Справа № 459/2289/24
Провадження № 2/459/637/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2024 року Червоноградський міський суд Львівської області

в складі: головуючого-судді Новосад М.Д.

з участю: секретаря судового засідання Козак І.Я.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Шептицький цивільну справу за правилами загального позовного провадження за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ :

27.08.2024 позивачка звернулася до суду з даним позовом, у якому просить у порядку поділу спільного майна подружжя визнати за нею право власності на 1/2 частку квартири, та за відповідачем на 1/2 частку квартири, загальною площею 82,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Вимоги обґрунтовані тим, що 12.11.2011 вона з відповідачем зареєстрували шлюб, який рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 30.08.2023 було розірвано. У шлюбі у них народилося двоє дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають з нею. У шлюбі вони набули у власність квартиру в АДРЕСА_1 , за спільні кошти, в інтересах сім`ї, покупцем у договорі визначено відповідача. Право власності за відповідачем на спірну квартиру зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Відносини між ними погіршились. Відповідач відмовляється від добровільного поділу квартири, що є спільною сумісною власністю подружжя. Тому, просить позов задоволити.

Ухвалою від 28.08.2024 у справі було відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.,

30.09.2024 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона не заперечила щодо задоволення позову, проте, зазначила, що відповідач не погоджується з твердженням позивачки щодо ухилення ним від добровільного поділу майна та відмови досудового врегулювання спору. На даний час він проходить військову службу та позивачка його не доводила до відома щодо пропозиції поділу спільно нажитого майна.

Ухвалою суду від 02.10.2024 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивачки позов підтримала з підстав, вказаних у ньому, зазначила, що в добровільному порядку спір вирішити не можуть.

У судовому засіданні представник відповідача не заперечила щодо задоволення позову, пояснила, що відповідач до подання позовної заяви також не заперечував щодо визнання за позивачкою права власності на частку квартири, на даний час, він призваний на військову службу.

Заслухавши пояснення представників, дослідивши матеріали, з`ясувавши обставини справи, суд дійшов наступного висновку.

Так, судом встановлено, що рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 30.08.2023 шлюб між сторонами було розірвано (а.с. 11-13).

У шлюбі в сторін народилося двоє дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження серії НОМЕР_1 , серії НОМЕР_2 (а.с. 14,15).

Відповідно до копії договору купівлі-продажу квартири від 10.07.2018, посвідченого приватним нотаріусом Червоноградського міського нотаріального округу Заєць В. М., ОСОБА_4 придбав квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 16-18).

Як вбачається із копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 10.07.2018 №130361816, ОСОБА_4 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого нотаріусом Червоноградського міського нотаріального округу Заєць В. М. (а.с. 19).

Позивачка у позовній заяві стверджує, що направляла відповідачу пропозицію щодо поділу спільного майна подружжя з метою добровільного врегулювання спору, та надала відповідні підтвердження надсилання такої пропозиції останньому (а.с. 22-24).

Із копії довідки №4298 від 18.10.2023, виданої командиром в/ч НОМЕР_3 , встановлено, що відповідач проходить військову службу у вказаній військовій частині з 13.10.2023 (а.с. 47).

Згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Також, варто вказати, що згідно статті 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (перше речення абзацу 2 частини 1 статті 71 Кодексу).

Частинами 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Згідно ч.4 ст.71 СК України, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

На вимогу ч.5 ст.71 СК України, присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Приписами частин 1 та 2 статті 372 Цивільного кодексу України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК.

При цьому, суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

Суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України.

Так, відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, аналізуючи норми закону та враховуючи, що придбана сторонами в період шлюбу квартира є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, тому суд дійшов висновку про його поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за кожним право власності на 1/2 частину спірної квартири.

Ураховуючи визнання відповідачем позову, беручи до уваги задоволення позову, суд, керуючись вимогами ч.1 ст.142, п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України дійшов висновку, що з відповідача в користь позивачки слід стягнути 50% сплаченого судового збору, та повернути позивачці з державного бюджету 50% судового збору.

Керуючись ст.ст. 2, 12,13, 81, 141, 200, 259, 263-265, 273, 280-283, 354 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 ) про поділ майна подружжя задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по 1/2 частці квартири, загальною площею 82,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , у спільній сумісній власності подружжя.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_3 50% сплаченого судового збору у розмірі 605,60 грн.

Повернути ОСОБА_3 з державного бюджету 50% судового збору у розмірі 605,60 грн.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 27.11.2024.

Суддя: М. Д. Новосад