ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 645/1712/21 Головуючий суддя І інстанції Щепіхіна В. В.
Провадження № 22-ц/818/1436/24 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: інших видів кредиту
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2024 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Яцини В.Б.

суддів колегії: Мальованого Ю.М., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря судового засідання Зінченко М.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Камишева Євгена Сергійовича на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 листопада 2023 року, по справі № 645/1712/21, за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Європартнер Фінанс», Приватного акціонерного товариства «ВТБ БАНК», третя особа: приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Бабенко Дмитро Анатолійович, про встановлення факту припинення договорів поруки, визнання припинення правовідносин за ними, визнання правочину недійсним,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 у березні 2021 року звернулася до Фрунзенського районного суду м. Харкова із зазначеним позовом про встановлення факту припинення договорів поруки, визнання припинення правовідносин за ними, визнання правочину недійсним.

Вимоги позову обґрунтувала тим, що вона є поручителем перед банком за виконання позичальником ОСОБА_2 (позичальник) зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, пені, штрафних санкцій та збитків: на підставі договору поруки № 15.22-28/08-ДП02 від 21.04.2008 за договором кредиту №15.22-28/08-СК від 21.04.2008, укладеного між банком і позичальником, предметом якого є надання банком позичальникові грошових коштів у розмірі 700 000 доларів США; на підставі договору поруки №15.76-28/08-СК від 30.07.2008 за договором кредиту №15.76-28/08-СК від 30.07.2008, укладеного між банком і позичальником, предметом якого є надання банком позичальникові грошових коштів у розмірі 100 000 доларів США, строк користування до 29.07.2013, плата за користування кредитом 17 % річних, виконання зобов`язань проводиться у валюті кредиту долар США.

Крім того, 21.04.2008 між ВАТ «ВТБ Банк» і ТОВ «Алта» (поручителем), ОСОБА_2 (позичальником) був укладений договір поруки №15.22-28/08-ДП01, згідно якого інший поручитель - ТОВ «Алта» поручився перед банком за виконання позичальником зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, пені, штрафних санкцій та збитків за згаданим договором кредиту №15.22-28/08-СК від 21.04.2008. 30.07.2008 між ВАТ «ВТБ Банк» і ТОВ «Алта» (поручителем), ОСОБА_2 (позичальником) був укладений договір поруки №15.76-28/08-ДП02, згідно якого інший поручитель ТОВ «Алта» поручився перед банком за виконання позичальником зобов`язань за вищевказаним договором кредиту №15.76-28/08-СК від 30.07.2008 щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, пені, штрафних санкцій та збитків.

21.04.2008 між ВАТ «ВТБ Банк» і ТОВ «Алта» (іпотекодавцем) у особі директора ОСОБА_2 також був укладений іпотечний договір №15.22-28/08-ДП01, за яким іпотекодавець передав іпотекодержателю (банку) в іпотеку нерухоме майно нежитлові будівлі літ. «Г-2», загальною площею 723, 8 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 для забезпечення виконання вищевказаного кредитного договору №15.22-28/08-СК від 21.04.2008.

Тобто, ОСОБА_1 є поручителем за обома валютними кредитними договорами ОСОБА_2 та будь-якими додатковими угодами до них, яким притаманний споживчий характер.

До жовтня 2008 ОСОБА_2 добросовісно сплачував кошти за кредитами, однак через фінансову кризу виникла він у подальшому не здійснював своєчасну оплату. Банк надіслав позичальнику та згаданим вище поручителям вимогу достроково погасити кредити до 01.12.2008, після чого ОСОБА_2 безрезультатно намагався у позасудовому порядку вирішити цей спір. 15.06.2009, зі спливом 6 місяців після цієї вимоги банк відповідно до ст. 1050 ЦК України звернувся до суду про стягнення всієї заборгованості за кредитами в розмірі 6380121, 03 грн.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 17.05.2010 (справа №2-907/2010, с. Гайдук Л. П.) позов кредитора було задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ТОВ «Алта», ОСОБА_1 на користь ВАТ «ВТБ Банк» заборгованість за кредитними договорами № 15.22-28/08-СК та №15.76-28/08-СК в сумі 6 380 121, 03 грн. та судові витрати.

Однак, існує також інше рішення цього ж суду від 26.12.2012, справа №2-1533/11, яким було стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (поручителя) на користь банку 10 959 194, 07 грн. і судові витрати. При цьому судом встановлено, що частину боргу погашено. У згаданому рішенні від 26.12.2012 зазначено, що 15.06.2009 позивач ВАТ «ВТБ Банк» звернувся до суду з позовом лише до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , при цьому про рішення у справі № 2-907/2010 нічого не було вказано. Тобто, судом ухвалено два різні рішення, друге з яких на думку позивачки є неправосудним, оскільки перше, заочне рішення від 17.05.2010 не оскаржене, не скасоване, а тому є дійсним і законним; набрання законної сили рішенням від 17.05.2010 виключає можливість повторного розгляду того ж позову банку, а інший позов на адресу ОСОБА_1 не надходив.

Рішення від 26.12.2012 виконується до цього часу на підставі виданих виконавчих листів, що на думку позивачки є неприпустимим. Позивач вважає, що з дня набрання заочним рішенням законної сили кредитні договори припинили свою дію, адже кредитор змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а також неустойки.

Кредитор протягом 6 місяців від дня настання встановленого ним на свій розсуд строку дострокового (погашення) виконання основного зобов`язання (згідно письмової вимоги до 01.12.2008) не пред`явив вимоги до поручителя, а фактично звернувся до суду 15.06.2009, тобто через 6 місяців 14 днів, порушивши встановлений законом строк. Відтак позивач вважає, що договори поруки припинили свою дію до 15.06.2009, коли банк звернувся з позовом до суду і цей факт має бути встановлений судом за цим позовом.

Позивач наголошує, що визначена у рішенні суду загальна сума боргу не відповідає дійсності, адже вона у згаданих рішеннях судів від 17.05.2010 у справі № 2-907/2010 та від 26.12.2012 по справі №2-1533/2011 є різною.

Звертає увагу, що позичальником із присуджених за заочним рішенням від 17.05.2010 у справі № 2-907/2010 6 380 121, 03 грн. вже погашено кредит на суму 5 834 965, 67 грн., отже решта заборгованості складає 545 155, 36 грн., а тому суд у рішенні від 26.12.2012 по справі №2-1533/2011 безпідставно присудив до стягнення більшу суму - 23 686 864, 03 грн.

Також позивач просив визнати недійсним договір № 250618ш від 25.06.2018 про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за кредитним договором, за яким банк-кредитор (відповідач 1) разом з ТОВ «Європартнер фінанс» (новий кредитор, відповідач 2) визначили розмір заборгованості ОСОБА_2 у сумі 23 686 864, 03 грн., оскільки цей правочин суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. ПрАТ «ВТБ Банк» є установою з російським капіталом, проти нього наявні державні санкції, він не є стороною кредитних зобов`язань, а тому не може передавати відповідні права і обов`язки будь-кому. Договір суперечить рішенню Конституційного Суду України №15-рп/2011 від 10.11.2011. Банк порушив права ОСОБА_1 на реструктуризацію заборгованості за кредитними договорам, її як споживача не було повідомлено про передачу третій особі прав за договором. Реалізуючи право вимоги за обома кредитними договорами за 200000, 00 грн., банк не запропонував боржнику викупити за цю ціну свій борг, який він передав правонаступнику на суму 23686864, 03 грн. Договір суперечить Закону України «Про банки і банківську діяльність», «Про валюту і валютні операції», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». ТОВ «Європартнер Фінанс» не є спеціальним суб`єктом у сфері валютного кредитування за рахунок залучених коштів, а тому не може бути стороною договору відступлення права вимоги з банком, через що не може бути його (банку) правонаступником у зобов`язаннях на підставі кредитних договорів №15.22-28/08-СК від 21.04.2008 року та №15.76-28/08-СК від 30.07.2008 року, договорів поруки №15.76-28/08ДП01 та №15.22-28/08-ДП02. Незалежна експертна оцінка вартості боргу не проводилася.

З наведених підстав просив суд: 1) встановити факт припинення у час до 15.06.2009 року договорів поруки №15.22-28/08-ДП02 від 21.04.2008 та №15.76-28/08-ДП01 від 30.07.2008, що укладені між банком-кредитором, ОСОБА_2 і ОСОБА_1 , а також визнати ці правовідносини припиненими; 2) визнати недійсним договір №250618ш від 25.06.2018 про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за кредитним договором, що укладений між банком і Товариством з обмеженою відповідальністю «Європартнер фінанс» зі стягненням у дохід держави отримані банком 200000, 00 грн., так як цей правочин не відповідає інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; 3) зупинити виконання умов оспорюваного правочину договору №250618ш від 25.06.2018 про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за кредитним договором, що укладений між банком і Товариством з обмеженою відповідальністю «Європартнер фінанс».

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 02.11.2021 на підставі пункту 7 ч. 1 ст. 255 ЦПК України закрито провадження в частині позовних вимог до відповідача ОСОБА_2 .

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 листопада 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Європартнер Фінанс», Приватного акціонерного товариства «ВТБ БАНК», третя особа: приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Бабенко Дмитро Анатолійович про встановлення факту припинення договорів поруки, визнання припинення правовідносин за ними, визнання правочину недійсним відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням представник ОСОБА_1 адвокат Камишев Є.С. посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права в апеляційній скарзі просить його скасувати, та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга мотивована тим, що з набранням законної сили заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 17.05.2010 (справа №2-907/2010), кредитний договір №15,22-28/08-СК від 21.04.2008 та кредитний договір №15.78-28/08 СК від 30.07.2008 року припинили свою дію.

Вказує, що повне невиконання вимог кредитора почалось з 01 грудня 2008 року, а тому з цієї дати до 15.06.2009 року збігло 6 місяців 14 днів щодо обох кредитних договорів, необхідних для припинення поруки, що не було враховано в оскарженому рішенні суду першої інстанції.

Тому вважає, що відповідно до приписів ч. 4 ст.559 ЦК України договорив поруки від 21.04.2008 та від 30.07.2008 року між Банком і ОСОБА_1 припинили свою дію 15.06.2009 року, тобто до звернення банку з позовом до суду.

Зауважує, що договір про відступлення права вимог грошових зобов`язань за кредитним договором, укладеним між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «Європартнер Фінанс» було укладено з порушенням вимог законодавства, тому у відповідності до ст.203, 215 ЦК України він підлягав визнанню недійсним.

Вказує, що «ВТБ Банк» під укладання договору порушив припис ч.13 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» де визнано обов`язок, як кредитодавця повідомити споживача про передачу третій стороні своїх прав за договором про надання споживчого кредиту. Таких повідомлень не надсилалось та не отримувались.

Вважає, що ТОВ «Європартнер Фінанс» не є спеціальним суб`єктом у сфері валютного кредитування за рахунок залучених коштів, а тому не може бути стороною договору відступлення права вимоги з банком, через що не може бути його правонаступником у зобов`язанні на підставі кредитних договорів та договорів поруки, укладених з позивачем.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ "Європартнер Фінанс» - адвокат Махонін О.С. просить відмовити ОСОБА_1 в задоволенні апеляційної скарги та залишити в силі рішення Дзержинського районного суду м. Харкова по справі №645/1712/21 від 29 листопада 2023 року.

Вважає, що судом першої інстанції було повно та всебічно з`ясовано всі істотні обставини справи, що зумовило прийняття законного та обґрунтованого рішення.

Зазначає, що позивачка у доводах позову та апеляційної скарги визнала що:

1) 21 квітня 2008 року між ВАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 15.22-28/08-СК, за яким останньому надано кредит у розмірі 700 000,00 доларів США зі строком повернення до 20 квітня 2018 року, зі сплатою 14,5% річних;

2) 21 квітня 2008 року між ВАТ «ВТБ Банк», ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір поруки №15.22-28/08-ДП02, за яким ОСОБА_1 поручилося за повне та своєчасне виконання ОСОБА_2 зобов`язань в межах кредитного договору № 15.22-28/08-СК;

3) 30 липня 2008 року між ВАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 15.76-28/08-СК, за яким останньому надано кредит у розмірі 100 000,00 доларів США зі строком повернення до 29 липня 2013 року, зі сплатою 17% річних;

4) 30 липня 2008 року між ВАТ «ВТБ Банк», ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір поруки №15.76-28/08-ДП01, за яким ОСОБА_1 поручилося за повне та своєчасне виконання ОСОБА_2 зобов`язань в межах кредитного договору № 15.76-28/08- СК.

26 грудня 2012 року рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова по справі № 2-1533/2011 було задоволено позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про солідарне стягнення з останніх заборгованості перед банком за кредитними договорами № 15.22-28/08-СК та № 15.76-28/08-СК на загальну суму 10 959 194, 07 грн. (стор. 77-79 першого тому цивільної справи №645/1712/21).

Таким чином, судовим рішенням було підтверджено наявність невиконаних боргових зобов`язань за кредитними договорами та договорами поруки зі сторони Відповідачів.

Позивачка намагається системно заплутати справу посилаючись на заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 17.05.2010 року, яке насправді було скасовано і у подальшому у справі було прийнято рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 грудня 2012 року по справі №2-1533/11, яке набрало законної сили та підлягає обов`язковому виконанню.

Наголошує, що первинний позов про стягнення заборгованості за кредитними зобов`язаннями було подано первинним кредитором ще у 2009 році. У травні 2010 року по справі було винесено заочне рішення про стягнення заборгованості, однак воно так і не вступило в силу у зв`язку із поданням Відповідачами заяви про перегляд. 20 вересня 2010 року Дзержинським районним судом м. Харкова було винесено ухвалу про скасування рішення від 17 травня 2010 року та призначено справу до подальшого розгляду. Вказані обставини були добре відомі як ОСОБА_2 так і ОСОБА_1 , які подавали відповідні клопотання про перегляд заочного рішення і заяви яких містяться у матеріалах судової справи.

У реєстрі судових рішень хронологія судової справи відстежується за номером судової справи 2-1533/11. Серед процесуальних документів, окремої уваги потребують, серед іншого, ухвала Апеляційного суду Харківської області від 08 лютого 2013 року щодо звернення ОСОБА_2 , ОСОБА_1 з апеляційною скаргою на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 грудня 2012 року по справі №2- 1533/11, яка свідчить про обізнаність Відповідачів у цій справі про обставини такої справи та їхнє бажання оскаржити судове рішення.

Матеріали судової справи 2-1533/11 досліджувались судом першої інстанції в межах розгляду справи №645/1712/21 з наданням відповідної оцінки документам та обставинам.

За загальним правилом, встановленим ст. 533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Саме з урахуванням цієї статті, суд у рішенні від 26 грудня 2012 року по справі №2- 1533/11 встановив необхідність виконання рішення у гривні (порядок виконання боргових зобов`язань Відповідачами), однак при цьому визначив еквівалент боргу у доларі США. Тобто за таких умов, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу.

Покликається на правові висновки, які були висловлені з аналогічного питання у постанові ВП ВС від 26 січня 2021 року по справі №522/1528/15-ц (провадження № 14-67цс20) про те, що ухвалення судом рішення в справі про стягнення з поручителя кредитної заборгованості унеможливлює задоволення в іншій судовій справі позову про визнання поруки припиненою, якщо такий позов стосується тих самих правовідносин, тих самих прав вимоги, які вже були предметом дослідження у справі про стягнення з поручителя кредитної заборгованості.

Звертає увагу, що у п.3.1.1. Договору відступлення права вимоги, право вимоги передається (відступається) у розмірі заборгованості Боржника перед первісним кредитором (п.2.2. Договору).

Таким чином, за умовами Договору відступлення права вимоги було передано виключно право вимоги щодо сплати існуючої заборгованості, розрахованої первісним кредитором та визначеної сторонами у гривні згідно до положень ЦК України. ТОВ «Європартнер Фінанс» не набувало прав в частині поточного обслуговування кредитних договорів (нарахування процентів, інших платежів тощо) та не здійснювало/не здійснює жодних валютних операцій за отриманим правом вимоги при стягненні заборгованості у гривні.

В п.2 акту приймання-передачі права вимоги за Договором відступлення права вимоги (копія мається у матеріалах справи) конкретизовано що Первісним кредитором передано Новому кредитору право вимоги в розмірі заборгованості:

1) за Кредитним договором № 15.76-28/08-СК від 30.07.2008 року у сумі 3 911 422,48 гривень, що є гривневим еквівалентом за офіційним курсом НБУ на дату укладання даного Договору 149 069,60 доларів США, з яких:

-заборгованість по кредиту - 2 594 401,77 гривень, що є гривневим еквівалентом за офіційним курсом НБУ на дату укладання даного Договору 98 876,16 доларів США. Визначений в Договорі еквівалент заборгованості за кредитом є ідентичним тому, який вказано у рішенні Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 грудня 2012 року по справі №2-1533/11 - 98 876,16 Доларів. При цьому, фактичний розмір боргу в гривні скориговано з урахуванням діючого курсу НБУ на день укладення Договору відступлення права вимоги: 98 876,19 дол. США * 26.2389 (курс НБУ щодо дол./грн. станом 25 червня 2018 року)=2 594 401,7 грн.;

-заборгованість по сплаті нарахованих процентів - 1 317 020,70 гривень, що є гривневим еквівалентом за офіційним курсом НБУ на дату укладання даного Договору 678 813,36 доларів США. Визначений в Договорі еквівалент заборгованості за кредитом є ідентичним тому, який вказано у рішенні Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 грудня 2012 року по справі №2-1533/11 - 678 813,36 Доларів США. При цьому, фактичний розмір боргу в гривні скориговано з урахуванням діючого курсу НБУ на день укладення Договору відступлення права вимоги: 678 813,36 дол. США * 26.2389 (курс НБУ щодо дол./грн. станом 25 червня 2018 року) = 17 811 316 грн.;

-заборгованість по сплаті нарахованих процентів - 1 964 125,00 гривень, що є еквівалентом є гривневим еквівалентом за офіційним курсом НБУ на дату укладання даного Договору 74 885,46 доларів США. Визначений в Договорі еквівалент заборгованості по сплаті нарахованих процентів є меншим, аніж той що вказано у рішенні Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 грудня 2012 року по справі №2-1533/11 (308 250,19 дол. США доларів США у рішенні суду) за рахунок часткового погашення в ході примусового стягнення. При цьому, фактичний розмір боргу в гривні скориговано з урахуванням діючого курсу НБУ на день укладення Договору відступлення права вимоги: 74 855,46 дол. США* 26.2389 (курс НБУ щодо дол./грн. станом 25 червня 2018 року) = 1 964 125,00 грн.;

В матеріалах справи №645/1712/21 міститься копії повідомлень на адресу боржників, в тому числі і на адресу ОСОБА_1 щодо набуття ТОВ «Європартнер Фінанс» права вимоги заборгованості за кредитними договорами у загальному розмірі 23 686 864,03 гривень та про необхідність погашення вказаної суми боржником.

ОСОБА_1 не заявлялось жодних заперечень ані до АТ «ВТБ Банк» з приводу (після прийняття судового рішення по справі №2-1533/11 і до моменту укладення договору відступлення права вимоги від 25 червня 2018 року), ані до ТОВ «Європартнер Фінанс» (з моменту договору відступлення права вимоги від 25 червня 2018 року і до теперішнього часу) - у розумінні заперечень, передбачених у ст. 518 ЦК України проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора.

ОСОБА_1 як боржник не є стороною договору № 250618ш про відступлення прав вимоги від 25 червня 2018 року, а отже і не є суб`єктом, який може звертатися до суду з вимогою про визнання недійсним такого договору. Зобов`язання ОСОБА_1 витікають з первинних кредитних договорів № 15.22-28/08-СК, № 15.76-28/08-СК та договорів поруки №15.22-28/08-ДП02, №15.76-28/08-ДП01 і лише в частині виконання цих Договорів вона може заявити власні вимоги. З огляду на ст. 518 ЦК України, ОСОБА_1 наділена правом звернутися до нового кредитора з власним розрахунком суми боргу або ж обрати інший спосіб захисту, передбачений ЦК України.

Верховний Суд у постанові від 18 лютого 2021 року по справа № 2-1533/11 відхилив доводи касаційної скарги про те, що ТОВ «ЄВРОПАРТНЕР ФІНАНС» не є спеціальним суб`єктом у сфері валютного кредитування за рахунок залучених коштів, а тому не може бути стороною договору відступлення права вимоги з банком.

Згідно до договору № 250618ш про відступлення прав вимоги від 25 червня 2018 року, ПАТ «ВТБ Банк» було передано Товариству з обмеженою відповідальністю «Європартнер Фінанс» право вимоги існуючого станом на 25 червня 2018 року боргу у загальному розмірі 23 686 864,03 гривень (розділ 1, п.2.2, п.3.1.1. Договору). Тобто, як вбачається, ТОВ «Європартнер Фінанс» придбало на підставі договору купівлі-продажу боргу виключно право отримати існуючий борг у гривні. ТОВ «Європартнер Фінанс» у даному випадку не здійснює жодних операцій з кредитування чи то валютних операцій, а отже і не потребує окремих ліцензій в цій частині.

12 квітня 2016 року ТОВ «Європартнер Фінанс» отримало свідоцтво про реєстрацію фінансової установи (серія та номер свідоцтва НОМЕР_1 . При цьому так інформація є загальнодоступною і міститься у відповідних відкритих джерелах (а також надана до матеріалів судової справи). ТОВ «Європартнер Фінанс» має статус фінансової установи та внесене до Державного реєстру фінансових установ. У додатку до свідоцтва зазначені види фінансових послуг, які має право здійснювати фінансова компанія без отримання ліцензій та/або дозволів відповідно до законодавства: надання гарантій, надання поручительств; надання позик; факторинг; фінансовий лізинг; надання фінансових кредитів; залучення фінансових активів юридичних осіб із зобов`язанням щодо наступного їх повернення. Також, серед іншого, підприємством отримано окремі ліцензії щодо: 1) діяльність з надання послуг з факторингу (розпорядження Нацкомфінпослуг від 06.06.2017 року №2311); 2) діяльність з надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту (розпорядження Нацкомфінпослуг від 04.09.2018 року №1532).

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Колегія суддів, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України вислухала доповідь суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

У статті 263 ЦПК України визначені наступні вимоги до законності і обґрунтованість судового рішення:

1. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

3. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

5. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Наведеним вимогам рішення суду відповідає.

Відмовляючи у позові суд у своєму рішенні зазначив, що вимоги заявленого ОСОБА_1 позову в частині встановлення факту припинення договорів поруки, з огляду на існування судового рішення у справі №2-1533/2011, яким стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВТБ Банк» заборгованість за кредитними договорами №15.22-28/08-СК та №15.76-28/08-СК в сумі 10959194, 07 грн., не можуть бути задоволеними, виходячі з принципу правової визначеності, оскільки таке питання входить до предмета доказування у справах про стягнення з поручителя кредитної заборгованості.

Щодо позовної вимоги ОСОБА_1 про визнання правочину недійсним.

Згідно договору №250618ш відбулося передання первісним кредитором новому кредитору права вимоги та набуття новим кредитором свого права вимоги та сплата первісному кредитору за відступлення права вимоги ціни договору у порядку та строки, встановлені цим договором.

При цьому суд звернув увагу, що продаж і відступлення прав вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення виконання зобов`язання під час процедури ліквідації банку може відбутися на конкурсних засадах на користь будь-якої особи. Оскільки за своєю правовою природою оспорюваний договір є договором купівлі-продажу майнового права, і його сторонами можуть бути будь-які фізичні або юридичні особи, тому відступлення права вимоги у даній справі не суперечить закону.

З врахуванням наведених вище мотивів суд обґрунтовано вважав хибними твердження позивача про невідповідність правочину вимогам закону в частині валютного кредитування. Матеріалами справи підтверджено, що відповідач 1 внесений до Державного реєстру фінансових установ відповідно до розпорядження Нацкомфінпослуг від 12.04.2016 №782 та на час вирішення спору має статус небанківської фінансової установи і чинні ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг. Проте, на думку суду оцінка спірного договору не підпадає під регулювання правовідносин валютного кредитування, оскільки неможна ототожнювати купівлю-продаж права вимоги грошових зобов`язань за договором валютного кредитування з самим валютним кредитуванням.

Спірний правочин є купівлею-продажем прав вимоги і за правовою природою є договором відступлення права вимоги, укладення якого регулюється статтями 512-519 ЦК України, і суб`єктний склад на укладення яких не обмежений ні загальними, ні спеціальними нормами цивільного законодавства. Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За умовами договору про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за кредитним договором №250618ш Акціонерне товариство «ВТБ Банк» відступило на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Європартнер Фінанс» право вимоги за кредитними договорами, відповідно до яких у кредит надавались валютні цінності, тобто, предметом спірного договору є передача права вимоги, а не заборгованості чи права здійснювати валютне кредитування. У зв`язку з цим наявність ліцензії у відповідача 1 на здійснення валютних операцій в даному випадку не вимагається.

Матеріалами справи підтверджено правомірність та погодження Національним банком України операції з відступлення прав вимоги по поверненню кредитної заборгованості позичальника ОСОБА_2 та укладення відповідного договору з непов`язаною з банком особою (а.с.115-121, Том 3). Доказів зворотного на обґрунтування невідповідності спірного договору інтересам держави та суспільства позивачем не надано. Суд також не приймає посилання позивача на Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 3 червня 2014 року № 1304-VII (чинного на виникнення спірних відносин), оскільки за спірним правочином не передавалось право вимоги грошових зобов`язань за кредитними договорами, забезпеченими нерухомим житловим майном.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду.

Щодо позовної вимоги ОСОБА_1 про встановлення факту припинення договорів поруки, визнання припинення правовідносин за ними, суд зазначив наступне.

Як встановлено судом, між Відкритим акціонерним товариством «ВТБ Банк» та ОСОБА_2 21.04.2008 укладено генеральну угоду №28, згідно якої банк на положеннях та умовах цієї угоди зобов`язується надати клієнту кредитні кошти в порядку і на умовах, визначених у кредитних договорах, договорах про відкриття мультивалютної кредитної лінії, договорах про відкриття кредитної лінії, договорах про відкриття валютної кредитної лінії, укладених у рамках цієї угоди і які є її невід`ємними частинами; загальний розмір позичкової заборгованості клієнта за наданими в рамках даної угоди кредитами не повинен перевищувати суми, еквівалентної 1000000, 00 доларів США 00 центів за офіційним курсом НБУ на дату надання кредиту; термін дії угоди по 20.04.2023 включно.

21.04.2008 між Відкритим акціонерним товариством «ВТБ Банк» та ОСОБА_2 (позичальником) укладено кредитний договір №15.22-28/08-СК, предметом якого є надання банком позичальникові грошових коштів у розмірі 700 000 доларів США, строк користування по 20.04.2018, плата за користування кредитом 14,5 % річних.

21.04.2008 між Відкритим акціонерним товариством «ВТБ Банк» (іпотекодержателем) і Товариством з обмеженою відповідальністю «Алта» (іпотекодавцем) у особі директора ОСОБА_2 укладено іпотечний договір №15.22-28/08-ДП01, за яким для забезпечення виконання в повному обсязі своїх зобов`язань перед іпотекодержателем за кредитним договором №15.22-28/08-СК від 21.04.2008, що укладений згідно генеральної угоди №28 від 21.04.2008 та кредитними договорами, що укладені та/або будуть укладені на її підставі, іпотекодавець передав іпотекодержателю в іпотеку нерухоме майно нежитлові будівлі літ. «Г-2», загальною площею 723, 8 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 (предмет іпотеки).

21.04.2008 між Відкритим акціонерним товариством «ВТБ Банк», ОСОБА_1 (поручителем), ОСОБА_2 (позичальником) укладено договір поруки №15.22-28/08-ДП02, згідно якого поручитель поручається перед банком за виконання позичальником зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, пені, штрафних санкцій та збитків, розмір, термін та умови повернення та сплати яких встановлюються кредитним договором №15.22-28/08-СК від 21.04.2008 та будь-якими додатковими угодами до нього.

21.04.2008 між Відкритим акціонерним товариством «ВТБ Банк», Товариством з обмеженою відповідальністю «Алта» (поручителем) та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 15.22-28/08-ДП01, згідно якого поручитель поручається перед банком за виконання позичальником зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, пені, штрафних санкцій та збитків, розмір, термін та умови повернення та сплати яких встановлюються кредитним договором №15.22-28/08-СК від 21.04.2008 та будь-якими додатковими угодами до нього.

30.07.2008 між Відкритим акціонерним товариством «ВТБ Банк» та ОСОБА_2 (позичальником) укладено кредитний договір №15.76-28/08-СК, предметом якого є надання банком позичальникові грошових коштів у розмірі 100 000 доларів США, строк користування по 29.07.2013, плата за користування кредитом 17 % річних.

30.07.2008 між Відкритим акціонерним товариством «ВТБ Банк», ОСОБА_1 (поручителем), ОСОБА_2 (позичальником) укладено договір поруки №15.76-28/08-ДП01, згідно якого поручитель поручається перед банком за виконання позичальником зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, пені, штрафних санкцій та збитків, розмір, термін та умови повернення та сплати яких встановлюються кредитним договором №15.76-28/08-СК від 30.07.2008 та будь-якими додатковими угодами до нього.

30.07.2008 між Відкритим акціонерним товариством «ВТБ Банк», Товариством з обмеженою відповідальністю «Алта» (поручителем) та ОСОБА_2 укладено договір поруки №15.76-28/08-ДП02, згідно якого поручитель поручається перед банком за виконання позичальником зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, пені, штрафних санкцій та збитків, розмір, термін та умови повернення та сплати яких встановлюються кредитним договором №15.76-28/08-СК від 30.07.2008 та будь-якими додатковими угодами до нього.

15.06.2009 до Дзержинського районного суду м. Харкова надійшов позов Відкритого акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Алта», ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за генеральною угодою №09 від 20.08.2007.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 17.05.2010 позовні вимоги Відкритого акціонерного товариства «ВТБ Банк» задоволено: стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Алта», ОСОБА_1 на користь Відкритого акціонерного товариства «ВТБ Банк» заборгованість за кредитними договорами №15.22-28/08-СК та №15.76-28/08-СК в сумі 6380121, 03 грн., вирішено питання про розподіл судових витрат (справа №2-907/2010, головуючий суддя Гайдук Л. П.).

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 19.09.2011 року позовну заяву Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» в частині пред`явлення вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю «Алта» про стягнення суми заборгованості залишено без розгляду.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 20.09.2010 року заяву відповідача ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення задоволено: скасовано заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 17.05.2010 року по справі №2-907/2010 та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 16.11.2011 року ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 19.09.2011 року залишено без змін.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 12.12.2012 року провадження у справі за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Алта» до Відкритого акціонерного товариства «ВТБ Банк», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання недійсними договорів поруки закрито.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 26.12.2012 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» задоволено: стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» заборгованість за кредитними договорами №15.22-28/08-СК та №15.76-28/08-СК в сумі 10959194, 07 грн., вирішено питання про розподіл судових витрат (справа №2-1533/11, головуючий суддя Гайдук Л. П.).

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 29.05.2013 року відмовлено ОСОБА_2 , ОСОБА_1 у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 грудня 2012 року, внаслідок чого згадане рішення набрало законної сили та є обов`язковим для виконання.

Щодо позовної вимоги ОСОБА_1 про визнання правочину недійсним.

25 червня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Європартнер Фінанс» (фінансовою установою) та Акціонерним товариством «ВТБ Банк» (первісним кредитором) укладено договір про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за кредитним договором №250618ш, предметом якого є передання первісним кредитором новому кредитору права вимоги та набуття новим кредитором свого права вимоги та сплата первісному кредитору за відступлення права вимоги ціни договору у порядку та строки, встановлені цим договором.

При цьому, кредитний договір згідно вказаного договору це: кредитний договір №15.76-28/08-СК від 30.07.2008, укладений в рамках генеральної угоди №28 від 21.04.2008 між первісним кредитором та ОСОБА_2 та кредитний договір №15.22-28/08-СК від 21.04.2008, укладений в рамках генеральної угоди №28 від 21.04.2008 між первісним кредитором та ОСОБА_2 , які підтверджують права вимоги первісного кредитора.

Сторони домовились про те, що ціна договору складає 200 000, 00 грн. Ціна договору відповідає рівню звичайної ціни, що склалася на ринку, визначеної на підставі незалежної експертної оцінки. Новий кредитор зобов`язаний сплатити первісному кредитору ціну договору шляхом перерахування первісному кредитору грошових коштів у сумі, що дорівнює ціні договору на рахунок первісного кредитора, вказаного в п. 12 цього договору в день укладення сторонами цього договору (пункт 4 договору).

Згідно з платіжним дорученням від 23 червня 2018 року №179 Товариством з обмеженою відповідальністю «Європартнер Фінанс» здійснило перерахунок коштів у розмірі 200 000, 00 грн. на рахунок Акціонерного товариства «ВТБ Банк» за відступлення права вимоги за кредитними договорами №15.22-28/08-СК від 21.04.2008 та №15.76-28/08-СК від 30.07.2008.

Наведені у відзиві на апеляційну скаргу заперечення проти доводів апеляційної скарги знайшли своє підтвердження у матеріалах справи, а доводи скарги є недоведеними та висновків суду не спростували.

Наведене свідчить, що за своїм змістом доводи скарги та позову спрямовані на перегляд вказаного рішення суду першої інстанції, яке набрало законної сили, у поза процесуальний спосіб, що не відповідає принципу правової визначеності, який є елементом принципу верховенства права.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

На підставі вищевказаних обставин та правового обґрунтування колегія суддів визнає, що оскаржене рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи скарги висновків суду не спростували, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Камишева Євгена Сергійовича залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 28 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 29 жовтня 2024 року.

Головуючий В.Б. Яцина

Судді - Ю.М. Мальований

Н.П. Пилипчук