Справа № 159/2405/24
Провадження № 2/159/857/24
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2024 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області

в складі головуючого судді Панасюка С.Л.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в місті Ковелі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності,

в с т а н о в и в :

Стислий виклад позиції позивача.

Вимоги обґрунтовані тим, що будинок АДРЕСА_1 належав спадкодавцю позивачки та відповідачам на праві спільної часткової власності. Відповідно до рішення виконкому № 103 від 07.03.2007 року, спадкодавцю позивачки та відповідачам дозволено перепланувати будинок з метою влаштування двоквартирного будинку. Квартирі відповідачів присвоєно номер «1», квартирі спадкодавця позивачки присвоєно номер «2». Відповідачі зареєстрували право власності на квартиру номер «1». Спадкодавець позивачки цього не зробив і запис в реєстрі речових прав на нерухоме майно залишився щодо нього попередній: вид спільної власності: «спільна часткова», розмір частки: «1/2». Такий же запис зараз існує в реєстрі щодо позивачки, яка успадкувала майно спадкодавця. Позивачка має намір оформити за собою право власності на кватиру № 2, так як це зробили відповідачі стосовно квартири АДРЕСА_2 цього ж будинку. Цього зробити вона не може, оскільки в реєстрі зберігається щодо неї запис про спільну часткову власність, яку реєстраційна служба для вчинення нового запису вимагає припинити документально, а не по факту (поділ майна, виділ в натурі). Позивачка просить визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_3 будинку, припинивши щодо її майна правовий статус: «спільна часткова власність».

Заперечення відповідача.

Відповідачі підозрюють позивачку у тому, що вона намагається відновити статус: «спільна часткова власність» стосовно цілого будинку, включно з їх квартирою АДРЕСА_2 , і ініціювати потім спір про його поділ. Просять в позові відмовити.

Мотивувальна частина рішення.

Судом встановлено, що будинок АДРЕСА_1 належав спадкодавцю позивачки та відповідачам на праві спільної часткової власності. Відповідно до рішення виконкому № 103 від 07.03.2007 року, спадкодавцю позивачки та відповідачам дозволено перепланувати будинок з метою влаштування двоквартирного будинку. Квартирі відповідачів присвоєно номер «1», квартирі спадкодавця позивачки присвоєно номер «2». Відповідачі зареєстрували право власності на квартиру номер «1». Спадкодавець позивачки цього не зробив і запис в реєстрі речових прав на нерухоме майно залишився щодо нього попередній: вид спільної власності: «спільна часткова», розмір частки: «1/2». Такий же запис зараз існує в реєстрі щодо позивачки, яка успадкувала майно спадкодавця. Позивачка має намір оформити за собою право власності на кватиру № 2, так як це зробили відповідачі стосовно квартири АДРЕСА_2 цього ж будинку. Цього зробити вона не може, оскільки в реєстрі зберігається щодо неї запис про спільну часткову власність, яку реєстраційна служба для вчинення нового запису вимагає припинити документально, а не по факту (поділ майна, виділ в натурі).

Позивачка вірно сформулювала змінену позовну вимогу, попри заперечення відповідачів.

Дійсно, після визнання за відповідачами права власності на квартиру АДРЕСА_2 будинку, спільна часткова власність на будинок фактично припинилась, оскільки співвласників було лише двоє. Однак, відповідачі не враховують, що запис в реєстрі речових прав на нерухоме майно залишився щодо належного позивачці майна попередній: «спільна часткова власність». А тому, фактичне припинення спільної власності на будинок, яке відбулося після визнання за відповідачами права власності на квартиру АДРЕСА_2 , необхідно формалізувати щодо позивачки, припинивши документально, відповідним записом у документі, право спільної часткової власності щодо належного її майна в будинку, який раніше був спільним. Після такої формалізації ніякого права у позивачки розпочати судовий спір про поділ будинку, який нібито знову стане спільним, як думають відповідачі, не виникне. Відповідачі так і матимуть у власності квартиру АДРЕСА_2 у будинку, а позивачка матиме у власності квартиру АДРЕСА_3 у будинку і відповідний запис в реєстрі речових прав на нерухоме майно без згадки про спільне майно, який відповідає реаліям, які склалися.

Відповідачі не вправі, оформивши право власності на квартиру першими, перешкоджати позивачці зробити те саме, користуючись колізіями в записах в реєстрі, які неодмінно мали виникнути при неодночасній реєстрації квартир сторонами у будинку, який раніше був у спільній власності.

До того ж, ніякого спору між сторонами щодо приміщень у будинку, надвірних будівель між сторонами не існує. Ні позивач, ні відповідачі не заявили про розходження у цих питаннях, відповідачі лише думають, що такий спір може бути в майбутньому внаслідок цього спору, при цьому їхні побоювання безпідставні.

Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Позиція відповідачів необґрунтована, позов слід задовольнити.

Керуючись ст.12, 81, 82, 259, 263, 264, 265, 273 ЦПК України, на підставі ст.392 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити повністю.

Припинити право власності ОСОБА_1 на частку житлового будинку АДРЕСА_1 , яке зареєстроване за нею на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серії НРК № 864918.

Виділити ОСОБА_1 у приватну власність окремий об`єкт нерухомого майна квартиру АДРЕСА_4 , яка складається з наступних приміщень: в будинку: 1 - коридор площею 2,7 кв.м., 2 - кухня площею 6,5 кв.м., 3 - ванна площею 1,1 кв.м., 4 - кімната площею 10,5 кв.м., 5 - кімната загальною площею 13,6 кв.м., усього загальною площею 34,4 кв.м., з якої - житловою площею 24,1 кв.м, допоміжною площею 10,3 кв.м.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на його апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано.

Головуючий:С. Л. ПАНАСЮК