Провадження № 2-о/947/545/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.10.2024 року

Київський районний суд м. Одеси у складі головуючого судді Луняченка В.О.,

за участю : секретаря судового засідання Макаренко Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) за участі заінтересованої особи Приморського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) () про встановлення факту, що має юридичне значення,-

ВСТАНОВИВ:

До суду, в порядку окремого провадження, надійшла заява адвоката Єштокіної Юлії Володимирівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , як її представник, в якій вона просить встановити факт, що має для заявника юридичне значення, а саме факт того, що ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 є чоловіком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Луняченку В.О.

Ухвалою судді від 23.09.2024 року відкрито провадження у справі.

До судового засідання представник заявника ОСОБА_1 адвокат Єштокіна Ю.В. надала заяву в якій вимоги за заявою про встановлення факту, що має для ОСОБА_1 юридичне значення підтримала та просить її задовольнити, а також просить справу розглядати за її та заявника відсутності.

Відповідно до вимог ст. 211 ч. 3 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутністю.

Представник заінтересованої особи Приморського ВДРАЦС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, відомості про що містяться в матеріалах справи. Заяв чи клопотань з боку заінтересованої особи не надходило.

Згідно з вимогами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Положенням ч.2 статті 315 ЦПК України, передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Юридичні факти це обставини чи життєві факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин.

Пленум Верховного Суду України у пункті 1 своєї постанови № 5 від 31 березня 1995 року Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення (по тесту постанова Пленуму ВСУ) визначено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню на наступних підставах.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_2 виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Жовтневої райради народних депутатів м.Одеси від 30.10.1994 року, актовий запис про смерть №10123.

На даний час заявник разом із сином проживають за межами України - в Ізраїлі.

Наразі у заявника виникла необхідність в отриманні документів на постійне проживання, так оскільки вона є людиною похилого віку і інших родичів в Україні, які б мали змогу здійснювати догляд за нею, у неї не залишилось.

При зверненні до відповідних органів у Ізраїлі, ОСОБА_1 повідомили, що до необхідності мати у наявності оригінал свідоцтва про смерть чоловіка з апостилем.

З даного приводу, діючи в інтересах ОСОБА_1 її представник ОСОБА_3 зверталась до Приморського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) з приводу повторного отримання свідоцтва про смерть ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 нового зразка, для подальшого отримання апостилю.

Однак, в отриманні свідоцтва про смерть було відмовлено у зв`язку з наявністю розбіжності у написанні прізвища « ОСОБА_4 » та « ОСОБА_5 ». Як було повідомлено, при перекладі актового запису про шлюб, який було складено на російській мові, прізвище чоловіка було зазначено як « ОСОБА_5 » (копія витягу додається). Оскільки заявник отримувала паспорт громадянина України вже після смерті чоловіка у 1997 році, то її прізвище зазначили як « ОСОБА_5 ».

Наявність помилки у написанні прізвища померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 чоловіка ОСОБА_1 стало підставою для звернення до суду з заявою про встановлення факту, що має для заявника юридичне значення, а саме встановлення факту того, що ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 є чоловік ОСОБА_1 .

Зі змісту роз`яснень, викладених у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № «5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», вбачається, що в порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; із заяви про встановлення факту не вбачається спору про право; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до листа Верховного Суду України від 01.01.2012р. «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в разі, якщо установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, громадяни мають право звернутися до суду.

Пунктом 12 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.95 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» встановлено, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення.

Згідно роз`яснення п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами.

Відповідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України, судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 5 «Про судову практику про справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Згідно до п. 6 ч.1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Відповідно до листа Верховного Суду України 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п.6 ч.1 ст. 256 ЦПК України громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим.

Враховуючи викладене суд дійшов висновку, що заявлені ОСОБА_1 вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, що потрібно заявнику з метою оформлення документів щодо постійного проживання за кордоном.

Керуючись ст. ст. 264-268, 293-294, 315-319 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) за участі заінтересованої особи Приморського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) () про встановлення факту, що має юридичне значення - задовольнити.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт того, що ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 є чоловіком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( паспорт серії АДРЕСА_1 ).

Повне судове рішення буде складено протягом десяти днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 28.10.2024.

Суддя В. О. Луняченко