КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 757/7499/17 Головуючий у суді першої інстанції - Писанець В.А.
Номер провадження № 22-ц/824/2821/2024 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Сукач О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» та начальника Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) - Ярушевської Ірини Ігорівни на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 29 жовтня 2020 року за скаргою Компанії САННЕКС ІНВЕСТМЕНТС ЛЛП (SUNNEX INVESTMENTS LLP) на постанову державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Левіцької А. С. про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1 по примусовому виконанню ухвали Печерського районного суду міста Києва від 09 лютого 2017 року у справі за позовом Камерін Інвестментс ЛЛП (Camerin Investments LLP), Саннекс Інвестментс ЛЛП (Sunnex Investments LLP), Тамплемон Інвестментс ЛЛП (Tamplemon Investments LLP), Берліні Комершіал ЛЛП (Berlinі Commercial LLP), Луміл Інвестментс ЛЛП (Lumil Investments LLP), Софінам Інвестментс ЛЛП (Sofinam Investments LLP) до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», Міністерства фінансів України, ОСОБА_1 , третя особа - Кабінет Міністрів України, про зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2020 року Компанія САННЕКС ІНВЕСТМЕНТС ЛЛП (SUNNEX INVESTMENTS LLP) звернулась до суду із скаргою на постанову державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Левіцької А.С. про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_2 по примусовому виконанню ухвали Печерського районного суду міста Києва від 09 лютого 2017 року у справі за позовом CAMERIN INVESTMENTS LLP, SUNNEX INVESTMENTS LLP, TAMPLEMON INVESTMENTS LLP, BERLINI COMERCIAL LLP, LUMIL INVESTMENTS LLP, SOFINAM INVESTMENTS LLP до ПАТ КБ «ПриватБанк», Міністерства фінансів України, ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити дії.

Скаргу мотивовано тим, що оскаржувана постанова про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_2є незаконною, оскільки всупереч вимогам закону державним виконавцем Левіцькою А.С. не вчинено необхідних та достатніх дій, спрямованих на виконання ухвали Печерського районного суду міста Києва від 09 лютого 2017 року у справі №757/7499/17, якою забезпечено позов.

Так, скаржник вказував, що на виконання ухвали про забезпечення позову ним було подано заяву про примусове виконання судового рішення та постановою державного виконавця Левіцькою А.С. від 29 квітня 2020 року було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_2та направлено її копію боржнику АТ КБ «Приватбанк» до виконання, а стягувачу до відома.

Зазначено, що 12 травня 2020 року згідно вимоги державного виконавця Левіцької А.С. боржника АТ КБ «Приватбанк» зобов`язано в одноденний термін з моменту отримання вимоги повідомити про повне (часткове) виконання судового рішення, а 18 травня 2020 року виконавцем прийнято постанову про накладення штрафу на АТ КБ «Приватбанк» у розмірі 5 100 грн й зобов`язано боржника протягом трьох робочих днів виконати судове рішення.

В подальшому, 01 червня 2020 року державним виконавцем прийнято постанову про накладення штрафу на АТ КБ «Приватбанк» у розмірі 10 200 грн, а також підготовлено повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення до Управління поліції в Печерському районі Головного управління національної поліції в м. Києві.

Того ж дня виконавцем винесено оскаржувану постанову про закінчення виконавчого провадження НОМЕР_3 на підставі п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Скаржник вважає, що самі по собі вчинені виконавчі дії не є належними та достатніми заходами виконання судового рішення, а постанова про закінчення виконавчого провадження є передчасною, винесена за відсутності доказів реального виконання судового рішення чи вжиття вичерпних заходів з його виконання.

Тож, у скарзі Компанія САННЕКС ІНВЕСТМЕНТС ЛЛП (SUNNEX INVESTMENTS LLP) просила суд визнати незаконною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження НОМЕР_3 з примусового виконання ухвали Печерського районного суду міста Києва від 09 лютого 2017 року у справі №757/7499/17, винесену 01 червня 2020 року державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Левіцькою А.С.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 29 жовтня 2020 року скаргу Компанії САННЕКС ІНВЕСТМЕНТС ЛЛП (SUNNEX INVESTMENTS LLP) задоволено.

Визнано незаконною та скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання ухвали Печерського районного суду міста Києва від 09 лютого 2017 року у справі № 757/7499/17-ц, винесену 01 червня 2020 року державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Левіцькою А.С.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, начальник Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) - Ярушевська І.І. подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні скарги Компанії САННЕКС ІНВЕСТМЕНТС ЛЛП (SUNNEX INVESTMENTS LLP).

Апелянт вказує, що судом першої інстанції під час постановлення оскаржуваної ухвали неправильно застосовано Закон України «Про виконавче провадження», не враховано положення ст. 63, 75 зазначеного Закону, що призвело до ухвалення у справі незаконного судового рішення.

Також не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник АТ КБ «Приватбанк» - Вовнюк В.А. подав апеляційну скаргу та посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити по справі нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні скарги Компанії САННЕКС ІНВЕСТМЕНТС ЛЛП (SUNNEX INVESTMENTS LLP).

Вказано, що судом першої інстанції в порушення положень ч. 3 ст. 451 ЦПК України, в ухвалі від 09 жовтня 2020 року не встановлено в чому полягає невідповідність дій державного виконавця з винесення постанови про закінчення виконавчого провадження визначеному Законом України «Про виконавче провадження», що призвело до неправильного вирішення справи та відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦПК України є окремою підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Крім того, апелянт зазначає, правова позиція Верховного Суду у постанові від 18 червня 2020 року, справа № 826/14580/16 на яку послався суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі, не може бути застосовна до даних обставин справи, оскільки стосується висновку Верховного Суду про застосування ст. 89 Закону України «Про виконавче провадження», який втратив чинність з 05 жовтня 2016 року. Таким чином вказана позиція не може бути застосована до діючих норм права, в порядку яких здійснювалося примусове виконання ухвали про забезпечення позову.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.

При апеляційному розгляді справи представник АТ КБ «Приватбанк» - Лісовенко О.О. підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, та просив її задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення, яким у задоволенні скарги Компанії САННЕКС ІНВЕСТМЕНТС ЛЛП (SUNNEX INVESTMENTS LLP) відмовити.

Інші учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились.

У відповідності до вимог ст. 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника АТ КБ «Приватбанк» - Лісовенка О.О., дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають до задоволення з наступних підстав.

Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 09 лютого 2017 року у справі № 757/7499/17-ц, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 20 квітня 2017 року, забезпечено позов шляхом встановлення обов`язку для АТ КБ «ПриватБанк» щодо належного виконання депозитних договорів та заборони утримуватися від їх виконання до вирішення спору по суті (а.с.56-59, 60-63, т.1).

Постановою державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Левіцької А.С. від 29 квітня 2020 року відкрито виконавче провадження НОМЕР_3 щодо виконання ухвали Печерського районного суду міста Києва від 09 лютого 2017 року про забезпечення позову у справі № 757/7499/17-ц (а.с.143-146, т.1).

Вимогою державного виконавця від 12 травня 2020 року №61936799/1 АТ КБ «Приватбанк» зобов`язано в одноденний термін з моменту отримання вимоги повідомити про повне (часткове) виконання рішення суду (а.с.152, т.1).

14 травня 2020 року від АТ КБ «ПриватБанк» на адресу виконавчої служби надійшло повідомлення про повне виконання судового рішення (а.с.218-221, т.1).

Вимогою державного виконавця від 28 травня 2020 року №61936799/1 АТ КБ «Приватбанк» зобов`язано негайно повідомити державного виконавця про повне (часткове) виконання рішення суду (а.с.66-67, т.2).

28 травня 2020 року від АТ КБ «ПриватБанк» на адресу виконавчої служби надійшло повідомлення про повне виконання судового рішення (а.с.70-73, т.2).

Державним виконавцем прийнято постанову про накладення штрафу на АТ КБ «Приватбанк» у розмірі 5100,00 грн. Частиною 2 постанови зобов`язано боржника виконати рішення протягом трьох робочих днів та попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення суду.

Державним виконавцем Левицькою А.С. прийнято постанову про накладення штрафу від 01 червня 2020 року на АТ КБ «Приватбанк» у розмірі 10 200,00 грн, а також підготовлено повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення до Управління поліції в Печерському районі Головного управління національної поліції в місті Києві (а.с.129-131, 132-134, т.2).

В подальшому, 01 червня 2020 року державним виконавцем Левіцькою А.С. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_2 на підставі п. 11 ч. 1 ст. 39, ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.14-21, т.1).

