої інстанції, адже вони не можуть ґрунтуватися лише на припущеннях позивача.

Посилання на те, що в разі відчуження об`єкта буде утруднено ефективний захист позивача також є лише недоведеним припущенням, оскільки зміна власника, жодним чином не унеможливить захист прав позивача, в разі доведення порушених прав.

Колегія вважає, що заборона власнику здійснювати будівництво на своїй земельній ділянці може призвести до більш негативних наслідків, ніж відмова в забезпеченні позову в цій частині.

Тому, колегія суддів робить висновок, що суд першої інстанції підставно відмовивв в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Отже, доводи апеляційної скарги позивача не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що ухвала Обухівського районного суду Київської області від 28 серпня 2024 року є законною та обґрунтованою, постановлена з дотриманням норм процесуального права, підстав для її скасування немає, а тому апеляційну скаргу позивача слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Відповідно до п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом апеляційної скарги не відшкодовуються та покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення

Ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 28 серпня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, не підлягає.

Головуючий О.В. Желепа

Судді О.Ф. Мазурик

О.В. Немировська