П О С Т А Н О В А

Іменем України

14 листопада 2024 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого судді Джуги С.Д.,

суддів Кожух О.А., Мацунича М.В.,

з участю секретаря судових засідань: Чичкало М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 березня 2024 року у складі судді Дегтяренко К.С., у справі за скаргою ОСОБА_1 , на дії Ужгородського міського відділу Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції,

в с т а н о в и в :

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд із скаргою на дії Ужгородського міського відділу Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Скаргу мотивовано тим, що на виконанні Ужгородського міського відділу ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебувало виконавче провадження №52511191 від 03 жовтня 2016 року по примусовому виконанню виконавчого листа №308/4567/13, виданого Ужгородським міськрайонним судом 01.09.2015, де скаржник є боржником, а стягувачем - ПАТ «ПриватБанк», про: «Передати в заклад шляхом вилучення у ОСОБА_1 предмет застави - автомобіль VOLKSVAGEN, модель: Passat, рік випуску: 2003, тип ТЗ: легковий седан-В, № кузова/шасі: НОМЕР_1 , реєстраційний номер: НОМЕР_2 ».

Вказував, що у межах даного провадження 25 жовтня 2016 року було винесено постанову про накладення арешту всього належного боржнику ОСОБА_1 майна, хоча йдеться про передачу в заклад автомобіля.

Звертав увагу, що до 2020 року виконавцем не вчинялося жодних дій по даному виконавчому провадженню й таке було передано іншому виконавцю, яким знову не вчинялося жодних дій до 26 липня 2022 року, коли була винесена постанова про зміну реєстраційних даних.

Про цю постанову скаржнику стало відомо у серпні 2023 року із додатка «Дія», через що він зрозумів, що не зважаючи на сплив строків проведення виконавчих дій, відсутність майна, що підлягало передачі в заклад, провадження ще не закрито. Оскільки, зазначеними діями державних виконавців було порушено норми Закону України «Про виконавче провадження», що потягло за собою грубе порушення його прав власності, гарантованих Конституцією України, він 03 серпня 2023 року звернувся до ДВС із аргументованою заявою про винесення постанови про закриття виконавчого провадження № 52511191 від 03 жовтня 2016 року по примусовому виконанню виконавчого листа №308/4567/13, виданого Ужгородським міськрайонним судом 01.09.2015, де боржником є - ОСОБА_1 , а стягувачем - ПАТ «ПриватБанк», про: «Передати в заклад шляхом вилучення у ОСОБА_1 предмет застави - автомобіль VOLKSVAGEN, модель: Passat, рік випуску: 2003, тип ТЗ: легковий седан-В, № кузова/шасі: НОМЕР_1 , реєстраційний номер: НОМЕР_2 », та зняття арешту з усього належного боржнику ОСОБА_1 майна.

Зазначав, що так як, у порушення вимог Закону України «Про звернення громадян» та Закону України «Про виконавче провадження» протягом 30 календарних днів жодної відповіді він не отримав, 25 вересня 2023 року ДВС було направлено нагадування щодо вирішення питань, поставлених у заяві від 03 серпня 2023 року.

Листом ДВС № 90086 від 03.10.2023 було повідомлено, що виконавчий лист повернуто стягувачу, а підстави для зняття арешту відсутні, без надіслання відповідної копії постанови та без зазначення конкретної підстави, чому арешт з майна не знято.

У зв`язку із вищезазначеним, 25 жовтня 2023 року скаржник знову звернувся до ДВС із проханням конкретно вказати, яка саме підстава перешкоджає зняттю арешту з майна боржника ОСОБА_1 при поверненні виконавчого документа стягувачу та які конкретно дії слід вчинити боржнику для вирішення питання зняття арешту з метою усунення перешкод у користуванні майном та захисту порушених прав власності.

24 листопада 2023 року скаржником було отримано відповідь ДВС №18745/23 від 17 листопада 2023 року, де роз`яснено, що на думку виконавців, підстави для зняття арешту з належного йому майна відсутні в силу ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження», з чим він категорично погодитися не може.

Стверджував, що таким чином, про відмову зняти арешт з належного скаржнику нерухомого і рухомого майна, тобто про порушення його прав та інтересів, останній дізнався 24 листопада 2023 року із листа ДВС № 18745/23 від 17 листопада 2023 року, що підтверджується оригіналом конверта та Довідкою Укрпошти про вручення поштового відправлення, тому дана скарга подається у межах передбаченого законодавством десятиденного строку на оскарження дій виконавця (ст. 449 ЦПК України).

