Номер провадження: 22-ц/813/305/24
Головуючий у першій інстанції Васильків О.В.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.10.2024 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Заїкіна А.П.

за участю секретаря: Чередник К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про перерахунок заборгованості, встановлення нового графіку погашення кредитної заборгованості, зобов`язання Банку провести перерахунок виплачених сум в гривневий еквівалент, зобов`язання Банку надати позичальнику відстрочку сплати суми основного боргу, та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 ) про визнання договору поруки недійсним, на рішення Київського районного суду м. Одеси, ухваленого під головуванням судді Васильків О.В., 18 березня 2014 року в м. Одеса, -

встановила:

У жовтні 2012 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулося до Київського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором (т. 1. а.с. 2-5)

В обґрунтування позову посилалося на те, що 21.12.2006 року АКІБ «УкрСиббанк», який в подальшому змінив назву на ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_2 уклали Договір про надання споживчого кредиту №0, доповнений додатковою угодою №1 від 16.02.2009 року, згідно з умовами якого банк надав відповідачу ОСОБА_2 кредит в сумі 96900,00 доларів США, що в еквіваленті складає 484295,00 грн., терміном до 21.12.2027 року, а відповідач зобов`язалась повернути отриманий кредит, сплатити відсотки та виконати зобов`язання за договором, з метою забезпечення якого 21.12.2006 року між банком та відповідачем ОСОБА_3 укладено Договір поруки №78961, та між банком та відповідачем ОСОБА_1 укладено Договір поруки №79352. У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем ОСОБА_2 зобов`язань за кредитним договором утворилась заборгованість, та позивач змушений був звернутись до суду з позовом, в якому просив суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором у розмірі 818365,26 грн. (еквівалент 102385,27 доларів США), а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 3219,00 грн.

У січні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до Київського районного суду м. Одеси із зустрічним позовом до ПАТ «УкрСиббанк» про перерахунок заборгованості, встановлення нового графіку погашення кредитної заборгованості, зобов`язання Банку провести перерахунок виплачених сум у гривневий еквівалент, зобов`язання Банку надати позичальнику відстрочку сплати суми основного боргу (т. 1 а.с. 114-119).

В обґрунтування позову зазначала, що про намір змінити розмір процентів Кредитор зобов`язаний повідомити позичальника не пізніше, ніж за чотирнадцять днів до дати початку їх застосування, а також надати для укладення відповідну додаткову угоду, чого банк не дотримався. Банк в односторонньому порядку змінив умови кредитування, а саме збільшив позичальнику процентну ставку за користування кредитом з 11,30% до 22,60% та не повідомив належним чином позивача. Крім того, кредитний договір про надання споживчого кредиту № 0 від 21.12.2006 року, на думку позивача, має ознаки договору приєднання, що дозволяє застосувати наслідки п. 2 ст. 643 ЦК України.

Відповідач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ПАТ «УкрСиббанк», в якому просив визнати договір поруки №78961 від 21.12.2007 року та додаткові угоди до нього, укладені між ОСОБА_3 та ПАТ «УкрСиббанк» недійсними, а також розірвати договір поруки №78961 від 21.12.2007 року та додаткові угоди до нього, укладені між тими ж самими сторонами. При цьому відповідач ОСОБА_3 посилався на те, що він не підписував вказаний договір, волевиявлення на вчинення такого договору не було та відповідач не знав про його існування (т. 2 а.с. 2-3).

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 18.03.2014 року позов ПАТ «УкрСиббанк» було задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором №0 в сумі 102385,27 доларів США, що відповідно до курсу НБУ еквівалентно 818365,46 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» витрати по сплаті судового збору у розмірі 3219,00 грн., в рівних частках.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено (т. 2 а.с. 81-84).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 21.05.2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 було відхилено. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 18.03.2014 року залишено без змін (т. 2 а.с. 117-120).

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 08.02.2021 року в задоволенні заяви АТ «УкрСиббанк» про видачу дублікату виконавчих листів відмовлено (т. 2 а.с. 235-236).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати в частині щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором та у цій частині ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову до ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права (т. 3 а.с. ).

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції, не повідомивши апелянта належним чином про час і місце розгляду заяви, позбавив її права на участь в судовому засіданні, наданні доказів та заперечень проти поданої заяви.

Крім того, між банком та ОСОБА_1 16.02.2009 року нібито було укладено Додаткову угоду №1 до Договору про надання споживчого кредиту №0 від 21.12.2006 року (щодо зміни умов кредитного договору при реструктуризації), якою змінено графік погашення кредиту та встановлено кінцевий термін повернення кредиту 21.12.2036 року, однак, дану Додаткову угоду апелянт не підписувала.

Колегія суддів зазначає, що рішення суду першої інстанції оскаржується лише ОСОБА_1 , а відтак, підлягає перегляду у апеляційному порядку виключно в частині позовних вимог, заявлених ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В іншій частині судове рішення перегляду у апеляційному порядку не підлягає.

Сторони про розгляд справи на 01.10.2024 року були сповіщені належним чином, у судове засідання з`явились представник ОСОБА_1 та представник АТ «УкрСиббанк».

Колегія суддів зазначає, що згідно зі ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

На підставі викладеного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час та місце судового засідання суду, якщо такий учасник обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21.10.2010 року).

Гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами є однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства (п. 3) ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом (ч. 1 ст. 8 ЦПК України).

Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи (ч. 2 ст. 211 ЦПК України).

Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: 1) юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань; 2) фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку (ч. 6, 7 ст. 128 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини вказав, що принцип рівності сторін один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (GUREPKA v. UKRAINE (No. 2), № 38789/04, § 23, ЄСПЛ, від 08 квітня 2010 року).

Європейський суд з прав людини зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене п. 1 ст. 6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, № 43330/09, § 25, 27, ЄСПЛ, від 13.12.2011 року).

Колегія суддів зазначає, що аналіз постанов Верховного Суду підтверджує, що застосування пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України є однаковим, передбачуваним та послідовним.

Також про вказане свідчить численна кількість постанов суду касаційної інстанції, в яких зазначається, що пунктом 3 частини третьої статті 376 ЦПК України передбачено обов`язкову підставу для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення (постанови Верховного Суду: від 19 січня 2022 року у справі № 325/2132/19 (провадження № 61-6502св21), від 02 лютого 2022 року у справі № 127/2-4507/09 (провадження № 61-17088св21), від 09 лютого 2022 року у справі № 344/11947/20 (провадження № 61-17632св21), від 18 квітня 2022 року у справі № 522/18010/18 (провадження № 61-13667сво21) та ін.).

Тлумачення частини першої статті 8, частини другої статті 211, пункту 3) частини третьої статті 376 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що:

- обов`язок суду повідомити учасників справи про місце, дату і час судового засідання є реалізацією однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства відкритості судового процесу;

- невиконання (неналежне виконання) судом цього обов`язку призводить до порушення не лише права учасника справи бути повідомленим про місце, дату і час судового засідання, але й основних засад (принципів) цивільного судочинства;

- розгляд справи в суді першої інстанції за відсутності учасника справи, якого не було повідомлено про місце, дату і час судового засідання, є обов`язковою та безумовною підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення судом апеляційної інстанції, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Колегія суддів зазначає, що матеріали справи не містять доказів вручення судової повістки ОСОБА_1 про розгляд справи за зареєстрованим місцем проживання, у відповідності до вимог ст. 128 ЦПК України.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги, що відповідач не була належним чином повідомлена про розгляд справи.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм процесуального права, а саме розглянуто справу за відсутності ОСОБА_1 , щодо якої відсутні відомості про належне її повідомлення.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення на підставі положень п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України.

Вирішуючи спір, апеляційний суд виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 21.12.2006 року АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 уклали Договір про надання споживчого кредиту №0 (при застосуванні ануїтетної схеми погашення), відповідно до якого Банк зобов`язався надати Позичальнику однією сумою, а Позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 95900 доларів США та сплатити проценти, комісії в порядку і на умовах, визначених цим Договором.

16.02.2009 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено Додаткову угоду №1 до Договору про надання споживчого кредиту №0 від 21.12.2006 року (щодо зміни умов кредитного договору при реструктуризації), якою змінено графік погашення кредиту та встановлено кінцевий термін повернення кредиту 21.12.2036 року (т. 1 а.с. 35-36).

Крім того, згідно договору поруки №79352 від 21.12.2006 року, укладеного між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , остання зобов`язалась перед кредитором АКІБ «УкрСиббанк» відповідати за невиконання ОСОБА_2 всіх зобов`язань за Договором про надання споживчого кредиту №0від 21.12.2006 року. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов`язаннями останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу, сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами основного договору.

З Додаткової угоди №1 від 16.02.2009 року до Договору поруки №79352 від 21.12.2006 року, укладеного між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 вбачається, що відповідач надала згоду забезпечувати змінене зобов`язання, а саме, погодилась зі зміненою процентною ставкою, графіком погашення кредиту, розміром ануїтетного платежу, а також погодилась, що кінцевий термін виконання основного зобов`язання змінений з 21.12.2027 року на 21.12.2036 року.

В процесі розгляду справи, до Одеського апеляційного суду від представника ОСОБА_1 надійшло клопотання про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи, обґрунтоване тим, що апелянт не підписувала Додаткову угоду №1 від 16.02.2009 року до Договору поруки №79352 від 21.12.2006 року.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 07.03.2023 року клопотання представника ОСОБА_1 про призначення судової почеркознавчої експертизи у справі було задоволено. Призначено у справі судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України

З Висновку експерта №23-4018 судово-почеркознавчої експертизи від 25.10.2023 року вбачається, що підпис від імені ОСОБА_1 на Додатковій угоді №1 від 16.02.2009 року до Договору поруки №79352 від 21.12.2006 року, розміщений у розділі «Поручитель», праворуч від друкованого запису « ОСОБА_1 », виконаний не самою ОСОБА_1 , а іншою особою. Досліджений підпис виконаний з наслідуванням підпису ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. ст. 1054, 1055 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно зі ст. ст. 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із ч. 1-3, 5 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За положеннями ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

Частинами 1, 3 та 4 ст. 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. До договорів, що укладаються більш як двома сторонами (багатосторонні договори), застосовуються загальні положення про договір, якщо це не суперечить багатосторонньому характеру цих договорів.

Частиною 1 ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України).

За змістом ч. 1 ст. 559 ЦК України, порука припиняється за наявності зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Для застосування цього правила достатньо встановити факт такої зміни в основному зобов`язанні. Після збільшення розміру останнього, що є правоприпиняльним фактом для поруки, подальше фактичне виконання цього зобов`язання та відмова кредитора від вимоги виконати зобов`язання у зміненому обсязі не означають збереження поруки.

Обов`язковою умовою припинення поруки за ч. 1 ст. 559 ЦК України є відсутність згоди поручителя на внесення змін до забезпеченого порукою зобов`язання, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Надання поручителем згоди на внесення до основного зобов`язання таких змін є одностороннім правочином, який за змістом і формою має відповідати вимогам ЦК України та відображати волевиявлення поручителя. Згода поручителя на збільшення обсягу його відповідальності має бути очевидною і наданою у спосіб, передбачений договором поруки.

За ч. 1 ст. 559 ЦК України, припинення поруки в разі зміни основного зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, презюмується. Тому у цьому випадку необов`язково звертатися до суду з позовом про визнання договору поруки припиненим. Але таку вимогу суд має розглянути за наявності спору. Поруку слід вважати припиненою незалежно від реального настання чи ненастання зміни кредитного договору у бік збільшення обсягу відповідальності поручителя.

Кредитор не визнає права поручителя, передбаченого ч. 1 ст. 559 ЦК України, на припинення зобов`язання за договором поруки. Однак таке право суд має захистити за позовом поручителя шляхом визнання його права на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Припинення поруки означає настання такого стану сторін правовідношення, за якого в силу передбачених законом обставин суб`єктивне право та кореспондуючий йому обов`язок перестають існувати. Термін «порука» у ч. 1 ст. 559 ЦК України має значення зобов`язального правовідношення поруки, з припиненням якого втрачає чинність відповідний договір.

У даному випадку колегія суддів доходить висновку, що порука відповідача ОСОБА_1 є припиненою на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України, оскільки АКІБ «УкрСиббанк» уклав Додаткову угоду №1 від 16.02.2009 року до Договору поруки №79352 від 21.12.2006 року, якою було змінене основне зобов`язання, - з невідомою особою, яка підписала договір від імені ОСОБА_1 , при цьому самого поручителя ОСОБА_1 про зміну обсягу відповідальності за договором належно не повідомили, але збільшили обсяг її відповідальності як поручителя за кредитним договором.

З урахуванням викладеного, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції не у повному обсязі з`ясував обставини справи, та, відповідно, порушив норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи в частині, яка переглядається, що є підставою для скасування рішення Київського районного суду м. Одеси від 18.03.2014 року в частині позовних вимог, заявлених ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Щодо судових витрат.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі відмови у задоволенні позову - на позивача.

На підставі викладеного, з ПАТ «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати за подачу апеляційної скарги в сумі 4828,50 грн., та витрати за проведення судово-почеркознавчої експертизи в сумі 13 765, 25 грн., а всього 18593,75 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 18 березня 2014 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №0 в сумі 102385,27 доларів США (сто дві тисячі триста вісімдесят п`ять доларів США 27 центів), що відповідно до курсу НБУ еквівалентно 818365,46 гривень (вісімсот вісімнадцять тисяч триста шістдесят п`ять гривень 46 копійок) скасувати.

Ухвалити в цій частини нове судове рішення.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №0 в сумі 102385,27 доларів США (сто дві тисячі триста вісімдесят п`ять доларів США 27 центів), що відповідно до курсу НБУ еквівалентно 818365,46 гривень (вісімсот вісімнадцять тисяч триста шістдесят п`ять гривень 46 копійок) відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 21 жовтня 2024 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе