Справа № 950/2805/24
Провадження № 2/950/734/24
ЛЕБЕДИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2024 року м. Лебедин

Лебединський районний суд Сумської області у складі:

головуючого судді Косолапа В.М.,

за участі секретаря судового засідання Ткаченко Я.О.,

представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, в залі судових засідань в м. Лебедин цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 у якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 02.12.2020 № 432195 у розмірі 50828,40 грн. Також позивач просив вирішити питання про розподіл судових витрат, стягнувши з відповідача 2422,40 грн. судового збору та 6000,00 грн. витрат на правничу допомогу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 02.12.2020 між ТОВ «Слон Кредит» та ОСОБА_2 укладено договір про надання споживчого кредиту № 432195. Власноручним підписом відповідач підтвердила ознайомлення з умовами публічної пропозиції на укладення договору про надання споживчого кредиту ТОВ «Слон Кредит». Кредитний договір складено в двох оригінальних примірниках по одному для кожної із сторін. Відповідно до платіжного документа, відповідачу було перераховано 20500,00 грн. У свою чергу ОСОБА_2 своїх зобов`язань за договором не виконала, не повернула суму отриманого кредиту та не сплатила відсотків за користування кредитними коштами.

На підставі договору факторингу від 28.08.2023, ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право вимоги до відповідача, заборгованість якого на момент відступлення права вимоги склала 50828,40 грн., в тому числі 19036,29 грн. заборгованості за тілом кредиту та 31792,11 грн. заборгованості за відсотками.

Звернувшись до суду позивач просить стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором, право вимоги за яким він набув на підставі відповідного договору факторингу.

Ухвалою від 11.09.2024 судом відкрито провадження, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

26.09.2024 до суду надійшов відзив, складений представником відповідача адвокатом Демченко М.М. У поданому відзиві представник проти позовних вимог заперечувала, просила відмовити в їх задоволенні. Зазначила, що в матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження заявленого позивачем розрахунку заборгованості.

На обґрунтування вимог позивачем подано витяг з додатку до договору факторингу № 2808-23 від 28.08.2023 сформований станом на 25.06.2024. З наданого розрахунку, на думку відповідача, неможливо встановити підстави, період нарахування, прострочення суми нарахування не вбачається за можливе. Витяг сформовано через десять місяців після укладення договору факторингу. Наданий позивачем розрахунок заборгованості також не може бути врахований судом, оскільки містить суперечливу інформацію. Період указаний в ньому до грудня 2023 року, хоча сам розрахунок складено на 28.08.2023. Розрахунок містить інформацію про суму кредиту 20500,00 грн., однак в графі до сплати зазначено 25625,00 грн., сплачено 1819,36 грн. У витягу від 25.06.2024 сума заборгованості за тілом кредиту указана 19036,29 грн. Доказів того, на підставі яких документів розраховано заборгованість, матеріали справи не містять. В обох наданих позивачем розрахунках зазначено різні суми відсотків, їх розрахунок не надано. Також представник відповідача звертає увагу на той факт, що у розрахунку заборгованості, заборгованість по відсоткам зазначена у розмірі 30967,37 грн., а під таблицею 27022,76 грн. Представник вказує, що такі розрахунки викликають сумніви. Представник вважає, що належними доказами заборгованості мають бути виписки по картковим рахунками (по кредитному договору).

Також адвокат Демченко М.М. указує на те, що у договорі факторингу, наданому позивачем, не зазначена ціна за яку відбулося відступлення права вимоги, не зазначено розмір вимог до боржника, неможливо встановити загальну суму прав вимоги до боржника, а також суму коштів, яка була сплачена фактором.

Крім того, представник відповідача заперечувала проти стягнення з ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу, подавши окрему заяву. Зокрема, представник зазначає, що відповідно до договору, укладеного між ТОВ «Діджи Фінанс» та адвокатським бюро «Анастасії Міньковської» від 11.12.2023, адвокатське бюро прийняло на себе зобов`язання надавати правничу допомогу в обсязі та на умовах, передбачених договором. Позовну заяву по даній справі було підписано ОСОБА_3 , а до позову додано довіреність, якою доручено ОСОБА_4 представляти інтереси позивача. Представник позивача вважає, що саме адвокат мав здійснювати представництво інтересів позивача.

Також представник указує на те, що договір про надання правової допомоги № 42649746 є предметом дослідження у інших справах. З наданого опису робіт не вбачається їх надання саме відносно даної справи. Опис робіт та акт датовані 27.06.2024 тобто через 2 місяці після надання адвокатом правничої допомоги. Позовна заява за типовим зразком шляхом внесення даних відповідача та реквізитів договору, що на думку представника відповідача свідчить про те, що реально правова допомога у справі не надавалась. Доказів оплати вартості наданих адвокатських послуг суду не надано.

02.10.2024 позивач подав до суду відповідь на відзив у якому заперечував проти доводів, наведених представником відповідача. В основу заперечень поклав викладення умов спірного договору споживчого кредиту.

На указану відповідь представником відповідача подано заперечення, які по суті частково відтворюють зміст відзиву на позовну заяву.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, просив справу розглядати без його участі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала. Зазначила, що розмір позовних вимог не доведено позивачем належними та допустимими доказами. Надані позивачем документи містять суперечності, викликають сумніви в їх належності. Також заперечувала проти стягнення з відповідача судових витрат, вважала їх недоведеними. При цьому вказала, що факт укладення договору та отримання коштів відповідачем фактично не заперечується.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини та оцінивши надані докази в їх сукупності, суд зазначає наступне.

Так, 02.12.2020 між ТОВ «Слон Кредит» та ОСОБА_2 (споживач) укладено договір про надання споживчого кредиту № 432195.

Згідно з п. 1.2 договору товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки.

Відповідно до п. 1.3, 1.4, 1.5 сума кредиту складає 25625,00 грн. Строк кредиту 1095 днів з кінцевим терміном повернення 02.12.2023. Тип процентної ставки фіксована. За перши день сплачується 25 % в день, за всі наступні дні користування кредитом, починаючи з другого дня (включно) й до кінця строку надання кредиту 85 % річних.

Згідно з п. 2.1 кошти надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування у розмірі 20500,00 грн. за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 та в розмірі 5125,00 грн. на користь товариства з метою виконання зобов`язань з оплати процентів за перший день користування кредитом відповідно до п. 3.5 договору. Зазначений договір підписано відповідачем власноручно (а.с. 9-10).

Як свідчить копія платіжного доручення від 02.12.2020 № 3903, 02.12.2020 ТОВ «Слон Кредит» перерахувало ОСОБА_2 20500,00 грн., призначення платежу: видача кредиту згідно договору № 432195, ОСОБА_2 (а.с. 12).

Як свідчить копія розрахунку заборгованості за кредитом від 28.08.2023, заборгованість ОСОБА_2 по тілу кредиту складає 23805,64 грн. та 30967,37 грн. заборгованості по відсоткам, а всього 50828,40 грн. (а.с. 11).

Згідно договору факторингу від 28.08.2023 № 2808-23, акту прийому-передачі реєстру прав вимог за Договором факторингу № 2808-23 від 28.08.2023, ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право грошової вимоги в тому числі за договором про надання споживчого кредиту № 432195 (а.с. 20-23, 27).

Відповідно до копії додатку до договору факторингу № 2808-23 від 28.08.2023станом на 25.06.2024 борг ОСОБА_2 складає 50828,40 грн., в тому числі 19036,29 грн. заборгованості за тілом та 31792,11 грн. заборгованості за відсотками (а.с. 11 зворот. стор.).

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Так, згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 ст. 639 ЦК України).

Абзац другий ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Як встановлено судом та не заперечувалось представником відповідача, ОСОБА_2 було укладено договір споживчого кредиту з ТОВ «Слон Кредит». Грошові кошти на виконання умов такого договору були перераховані відповідачу, що підтверджується копією дослідженого судом платіжного доручення.

При цьому доказів того, що зазначений у договорі номер картки або у платіжному дорученні номер рахунку не належить ОСОБА_2 ні відповідачем ні її представником суду надано не було.

З указаного питання представник відповідача стверджувала, що наведені обставини, в тому числі щодо перерахування коштів, часткового погашення заборгованості, повинні бути доведені позивачем.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 2, 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

З урахуванням принципів диспозитивності та змагальності, сторона зобов`язана довести ті чи інші обставини, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень, надавши відповідні докази.

Тобто обов`язок доказування також поширюється і на відповідача. Зокрема відповідачем не було спростовано факту отримання кредитних коштів. Також відповідачем та її представником не було спростовано розрахунку заборгованості, не було надано власного розрахунку, не зазначено суми сплачених коштів та не доведено їх розмірів тощо.

За таких обставин, суд вважає установленим та доведеним факт того, що кредитні кошти за спірним договором були отримані ОСОБА_2 .

Щодо розміру заборгованості, суд зазначає наступне.

У своєму позові ТОВ «Діджи Фінанс» просило стягнути з відповідача заборгованість в загальному розмірі 50828,40 грн. вказавши, що заборгованість по тілу складає 19036,29 грн., а заборгованість по відсоткам 31792,11 грн.

При цьому розрахунок від 28.08.2023, складений на момент відступлення права вимоги, містить відомості про розмір заборгованості по тілу кредиту 23805,37 грн. та 30967,37 грн. заборгованості по відсоткам (а.с. 11).

Однак, реєстр боржників містить відомості про заборгованість ОСОБА_2 , яка станом на 25.06.2024 складає 19036,29 грн. заборгованості по тілу кредиту та 31792,11 грн. заборгованість по відсоткам.

Суд зазначає, що розрахунок від 28.08.2023 містить відомості про заборгованість до 02.12.2023 тобто моменту повернення кредиту, передбаченого договором від 02.12.2020.

В межах заявлених вимог, враховуючи принцип диспозитивності, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги ТОВ «Діджи Фінанс» в частині стягнення тіла кредиту в розмірі 19036,29 грн. При цьому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача заборгованість по відсоткам в розмірі 30967,37 грн., оскільки саме такий розмір заборгованості є сумою рядків розділу «Відсотки за користування кредитом» «Заборгованість» розрахунку, проведеного до 02.12.2023.

Доказів збільшення такої суми після закінчення строку кредитування позивачем надано не було.

За таких обставин суд вважає позовні вимоги ТОВ «Діджи Фінанс» обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню, а саме з ОСОБА_2 необхідно стягнути заборгованість за кредитним договором від 02.12.2020 № 432195 в загальному розмірі 50003,66 грн., в тому числі 19036,29 грн. заборгованості по тілу кредиту та 30967,37 грн. заборгованості по відсоткам.

Щодо питання розподілу судових витрат, в тому числі витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Така позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в додатковій постанові від 30.09.2020 по справі № 201/14495/16-ц.

У постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Крім того, у постанові від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 Велика Палата Верховного Суду зазначила: для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

На підтвердження понесених витрат про надання правничої допомоги позивач надав: копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Серії КС № 11306/10 від 02.11.2023 (а.с. 28); договір про надання правової допомоги від 11.12.2023 № 42649746, укладений з адвокатським бюро «Анастасії Міньковської» (а.с. 33-35); додаткову угоду від 27.06.2024 № 00 до договору № 42649746 (а.с. 31 зворот. стор.); акт про підтвердження факту надання правничої допомоги адвокатом від 27.06.2024 (а.с. 29); детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатським бюро «Анастасії Міньковської», необхідних для надання правничої допомоги ТОВ «Діджи Фінанс» (а.с. 30). розрахунок витрат на правничу допомогу (а.с. 15).

Зокрема, згідно з описом робіт (наданих послуг) від 27.06.2024, адвокатом надані послуги: 1. правовий аналіз обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендацій щодо захисту інтересів ТОВ «Діджи Фінанс», витрачений час 1,5 год., загальна вартість робіт 2250,00 грн.; 2. складання позовної заяви про стягнення кредитної заборгованості, в тому числі попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, витрачений час 3 год., загальна вартість робіт 3000,00 грн. 3. формування додатків до позовної заяви (письмові докази), витрачений час 1 год., загальна вартість 750,00 грн. Усього витрати на суму 6000,00 грн.

Представник відповідача заперечувала проти стягнення з ОСОБА_2 вищевказаних витрат, вважала, що такі не були фактично понесені позивачем, оскільки позов підписано не адвокатом, останній не здійснював представництво відповідача, реальність наданої правничої допомоги не доведена.

Однак, суд не погоджується із такими твердженнями з огляду на наступне. Так, як свідчать надані документи, між ТОВ «Діджи Фінанс» та адвокатським бюро «Анастасії Міньковської» укладено договір про надання правничої допомоги від 11.12.2023. Факт надання правничої допомоги саме у даній справі підтверджується додатковою угодою від 27.06.2024 де зазначено про представництво інтересів клієнта щодо стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_2 . Той факт, що правнича допомога надана у червні 2024 року, а позов направлено до суду у вересні 2024 року не спростовує надання послуг, оскільки як свідчить опис робіт, такі послуги полягали у консультаціях клієнта, складанні позовної заяви та додатків до неї.

При цьому, на основі детального аналізу опису виконаних робіт, суд доходить висновку про необхідність зменшення витрат на правничу допомогу з огляду на наступне.

Так, послуга у виді: правового аналізу обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендацій щодо захисту інтересів ТОВ «Діджи Фінанс» на яку адвокат витратив 1,5 год. часу на загальну суму 2250,00 грн. не відповідає критеріям пропорційності та реальності, оскільки у провадженні Лебединського районного суду Сумської області перебувають також інші справи за позовом ТОВ «Діджи Фінанс» з аналогічним викладом обставин та аналогічною підставою стягнення заборгованості (договір з ТОВ «Слон Кредит»). У таких справах правнича допомога також надавалась адвокатським бюро «Анастасії Міньковської». Тобто аналіз та консультації позивача не потребували значного часу щодо типової ситуації.

Крім того суд вважає, що три години часу на складання позовної заяви за типовим зразком не є співмірними із обсягом поданого позову, викладеними обставинами та складністю справи загалом.

Також суд враховує, що дана справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження, а додаткові процесуальні документи подавались безпосередньо директором ТОВ «Діджи Фінанс».

За таких обставин, суд вважає за необхідне зменшити розмір витрат на правничу допомогу та стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача 1000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, а також 2422,40 грн. судового збору, сплаченого при зверненні до суду.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (04112, м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8; ) заборгованість за договором від 02.12.2020 № 432195 в розмірі 50003,66 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (04112, м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8; ) судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2422,40 грн. та 1000,00 грн. витрат на правничу допомогу.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 28.10.2024.

Суддя Вадим КОСОЛАП