Справа № 523/4725/24
Провадження №2/523/3168/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

заочне

"17" жовтня 2024 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Дяченко В.Г.,

за участю секретаря судового засідання Томілко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення інфляційних витрат, 3% річних за користування грошовими коштами та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Суворовського районного суду м. Одеси надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення збитків від інфляції та трьох відсотків річних.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 07 лютого 2019 р. у справі № 523/9952/18 з відповідачів солідарно стягнуто грошові кошти у розмірі 2500 доларів США, в гривневому еквіваленті по курсу НБУ становить 65 025,00 грн. та неустойку за порушення зобов`язань по передньому договору від 20 травня 2018 року в розмірі 2500 доларів США в гривневому еквіваленті по курсу НБУ становить 65 025,00 грн. Зазначене рішення суду набрало законної сили 14.03.2019 року.

Проте, попри примусове виконання судового рішення та обізнаність відповідачів про існування боргу вони рішення суду в повному обсязі не виконали.

Із урахуванням даних виконавчих проваджень та розрахунків наданих виконавчою службою вбачається, що відповідачі частково здійснювали розрахунок із позивачем. Проте станом на день звернення до суду з даною позовною заявою у відповідачів існує заборгованість у розмірі 85 489 грн. 73 коп.

Таким чином позивач вважає, що має право на нарахування 3% річних та інфляційних витрат за період невиконання відповідачами судового рішення, а саме з 14 березня 2019 року по 18 березня 2024 року.

Інфляційні збитки за вказані періоди складають 47 875 грн. 08 коп.

Cума 3% за користування грошовими коштами складає 16 091 грн. 31 коп.

Крім того позивач вважає, що тривалим невиконанням рішення суду йому спричинена моральна шкода, яку він оцінює в розмірі 20 000,00 грн.

Посилаючись на викладене, позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою.

У судове засідання представник позивача не з`явилася, до суду подав заяву про розгляд справи за її відсутності. У своїй заяві зазначила про підтримання позовних вимог у повному обсязі та ухвалення рішення на підставі наявних у справі доказів, проти винесення заочного рішення не заперечувала.

Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про час та місце судового засідання повідомлялися у встановленому законом порядку. Відзиву на позовну заяву не подали. На адресу суду повернулися конверти із рекомендованими повідомленнями із позначкою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

За таких обставин, враховуючи, що судом судові повістки про виклик відповідачів в судове засідання направлялися за адресою зареєстрованого у встановленому законом порядку місцем проживання відповідачів, однак на адресу суду повернулися поштові конверти із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» ( а.с.102-110), суд вважає відповідачів належним чином повідомленими та можливим, за згодою представника позивача, розглянути справу на підставі наявних доказів, заочно, відповідно до статті 280 ЦПК України.

Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові докази, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Суд встановив, що 07 лютого 2019 р. Суворовського районного суду м. Одеси у справі № 523/9952/18 ухвалено судове рішення, яким:

-Попередній договір від 20 травня 2018 року, укладений між ОСОБА_1 , Агентством нерухомості «Ріелтори України» в особі СПД ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 і ОСОБА_5 - розірвано.

-Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_4 , остання відома адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_2 ) грошові кошти у розмірі 2500 доларів США, в гривневому еквіваленті по курсу НБУ становить 65025 грн.

-Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_4 , остання відома адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_2 ) неустойку за порушення зобов`язань по передньому договору від 20 травня 2018 року в розмірі 2500 доларів США в гривневому еквіваленті по курсу НБУ становить 65025 грн.

-Стягнуто в рівних частинах з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_4 , остання відома адреса: АДРЕСА_1 ) судовий збір на користь держави у розмірі 2005,30 грн. (а.с. 20-25).

На підставі вказаного рішення видані виконавчі листи.

19 квітня 2019 р. Суворовським відділом державної виконавчої служби у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було відкрито виконавче провадження № 5844416 про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 07 лютого 2019 р. у справі № 523/9952/18 (а.с.49).

23 квітня 2019 р. Суворовським відділом державної виконавчої служби у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було відкрито виконавче провадження № 58944920 про стягнення з ОСОБА_5 заборгованості за рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 07 лютого 2019 р. у справі № 523/9952/18.