Зазначав, що незаконність дій виконавця полягає в тому, що, з`ясувавши факт відсутності у нього як боржника автомобіля, який він повинен передати стягувачу, він своєчасно у межах шестимісячного строку не повернув виконавчий документ стягувачу, після спливу трьох років не закрив виконавче провадження як таке, що не може бути виконаним у зв`язку з відсутністю майна, що має бути передано в заклад (неможливість виконання) та не зняв арешт з майна із виключенням його з Реєстру.

Вказував, що протягом 6-ти місяців, встановивши, що автомобіль, який повинен був бути вилучений у боржника та переданий в заклад Банку, у боржника відсутній, розшукати його неможливо, так як він надав його волонтерам в зону АТО ще в 2014 році і де він знаходиться йому невідомо, виконавець повинен був повернути виконавчий документ стягувачу на підставі п. 6 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», який передбачає, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом повинен передати стягувачу в натурі.

Таким чином, вважав, що постанова про повернення виконавчого документу стягувачу повинна була бути винесена не пізніше 05 квітня 2017 року (6-ть місяців з дня відкриття провадження), а не 20 вересня 2023 року із мотивацією - повернуто стягувану, оскільки транспортний засіб боржника не виявлено протягом року з дня оголошення розшуку. При цьому, розшук автомобіля у межах даного провадження не оголошувався і законом встановлено строк 6-ть місяців з дня відкриття провадження, а не рік з дня оголошення розшуку.

Стверджував, що після спливу трирічного строку, виконавець повинен був закінчити дане виконавче провадження, знявши арешт з майна боржника, а не виносити постанову про передачу виконавчого провадження іншому виконавцю після чотирьох років бездіяльності.

Вказував, що через три роки 20 вересня 2023 року не було жодних підстав для винесення постанови про поновлення вчинення виконавчих дій.

У порушення всіх строків та вимог закону замість закінчення виконавчого провадження, виконавчий лист № 308/4567/13, виданий Ужгородським міськрайонним судом 01.09.2015 року, постановою державного виконавця від 20 вересня 2023 року повернуто стягувану, оскільки транспортний засіб боржника не виявлено протягом року з дня оголошення розшуку.

Вважав дії ДВС щодо винесення постанови про повернення виконавчого листа стягувану замість постанови про закінчення виконавчого провадження протиправними та такими, що унеможливили зняття арешту з майна боржника та інші обтяження, вчинені у межах виконавчого провадження № 52511191, що грубо порушує його майнові права.

Вказував, що оскільки виконавчий документ у даному випадку повторно на виконання не буде подано із-за неможливості його виконання, ДВС згідно положень ст. 39 Закону «Про виконавче провадження» повинен був закінчити виконавче провадження з усіма наслідками закінчення.

Враховуючи вищенаведене, ОСОБА_1 просив:

- строк на подання даної скарги поновити як пропущений з поважних причин;

- визнати дії відділу Державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у межах виконавчого провадження № 52511191 щодо недодержання строків вчинення виконавчих дій, що потягло з собою винесення неправомірної постанови про повернення виконавчого документа стягувачу;

- скасувати постанову від 20 вересня 2023 року про повернення виконавчого документу стягувачу, як винесену поза межами строків виконавчого провадження та зобов`язати державного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника) шляхом винесення постанови про закінчення виконавчого провадження через неможливість стягнення та закінчення строку виконавчого провадження з усіма наслідками закінчення, а саме: зняттям арешту, накладеного на майно (кошти) боржника, виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників тощо.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 березня 2024 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 , на дії Ужгородського міського відділу Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким скаргу задовольнити, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд не врахував обставини, які наведені в обґрунтуванні скарги та не надав їм належної правової оцінки.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Апелянт ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи належним чином повідомлений, надіслав суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутності.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи належним чином повідомлені. Справа на підставі ч.2 ст. 372 ЦПК України розглянута у відсутності вказаних осіб.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши і дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних мотивів.

Відмовляючи в задоволенні заявленої скарги, суд першої інстанції виходив з її безпідставності та необґрунтованості.

З такими висновками погоджується колегія суддів з врахуванням наступного.

Відповідно до п.9 ч.2 ст.129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України (ст.18 ЦПК України).

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Матеріалами справи установлено, що на виконанні у Відділі ДВС у м. Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебувало виконавчі провадження № 52511191 від 03 жовтня 2016 року по примусовому виконанню виконавчого листа № 308/4567/13, виданого Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області 01.09.2015 року Закарпатської області про передачу в заклад шляхом вилучення у ОСОБА_1 предмета застави - автомобіля VOLKSVAGEN, модель: Passat, рік випуску: 2003, тип ТЗ: легковий седан-В, № кузова/шасі: НОМЕР_1 , реєстраційний номер: НОМЕР_2 , в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №MKZ0A000360650 від 25.03.2003 року в сумі 21991,58 (Євро), що за курсом 11,07 відповідно до службового розпорядження НБУ №417/95 від 14.03.2011 року складає 243400,10 грн.

03.10.2016 року державним виконавцем Ужгородського MB ДВС. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

24.10.2016 винесено постанову про арешт майна боржника відповідно до ст. 56 ЗУ «Про виконавче провадження».

Автомобіль VOLKSVAGEN, модель: Passat, рік випуску: 2003, тип ТЗ: легковий седан-В, № кузова/шасі: НОМЕР_1 , реєстраційний номер: 00132РТ перебуває в розшуку починаючи з 04.10.2016 року та на даний час його не знайдено.

За повідомленням скаржника, вищевказаний транспортний засіб, ще в 2014 році переданий ним в АТО.

20.09.2023 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувану відповідно до п.7 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», а саме транспортний засіб боржника не виявлений протягом року з дня оголошення розшуку.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (надалі Закон), виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) й визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводиться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативноправовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Законупідлягають примусовому виконанню.

Відповідно до вимог ст. 18 Закону державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п.7 ч.1 ст. 37 Закону закріплено підстави для повернення виконавчого документу стягувачу, такими підставами, зокрема є, якщо боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку із втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку.

Статтею 59 Закону визначено підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), і необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку Дз значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність| у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувана про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;

9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону;

10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності".

Згідно ч.2 п. 21 III розділу Інструкції з організації примусового виконання рішень: у разі надходження на рахунок органу державної виконавчої служби коштів, стягнутих з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), достатніх для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника, виконавець після підготовки розпорядження державного виконавця, передбаченого пунктом 13 розділу VII цієї Інструкції, виносить постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону, про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження.

Таким чином виконавець зобов`язаний зняти арешт з майна боржника тільки в разі закінчення виконавчого провадження.

Аналіз норм ст. 48, 50 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, також свідчить про те, державний виконавець зобов`язаний зняти арешт з майна боржника тільки в разі закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі) при умові стягнення виконавчого збору та витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій.

Судом першої інстанції правильно встановлено та зазначено, що виконавче провадження завершено не у зв`язку з виконанням виконавчого документу, а у зв`язку з тим, що транспортний засіб боржника не виявлений протягом року з дня оголошення розшуку, на підставі пункту 7 частини першої статті 37 Закону. Станом на день розгляду скарги, рішення суду не виконано, а стягувач має право повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення суду, яке не виконане боржником. Скаржник ОСОБА_1 , будь яких інших заходів для виконання рішення суду, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №MKZOA000360650 від 25.03.2003 року не вживав, однак не існує ніяких перешкод боржнику ОСОБА_1 добровільно виконати рішення суду, що є його обов`язком згідно з вимогами ст.129 Конституції України та ст.18 ЦПК України, після чого арешт з майна може бути знято відповідно до закону.

Судом першої інстанції обґрунтовано не взято до уваги доводи скаржника щодо строків завершення виконавчого провадження, оскільки ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 січня 2021 року, яка залишена без змін постановою Закарпатського апеляційного суду від 01 червня 2021 року, встановлено, що виконавчий лист у вказаному виконавчому провадженні виконавцем повертався стягувачу та повторно пред`являвся до виконання протягом встановленого законом строку, і 20.09.2023 року знову повернутий стягувачу, внаслідок чого строк пред`явлення виконавчого документу до виконання переривається, і стягувач вправі повторно звернутись із заявою про примусове виконання рішення суду.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином скаржником не доведено порушення його законних прав чи свобод під час виконання вищевказаного судового рішення.

З врахування наведеного суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні поданої скарги. Доводи апеляційної скарги висновків не спростовують, ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм Закону, а тому не заслуговують на увагу.

Ухвала суду постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, і підстав для її скасування чи зміни не має.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З врахуванням наведеного апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана ухвала залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.374, 375, 381-384,438 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 березня 2024 року року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 25 листопада 2024 року.

Головуючий:

Судді: