Справа № 449/619/23 Головуючий у 1 інстанції: Борняк Р.О.
Провадження № 22-ц/811/1832/24 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючої судді: Мікуш Ю.Р.,

суддів: Приколоти Т.І.,Савуляка Р.В.,

секретар Іванова О.О.

з участю: представника позивача ОСОБА_1 -адвоката Тимошика І.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу №449/619/23 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 адвоката Зозулі Юрія Михайловича на рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 01 травня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Бібрської міської ради, ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування,-

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся з позовом до суду про визнання права власності на спадкове нерухоме майно 1/2 житлового будинку з прилеглими господарськими будівлями в АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_3 , якому на праві особистої власності належав житловий будинок з відповідними господарськими будівлями в АДРЕСА_1 , проте відповідно до довідки Золочівського МБТІ даний будинок не зареєстрований в реєстрі прав власності на нерухоме майно. Факт приналежності батькові вищезгаданого будинку підтверджується витягом з погосподарських книг Великоглібовицької сільської ради з 1976 року по 1994 роки. Будинок в с. Волощина був збудований його батьком ОСОБА_3 в 1971 році, на час його будівництва та добудови він був підлітком, проте допомагав батькові у будівельних роботах. В батьківському домі він проживав до 1983 року. Відповідно після смерті батька відкрилась спадщина на його майно за законом, а він являється спадкоємцем майна покійного в частині 1/2 будинку в АДРЕСА_1 , оскільки його мати ОСОБА_4 померла ще ІНФОРМАЦІЯ_2 , його сестра ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , а її син ОСОБА_6 помер в 2022 році.

Після смерті батька спадкоємцями 1 черги був він та його сестра ОСОБА_5 , після смерті якої в будинку проживав син ОСОБА_6 , який помер останнім членом двору, залишивши після себе сина ОСОБА_2 , який по спадковій лінії являється вже правнуком його батька ОСОБА_3 . В нотаріальному порядку він не зміг оформити прийняття спадщини, оскільки будинковолодіння в АДРЕСА_1 не зареєстровано в реєстрі прав власності на нерухоме майно, на даний час відсутні підтверджуючі документи щодо права власності на житловий будинок.

Оскаржуваним рішенням суду позовну заяву задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно 1/2 житлового будинку з прилеглими господарськими будівлями в АДРЕСА_1 .

Рішення оскаржив представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Зозуля Юрій Михайлович.

В апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення незаконним , необгрунтованим, таким що ухвалене з неправильним застосуванням норм матерільного права, порушенням норм процесуального права. Висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та є помилковими. Стверджує, що спірний будинок з приналежними до нього господарскими будівлями не входив до складу спадщини батька позивача- ОСОБА_3 , оскільки не був ним збудований та право власності останнім на нього не оформлялось. Звертає увагу, що згідно з випискою з погосподарської книги спірний житловий будинок числиться за ОСОБА_6 та збудований у 1989 році. Окрім цього, стверджує, що позивач не прийняв спадщину у встановленому законом порядку, оскільки як він сам пояснив на час смерті батька ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) та на час смерті сестри ОСОБА_5 (17.05.2017) він не проживав з останніми, заяв про прийняття спадщини до нотаріуса не подавав. Зазначене стверджується також інформаційною довідкою із Спадкового реєстру № 72204802 від 20.04.2023 року про відсутність спадкової справи у зв`язку із смертю ОСОБА_7 . Враховуючи наведене, позивач є таким, що не прийняв спадщини , що в свою чергу без поновлення строків визначених ст.1270 ЦК України унеможливлює набуття ним права власності на майно в порядку спадкування. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, однак відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України його відсутність не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

ОСОБА_2 та його представник-адвокат Зозуля Ю.М. в судове засідання не з`явились, хоч належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення та довідкою про доставку електронного листа.

Згідно з ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача-адвоката Тимошика І.Я. на заперечення доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Судом встановлено такі обставини.

Позивач ОСОБА_1 є сином ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.37).

Батько позивача ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується свідоцтвом про смерть (а.с.34).

Мати позивача ОСОБА_4 померла, ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.35).

Сестра позивача ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.6), а її син ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с.55).

Відповідач ОСОБА_2 є сином ОСОБА_6 (а.с.53).

Відповідно до виписки з погосподарських книг виданої виконавчим комітетом Бібрської міської ради Львівської області, житловий будинок в АДРЕСА_1 числиться за ОСОБА_6 (а.с.4).

Відповіддю КП ЛОД Золочівське МБТІ від 28.03.2023 року, стверджено, що державна реєстрація права приватної власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 не проводилася (а.с.7).

Згідно технічного паспорта на будинок, встановлено, що ОСОБА_1 виготовив у КП ЛОД Золочівське МБТІ технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 .

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки, після смерті ОСОБА_3 залишилося двоє спадкоємців його син ОСОБА_1 та його правнук ОСОБА_2 , який має право на частину спадщини, яку б успадкувала баба ОСОБА_5 (дочка ОСОБА_3 ), відповідно ОСОБА_1 та ОСОБА_8 мають право на 1/2 спадкового майна ОСОБА_3 .

Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з такого.

З копій погосподарських книг за 1975-1991 роки судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 вибув з домогосподарства за адресою АДРЕСА_1 у 1984 році (а.с.30).

Головою домогосподарства батько позивача ОСОБА_3 у погосподарських книгах значився до дня своєї смерті 1994 року.

Після смерті ОСОБА_3 головою господарства став ОСОБА_6 (а.с.28), який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 та був батьком відповідача ОСОБА_2 .

З витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 22.03.2022 року встановлено, що після смерті ОСОБА_6 приватний нотаріусом Руда С.В. зареєстрована спадкова справа (а.с.54).

Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 20.04.2023 року спадкова справа після смерті ОСОБА_3 відсутня (а.с.40).

Згідно з ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Аналіз зазначених норм закону свідчить про те, що лише після відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, спадкоємець має право на звернення до суду.

Подібний висновок висловлений у постановах Верховного Суду від 12 січня 2023 року у справі № 299/2447/21, від 16 січня 2019 року в справі № 2-390/2006, від 21 лютого 2021 року в справі № 392/1213/17.

Однак в матеріалах справи відсутні докази про те, що позивач звертався до нотаріуса з заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину, а також з позовом про визначення йому додаткового строку на прийняття спадщини.

Частинами 1,2 ст.1272 ЦК України передбачено, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

У позовній заяві позивач визнає, що проживав у батьківському домі до 1983 року, а відтак після смерті батька зобов`язаний був звернутися до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини.

Відповідно до вимог ст.549-550 ЦК 1963 року , який був чинним на час смерті батька позивача визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини.

Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців.

Строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при

наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину.

У цих випадках, якщо спадкове майно було прийняте іншими спадкоємцями або перейшло до держави, спадкоємцеві, що пропустив зазначений строк, передається лише те з належного йому майна, яке збереглося в натурі, а також кошти, виручені від реалізації решти

належного йому майна.

Задовольняючи позов в частині визнання права власності на частину житлового будинку в порядку спадкування за позивачем, суд першої інстанції не врахував, що позивач порушив встановлений порядок оформлення права на спадщину та дійшов передчасного висновку, що його права підлягають захисту в судовому порядку.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України).

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Позивач не надав суду доказів того, що в нього існують перешкоди для прийняття спадщини у встановленому законом порядку, зокрема нотаріальному.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може грунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК).

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції також не врахував , що самі погосподарські книги та виписки з них не є правовстановлюючими документами на об`єкти нерухомого майна. Записи у погосподарських книгах, були та залишаються як форма статистичного обліку. Позивач не надав суду належних доказів того, що спірне спадкове майно належало його батькові ОСОБА_3 .

Враховуючи те, що судом неповно досліджені обставини справи, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, суд вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права(п. п.1,3,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України).

Відповідно до ст.141 ЦПК України у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п. 2; 376 ч.1, п.3,4; 383; 384; 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Зозулі Юрія Михайловича задовольнити.

Рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 01 травня 2024 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні його позову до Бібрської міської ради, ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) в користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) 2601,00 грн.(дві тисячі шістсот одну грн..,00 коп.) судових витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст. ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 25 жовтня 2024 року.

Головуюча суддя Ю.Р. Мікуш

Судді: Т.І. Приколота

Р.В. Савуляк