07 травня 2019 р. Суворовським відділом державної виконавчої служби у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було відкрито виконавче провадження № 58948385 про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 07 лютого 2019 р. у справі № 523/9952/18 ( а.с.10-11).

07 травня 2019 р. Суворовським відділом державної виконавчої служби у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було відкрито виконавче провадження № 58944675 про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 07 лютого 2019 р. у справі № 523/9952/18 (а.с.14-19)

Відповідно до ч.4 ст.62 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

У контексті статей 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті чи в іноземній валюті), це таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

За своєю правовою природою судове рішення є засобом захисту прав або інтересів фізичних та юридичних осіб.

Положення статті 11 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Відповідно до положень статті 11 ЦК України рішення суду може бути підставою виникнення цивільних прав та обов`язків у випадках, установлених актами цивільного законодавства, - за наявності прямої вказівки про це в законі.

За загальним правилом судове рішення забезпечує примусове виконання зобов`язання, яке виникло з підстав, що існували до його ухвалення, але не породжує таке зобов`язання, крім випадків, коли положення норм чинного законодавства передбачають виникнення зобов`язання саме з набранням законної сили рішенням суду.

Приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу ІІІ книги 5 цього Кодексу), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу ІІІ книги 5 цього Кодексу).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт).

Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Такий правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18).

Стосовно розрахунку наданого позивачем щодо нарахування 3% річних та інфляційних втрат (а.с.39-43), за період з 14 березня 2019 року по 18 березня 2024 року, то суд вважає такий розрахунок арифметично правильним, натомість відповідачі не спростували вказаного розрахунку.

Щодо позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частин другої-п`ятої цієї статті моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У пунктах 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у порушенні права власності, у порушені нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми при настанні інших негативних наслідків. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року (справа № 214/7462/20).

Статтею 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Таким чином, частина перша статті 1167 ЦК України встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави - наявності моральної (немайнової) шкоди, а також за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: неправомірної поведінки, причинного зв`язку та вини заподіювача.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2019 (справа № 465/4287/15).

Відсутність одного з зазначених елементів виключає можливість покладення відповідальності на суб`єкта.

В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Доказування не можу ґрунтуватись на припущеннях.

В позовній заяві позивач зазначив, що діями відповідачів йому було завдано моральну шкоду, яка виразилася у частих сварках у родині, втраті довіри між чоловіком та жінкою, залишення позивача без житла.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За положеннями ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Правилами ч.1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Втім, з матеріалів справи вбачається, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження завдання моральної шкоди, понесених моральних страждань, не доведено наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням завдавання шкоди, позивач не зазначив з яких міркувань виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Наявне в матеріалах справи свідоцтво про розірвання шлюбу (а.с.9) не є доказом того, що причиною розірвання шлюбу стали дії відповідачів, а не інші фактори.

Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, зважаючи на встановлені під час розгляду справи обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат, у зв`язку з неналежним виконанням рішення суду від 07.02.2019 року, повністю підтверджуються матеріалами справи та підлягають задоволенню. При цьому вимоги позивача про стягнення моральної шкоди не знайшли свого підтвердження, отже у задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Зважаючи на те, що позов задоволено частково, в той час, як позивач звільнений від сплати судового збору, а тому з відповідачів в рівних частинах слід стягнути в користь держави 1 211,20 грн. судового збору за подання позовної заяви майнового характеру, відповідно до положень п.1 ч.2, ч.6 ст. 141 ЦПК України. При цьому, враховуючи відмову в задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди судовий збір у розмірі 3 028,00 грн. слід віднести за рахунок держави.

Керуючись ст. ст.263-265,268,273,280-283 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення інфляційних витрат, 3% річних за користування грошовими коштами та моральної шкоди- задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 РНОКПП НОМЕР_7 , адреса: АДРЕСА_3 ) грошові кошти в розмірі 63 966,39 грн., що складається з трьох відсотків річних у розмірі 16 091 грн. 31 коп. та інфляційних втрат у розмірі 47 875 грн. 08 коп.

Стягнути в рівних частинах з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 ) судовий збір на користь держави у розмірі 1 211,20 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом 30-ти днів з дня складення повного рішення не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30-ти днів з дня складення рішення.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30-ти днів з дня складення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 17.10.2024 року.

Суддя