Ухвала

29 листопада 2024 року

м. Київ

справа № 204/6214/23

провадження № 61-15738ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., розглянув касаційну скаргу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 травня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 01 жовтня 2024 року у справі за позовом Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області до ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , третя особа - орган опіки та піклування Центральної адміністрації Дніпровської міської ради, про виселення,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2023 року Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області (далі - ГУНП в Дніпропетровській області) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_1 і ОСОБА_3 , третя особа - орган опіки та піклування Центральної адміністрації Дніпровської міської ради, про виселення.

Позов мотивований тим, що 09 березня 2023 року за позивачем закріплено право оперативного управління нерухомого майна, зокрема, адміністративної будівлі площею 1 290,1 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 . Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29 березня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , до ГУНП в Дніпропетровській області, Дніпропетровського міського Управління ГУ МВС України в Дніпропетровській області, треті особи: ОСОБА_4 , орган опіки та піклування Чечелівської районної в місті Дніпрі ради, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про вселення задоволено та вселено ОСОБА_1 та її малолітніх дітей в кімнату АДРЕСА_2 .

Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 липня 2018 року рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29 березня 2018 року скасовано, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх дітей, про вселення - відмовлено. Постановою Верховного Суду від 27 травня 2020 року постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 липня 2018 року скасовано, рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29 березня 2018 року залишено в силі.

Будинок АДРЕСА_1 є адміністративною будівлею та за позивачем, як за юридичною особою, закріплено право оперативного управління нерухомим майном, будівля має статус нежитлової адміністративної будівлі. Відповідно до довідки управління кадрового забезпечення ГУ НП в Дніпропетровській області, відомості щодо проходження служби в поліції та перебування на цивільних посадах ГУ НП в Дніпропетровській області відповідачки відсутні, договір найму жилого приміщення із нею не укладався, плата за проживання не нараховувалась та не сплачувалась. Нежитлова адміністративна будівля не входить до житлового фонду та не має статусу гуртожитку, та будь-які підстави проживання останньої у вказаній будівлі відсутні, тому просили суд ухвалити рішення, яким усунути ГУНП в Дніпропетровській області перешкоди у користуванні та розпорядженні, належного їм на праві оперативного управління нерухомого майна - адміністративної будівлі загальною площею 1 290,1 кв. м за адресою: АДРЕСА_3 , шляхом виселення ОСОБА_1 та її дітей ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які зареєстровані за адресою: АДРЕСА_3 , без надання іншого житлового приміщення.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 травня 2024 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 01 жовтня 2024 року, в задоволені позову ГУНП в Дніпропетровській області відмовлено.

22 листопада 2024 року ГУНП в Дніпропетровській області засобами поштового зв`язку подало до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 травня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 01 жовтня 2024 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Касаційна скарга мотивована тим, що:

відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування положень статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод стосовно наявності у позивача права на проживання в адміністративній будівлі, яка для цього не призначена;

судами не було ураховано наявність нагальної суспільної необхідності для застосування до позивача обмеження права на житло, а також те, що втручання у це право переслідує легітимну мету, оскільки адміністративна будівля використовується позивачем в якості діючого відділення поліції, де розташовано чергову частину підрозділу, робочі кабінети працівників поліції, приміщення режимно-секретного підрозділу, що в свою чергу виключає можливість проживання у будівлі;

судами не було ураховано, що будинок АДРЕСА_1 є адміністративною будівлею, за яким у позивача закріплено право оперативного управління та має статус нежитлової адміністративної будівлі, а не гуртожитку;

відповідачка ОСОБА_1 ніколи не перебувала в трудових відносинах з позивачем, договір найму жилого приміщення, укладеним на підставі ордеру з нею не укладався, плата за проживання не нараховувалась та не сплачувалась. Указане створює перешкоди у користуванні та розпорядженні ГУНП у Дніпропетровській області адміністративною будівлею, у зв`язку з чим позивач вважає, що існують правові підстави для виселення відповідачів без надання іншого житлового приміщення.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Рішенням Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023, зокрема, визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

У касаційному порядку може бути здійснений перегляд судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, проте лише у випадках, визначених Кодексом (абзац четвертий пункту 7.5. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023)

Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів (абзац п`ятий пункту 7.7. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Внормування процесуальних відносин у спосіб визначення в Кодексі підстав для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, можливе як виняток і лише у разі, коли це обумовлено потребами, що є значущими для дієвості та ефективності правосуддя, зокрема потребою розв`язання Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України складного юридичного питання, яке має фундаментальне значення для формування судами єдиної правозастосовної практики (абзац другий пункту 7.8. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Припис пункту 2 частини третьої статті 389 Кодексу, що встановлює один із «фільтрів» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, - визнання справи малозначною - є зрозумілим за змістом та передбачним за наслідками застосування. Зазначений припис Кодексу також має правомірну мету - додержання принципу остаточності судового рішення (res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності (пункт 7.9. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом касаційного оскарження є судове рішення, ухвалене у справі про виселення.

Ця справа є незначної складності та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, незалежно від того чи визнавав її такою суд першої, апеляційної чи касаційної інстанції. Оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в розділі 1 Загальних положень ЦПК України, то вона поширюються й на стадію касаційного провадження.

З урахуванням предмету позову, характеру правовідносин, складності справи, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 ЦПК України).

Таким чином, оскаржені судові рішення ухвалено у малозначній справі. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями260, 389, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 травня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 01 жовтня 2024 року у справі за позовом Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області до ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , третя особа - орган опіки та піклування Центральної адміністрації Дніпровської міської ради, про виселення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков