Єдиний унікальний номер 725/4241/24
Номер провадження 2-о/725/354/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.07.2024

Першотравневий районний суд м.Чернівців в складі:

головуючого судді Галичанського О. І.

при секретарі Симик І.М.

за участю заявника ОСОБА_1 ,

заінтересованої особи ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці цивільну справу за заявою ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса проживання : АДРЕСА_1 ) , заінтересована особа - ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення,-

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду із вищевказаною заявою. Стверджує , що 21 листопада 2007 року між ним та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб.

Сімейні стосунки не склались та відповідно до рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 31 січня 2024 року шлюб між ним та ОСОБА_2 розірвано.

Стверджує, що під час перебування у шлюбі народились діти : донька ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Додатково вказує, що син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 залишився проживати разом з ним та повністю перебуває на його утриманні.

У зв`язку з тим, що син на даний час перебуває на його одноособовому утриманні, виникла потреба щодо юридичної фіксації зазначеного факту, оскільки в подальшому виникають обставини необхідності оформлення документів щодо соціальної допомоги на дитину.

На підставі викладеного просить суд встановити факт , що він здійснює самостійне виховання та повне фінансове утримання малолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У судовому засіданні ОСОБА_1 вказав, що підтримує свої вимоги. Зазначив, що самостійно виховує та утримує сина ОСОБА_5 . Матір дитини проживає окремо. Не бере участі у вихованні дитини.

Заінтересована особа у судовому засіданні вказала , що підтримує заяву ОСОБА_1 та не заперечує того , що спільний син ОСОБА_5 проживає з батьком , який самостійно його виховує та утримує.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснив , що йому відомо, що подружжя ОСОБА_7 розлучились. Після розлучення їх спільний син ОСОБА_5 проживає з батьком останні пів року. ОСОБА_8 забезпечує усім необхідним дитину.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснила, що ОСОБА_8 самостійно виховує сина ОСОБА_5 останні 5 місяців. З ОСОБА_10 знайомі біля 9 років.

Дослідивши матеріали справи, встановивши факти і відповідні їм правовідносини, суд дійшов наступних висновків.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (стаття 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. ( ч.1 ст .82 ЦПК України).

Суд не має сумніву , щодо достовірності обставин , які визнаються усіма учасниками справи.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч.1 ст.293 ЦПК України).

Суд, розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі доказів, наданих заявником , а відтак, дійшов висновку, що вимоги заяви підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками малолітнього сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 31.01.2024 року.

Відповідно до нотаріально посвідченого договору про визначення місця проживання дитини з батьком , за взаємною згодою обох батьків , їх спільний син ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 проживатиме разом із батьком ОСОБА_1 та перебуватиме на його самостійному вихованні та утриманні.

Окрім іншого , факт проживання дитини разом з батьком та перебування на його утриманні також підтверджується особистими поясненнями учасників процесу .

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

При цьому, згідно зі ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Статтею 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.12.1991 року, у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно із ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини.

Відповідно до ст. 157 Сімейного Кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Нормами ч 1, ч. 2 ст. 161 СК України передбачено, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей (ч. 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства").

Статтею 5 Протоколу №7 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання.

Окрім цього, пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку…, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні».

Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язком батьків утримувати дитину.

Право на свободу вибору місця проживання кожному гарантоване ст. 33 Конституції України.

Згідно зі ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) у своєму рішенні від 01 липня 2017 року у справі "М.С. проти України" наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо.

Відповідно до характеристики учня 3а класу Чернівецького ліцею № 19 ОСОБА_3 , дитина зарекомендувала себе старанним , дисциплінованим учнем. Навчанням ОСОБА_5 займається батько ОСОБА_1 , який бере активну участь у роботі батьківського комітету класу. ( а.с. 26) .

Згідно письмового пояснення малолітнього ОСОБА_3 , відібраного відповідно до п.7 ч.1 ст. 20 ЗУ « Про адвокатуру та адвокатську діяльність» , дитина вказала , що проживає разом з татом ОСОБА_11 . Матір бачить рідко , вона проживає окремо. Батько повністю займається його вихованням , купляє речі та продукти харчування.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.

Згідно ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Судом встановлено та у судовому засіданні підтверджено те, що малолітній ОСОБА_4 проживає разом батьком та перебуває на його самостійному вихованні та утриманні. Він створив всі умови для проживання дитини, здійснює опіку над нею , доглядає та піклується про стан його здоров`я.

Враховуючи всі обставини справи в сукупності, з огляду на визначений Декларацією прав дитини принцип, діючи винятково в інтересах дитини, враховуючи вік дитини , приймаючи до уваги особисті якості матері та батька, ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, нотаріально завірений договір між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини, інші обставини, суд вважає що заява підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2, 5, 10, 12, 13, 247, 258, 259, 263-265, 268, 293-294, 315-319 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Заяву задовольнити.

Встановити факт самостійного виховання та повного фінансового утримання батькомОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 -малолітнього сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду через Першотравневий районний суд м.Чернівці протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці О. І. Галичанський