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що під час примусового виконання судового рішення, що набрало законної сили і є обов`язковим до виконання на всій території України, державний виконавець зобов`язаний вжити усіх заходів примусового характеру, у тому числі застосувати засоби впливу на боржника. Такі повноваження надані йому саме з метою забезпечення безумовного виконання судового рішення, а застосування заходів відповідальності за невиконання вимог державного виконавця не звільняє боржника від виконання основного зобов`язання - виконати вимоги виконавчого документа.

Суд першої інстанції, задовольняючи подану скаргу Компанії САННЕКС ІНВЕСТМЕНТС ЛЛП (SUNNEX INVESTMENTS LLP), мотивував своє рішення тим, що вчинені державним виконавцем виконавчі дії, а саме: перевірка виконання судового рішення, винесення постанов про накладення на боржника штрафу та надіслання заяви про вчинення злочину, не є належними та достатніми заходами виконання ухвали Печерського районного суду міста Києва від 25 лютого 2020 року у справі № 757/7499/17-ц.

Суд також вказав, що звернення до правоохоронних органів з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення не є свідченням того, що державним виконавцем вжито всіх можливих заходів передбачених чинних законодавством України щодо примусового виконання рішення суду та встановлення неможливості його виконання.

Також в оскаржуваній ухвалі судом першої інстанції зазначено, що АТ КБ «Приватбанк» як боржник на підставі ухвали Печерського районного суду міста Києва від 09 лютого 2017 року про забезпечення позову у справі № 757/7499/17-ц зобов`язаний вчинити певні дії, при цьому зобов`язання ПАТ КБ «ПриватБанк» як боржника по цій ухвалі не є нерозривно пов`язаними з особою боржника та не унеможливлюють виконання цього судового рішення без його участі шляхом вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання, враховуючи встановлені судами обставини невиконання його у добровільному порядку.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість скарги САННЕКС ІНВЕСТМЕНТС ЛЛП (SUNNEX INVESTMENTS LLP) та необхідність її задоволення.

Апеляційний суд не погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвала суду першої інстанції про задоволення поданої скарги не відповідає з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут оскарження дій та рішень державного виконавця.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Звертаючись до суду зі скаргою, сторона виконавчого провадження зобов`язана обґрунтувати порушення її прав та свобод із посиланням на конкретні рішення, дії або бездіяльність державного виконавця (інших посадових осіб) та вказати, у чому саме полягає таке порушення.

Таким чином, право сторони виконавчого провадження на звернення зі скаргою до суду пов`язане з порушенням прав такої сторони під час виконання судового рішення рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця.

Обґрунтовуючи скаргу на постанову державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Левіцької А.С. від 01 червня 2020 року про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_2 по примусовому виконанню ухвали Печерського районного суду міста Києва від 09 лютого 2017 року, компанія САННЕКС ІНВЕСТМЕНТС ЛЛП (SUNNEX INVESTMENTS LLP) посилалася на те, що самі по собі вчинені державним виконавцем Левіцькою А. С. виконавчі дії (перевірка виконання судового рішення, винесення постанов про накладення на боржника штрафу, надіслання подання про вчинення злочину) не є належними та достатніми заходами виконання судового рішення, постанова про закінчення виконавчого провадження винесена передчасно та за відсутності доказів, які б підтверджували факт реального виконання судового рішення чи вжиття вичерпних заходів із його виконання.

Спеціальним законом, який регламентує порядок та особливості проведення виконавцем кожної стадії (дії) виконавчого провадження, є Закон України «Про виконавче провадження».

У статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За приписами статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Права та обов`язки виконавців визначено статтею 18 вказаного Закону, відповідно до якої виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Згідно з частиною першою статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

У справі, що переглядається, судами встановлено та підтверджено матеріалами справи, що постановою державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Левіцької А. С. від 29 квітня 2020 року відкрито виконавче провадження НОМЕР_3 щодо виконання ухвали Печерського районного суду міста Києва від 09 лютого 2017 року про забезпечення позову у справі № 757/7499/17-ц (а.с.143-146, т.1).

Державним виконавцем прийнято постанову про накладення штрафу на АТ КБ «Приватбанк» у розмірі 5100,00 грн. Частиною 2 постанови зобов`язано боржника виконати рішення протягом трьох робочих днів та попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення суду. Крім того, державним виконавцем Левицькою А.С. прийнято постанову про накладення штрафу від 01 червня 2020 року на АТ КБ «Приватбанк» у розмірі 10 200,00 грн, а також підготовлено повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення до Управління поліції в Печерському районі Головного управління національної поліції в місті Києві (а.с.129-131, 132-134, т.2).

В подальшому, 01 червня 2020 року державним виконавцем Левіцькою А.С. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_2 на підставі п. 11 ч. 1 ст. 39, ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.14-21, т.1).

З аналізу правових норм, які належить застосувати до спірних правовідносин, можна дійти висновку, що закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 11 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» можливе за умови виконання послідовності вказаних виконавчих дій, а саме:

- накладення на боржника штрафу і перевірка стану виконання рішення (у разі невиконання вимог державного виконавця без поважних причин);

- накладення штрафу в подвійному розмірі (у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин);

- звернення до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону.

Відповідно до частини третьої статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» у разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

Якщо після вжиття державним виконавцем усіх заходів примусового виконання рішення боржник відмовляється виконувати рішення немайнового характеру, а виконати його без участі боржника неможливо, державний виконавець звертається до правоохоронних органів із повідомленням про злочин, після чого закінчує виконавче провадження.

Тобто, якщо рішення суду можливо виконати без участі боржника, державний виконавець вживає заходів примусового виконання рішення, а якщо судове рішення неможливо виконати без участі боржника, державний виконавець після надсилання органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Отже, при примусовому виконанні рішень, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії, державний виконавець може здійснювати дії, які визначені статтею 63 Закону України «Про виконавче провадження», та не має права вчиняти інших заходів примусового виконання рішень, оскільки законом таких прав йому не передбачено.

За таких обставин, коли боржником не виконано рішення, яке не може бути виконано без його участі, виконавець, надіславши до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, зобов`язаний винести постанову про закінчення виконавчого провадження.

Аналогічні правові висновки містяться в постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 757/7499/17, провадження № 61-7643св21.

Установивши, що державним виконавцем Левіцькою А. С. у ході примусового виконання ухвали про забезпечення позову вчинено дії відповідно до положень статті 63 Закону України «Про виконавче провадження»: перевірено виконання судового рішення, винесено постанови про накладення на боржника штрафу та надіслано повідомлення про вчинення злочину, апеляційний суд доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення скарги компанії САННЕКС ІНВЕСТМЕНТС ЛЛП (SUNNEX INVESTMENTS LLP) на постанову державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Левіцької А. С. про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_2 по примусовому виконанню ухвали Печерського районного суду міста Києва від 09 лютого 2017 року про забезпечення позову.

Апеляційний суд звертає увагу, що ухвала суду про забезпечення позову не є тим судовим рішенням, яким завершується розгляд справи та виконання якого є завершальною стадією судового провадження. Ухвалою суду забезпечено позов шляхом застосування тимчасових обмежувальних заходів до винесення рішення по суті спору.

Дослідивши матеріали виконавчого провадження, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про те, що державний виконавець не дотримався імперативних вимог визначених Закону України «Про виконавче провадження» під час примусового виконання ухвали суду про забезпечення позову.

Зазначені обставини свідчать про постановлення судом по справі судового рішення з порушенням норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, в діях державного виконавця не вбачається неправомірних дій та бездіяльності щодо закриття виконавчого провадження за № НОМЕР_2, а тому у задоволенні скарги компанії Саннекс Інвестментс ЛЛП (Sunnex Investments LLP) повинно бути відмовлено.

За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, ухвала суду першої інстанції повинна бути скасована та постановлено нове судове рішення про відмову у задоволенні скарги на постанову державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 01 червня 2020 року про закінчення виконавчого провадження НОМЕР_3 з примусового виконання ухвали Печерського районного суду міста Києва про забезпечення позову від 09 лютого 2017 року у справі №757/7499/17-ц.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» та начальника Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) - Ярушевської Ірини Ігорівни задовольнити.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 29 жовтня 2020 року скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення.

Скаргу компанії Саннекс Інвестментс ЛЛП (Sunnex Investments LLP) на постанову державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Левіцької А. С. про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1 по примусовому виконанню ухвали Печерського районного суду міста Києва від 09 лютого 2017 року залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дати складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови виготовлено 25 липня 2024 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв