Справа № 201/7509/24
Провадження № 2/201/3174/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2024 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Федоріщева С.С.,

при секретарі Максимовій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Управління-служба у справах дітей Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради про стягнення аліментів та встановлення факту -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , про стягнення аліментів.

В подальшому позивачем було подано заяву про зміну предмету позову, відповідно до якої залучено третю особу - Управління-служба у справах дітей Соборної у місті Дніпрі ради, та додано вимогу про встановлення факту самостійного утримання та виховання дитини, без участі матері.

В обґрунтування своїх позовних вимог в позовній заяві позивач послався на те, що вони з відповідачем спільно проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. В період спільного проживання у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції було видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 . Актовий запис № 931. Фактично родинні відносини між сторонами припинились з січня 2023 року. З цього часу вони не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету, разом не проживають. З лютого 2023 року позивач з сином проживають за адресою: АДРЕСА_1 . Оскільки відповідач жодним чином не приймає участі у вихованні та утриманні спільної дитини, позивач просив суд стягнути аліменти на утримання дитини та встановити факт самостійного виховання та утримання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач надав суду заяву з проханням розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав.

Відповідач надала до суду заяву справу розглядати без її участі. Даною заявою Відповідач також зазначила, що на даний час їх з позивачем спільна дитина дійсно проживає з батьком, який її утримую та виховує самостійно.

Представник третьої особи Управління-служби у справах дітей Соборної у місті Дніпрі ради у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій зазначив, що 27.06.2024 року за адресою мешкання позивача було здійснено обстеження умов проживання та встановлено, що позивач ОСОБА_1 мешкає разом зі своїм сином ОСОБА_3 , умови проживання хороші, дитини забезпечена усім необхідним.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши та оцінивши надані докази, у їх сукупності з увагою на їх належність, допустимість та достатність, проаналізувавши доводи, які викладені в позовній заяві і співставивши їх з матеріалами справи, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 спільно проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

В період спільного проживання у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції було видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 . Актовий запис № 931.

З лютого 2023 року, через припинення сімейних відносин між сторонами, позивач та його неповнолітня дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживають разом, без матері за адресою: АДРЕСА_1 .

Довідкою від 08.05.2024 року, яка видана Федерацією Комбат ДЗЮ - ДЗЮЦУ України, встановлено що ОСОБА_3 займається у клубі змішаних єдиноборств «Молот», на заняття дитину водить тільки батько.

Довідкою від 10.05.2024 року, видана керівником СК Авангард, відповідно до якої ОСОБА_3 займається в клубі кікбоксингу, водить на тренування дитину тільки батько.

Аналогічна довідка видана 07.05.2024 року, Президентом Дніпропетровської обласної федерації К-1.

Відповідно до декларації №0001-6М9Н-Х8А0 з сімейним лікарем, яка укладена позивачем в інтересах його неповнолітнього сина ОСОБА_3 , адреса місця фактичного проживання, перебування, надання послуг АДРЕСА_1 .

Також, відповідно до довідки від 08.05.2024 року, виданої В.о. директором Дніпровської гімназії №141 Дніпровської міської ради, ОСОБА_3 навчається в 3-Г класі, до школи дитину водить та забирає батько ОСОБА_1 .

Актом обстеження умов проживання від 27.06.2024 року комісією Адміністрації Соборного району ДМР встановлено, що умови проживання дитини добрі, в квартирі є необхідні меблі та побутова техніка, дитина проживає тільки з батьком ОСОБА_1 .

Згідно частин 1, 2, 4 статті 3 СК України сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з частинами 2, 8, 9, 10 статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У пункті 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції).

Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

За частинами першою, другою статті 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Статтею 2 Протоколу № 4 Конвенції ООН «Про захист прав і основних свобод людини» передбачено, що кожна людина, що законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. Здійснення цих прав не підлягає жодним обмеженням, за винятком тих, які запроваджуються згідно з законом і необхідні в демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки, з метою підтримання громадського порядку, запобігання злочинам, для захисту здоров`я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших людей.

Згідно з частиною 3 статті 45 ЦПК України, суд сприяє створенню належних умов для здійснення малолітньою або неповнолітньою особою її прав, визначених законом та передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Принцип 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю лише у винятковій ситуації не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як і з статті 141 СК України, так зі змісту Конвенції про права дитини.

Суд бере до уваги, що факт самостійного виховання дитини батьком та перебування дитини на утриманні батька не спростований третьою особою.

Відповідно до ст.141СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно ч.3 ст.151СК України батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства.

Відповідно до ст.155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ч.1 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті.

Відповідно до ст.157 Сімейного Кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

При цьому, згідно зі ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Згідно з п.2 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.

Згідно ч.2 ст.315ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до роз`яснень, що викладені в п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Враховуючи вищевикладене, вимоги про встановлення факту перебування дитини на утриманні та вихованні батька підлягають задоволенню.

Разом з тим, згідно з положеннями ст.181СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина 3 ст.181СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною 1 ст.192СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Таким чином, в силу приписів цивільного законодавства, оскільки позивач самостійно виховує та утримує свого неповнолітнього сина, тому суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 141, 180, 182, 183, 192 Сімейного кодексу України, ст.ст. 5, 11, 12, 13, 11, 62, 81, 83, 275, 280, 315, 319 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Управління-служба у справах дітей Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради, про стягнення аліментів та встановлення факту - задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) без участі матері самостійно виховує та утримує свою дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягувати з ОСОБА_2 ( НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя С.С. Федоріщев