Справа № 465/28/24
пр.№ 2/464/1288/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.07.2024 року Сихівський районний суд м.Львова в складі:

головуючої судді - БЕСПАЛЬОК О.А.

з участю секретаря судових засідань БРИНОШ А.Я.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Львові цивільну справу за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

представник ТОВ «ФК «Укрглобал-фінанс» Руденко К.В. звернувся в Франківський районний суд м.Львова із позовом до ОСОБА_2 , у якому просить стягнути з останнього на користь позивача заборгованість за договором №2830838 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 18 січня 2022 року в розмірі 102602 грн., а також судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 18 січня 2022 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_2 було укладено договір №2830838 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 20000 грн., строком на 360 днів, шляхом переказу на його платіжну картку, емітовану АТ КБ «Приватбанк», зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,99% від суми кредиту за кожен день користування. Кредитний договір укладено в електронному вигляді шляхом підписанням кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». 28 червня 2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Укрглобал-фінанс» укладено договір відступлення права вимоги №28/06/23, згідно з умовами якого право вимоги за договором «2830838 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 18 січня 2022 року перейшло до ТОВ «ФК «Укрглобал-фінанс». У зв`язку з порушеннями зобов`язань ОСОБА_2 , заборгованість за кредитним договором станом на 28 червня 2023 року становить 102602 грн., яка складається з 20000 грн. заборгованість за кредитом та 82602 грн. заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п.1.4 кредитного договору за ставкою 1,99 % за кожен день користування кредитом в період з 18 січня 2022 року по 28 червня 2023 року, включно, яку просить стягнути та судові витрати по справі, а саме судовий збір в розмірі 2684 грн. та 5000 грн. витрат на правову допомогу.

Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 29 квітня 2024 року матеріали даної позовної заяви направлено за підсудністю до Сихівського районного суду м.Львова.

Ухвалою суду від 27 травня 2024 року прийнято позов до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання на 10 червня 2024 року.

Від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Підодвірного Т.І. 05 червня 2024 року надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній просив відмовити у задоволенні позову з наступних підстав. Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів отримання та використання відповідачем одноразового ідентифікатора, що не підтверджує факт укладення кредитного договору та використання одноразового ідентифікатора. Також із покликанням на норми Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», вказує, що позивачем до матеріалів справи не долучено доказів надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів (зарахування кредитних коштів на картку відповідача), а саме первинних документів, вимоги до яких встановлені зазначеним законом. Таким чином, позивачем не доведено належними доказами виконання ТОВ «Лінеура Україна» п.2.1 договору, згідно з яким кредит надається у безготівковій формі, шляхом перерахування коштів за реквізитами платіжної картки.

Ухвалою суду від 10 червня 2024 року розгляд справи відкладено на 25 червня 2024 року, а також задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів у АТ «КБ «Приватбанк».

11 червня 2024 року від представника позивача ОСОБА_3 надійшла відповідь на відзив відповідача, у якому останній підтримав позовні вимоги та просив такі задоволити, покликаючись на наступне. 18 січня 2022 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_2 було укладено договір №2830838 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 20000 грн., строком на 360 днів, шляхом переказу на його платіжну картку, емітовану АТ КБ «Приватбанк», зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,99% від суми кредиту за кожен день користування. Твердження відповідача, про те, що ним не укладався кредитний договір не відповідає дійсності, оскільки кредитний договір був укладений в електронній формі за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Лінеура Україна», що відповідає ст.205, 207 ЦК України, ЗУ «Про електронну комерцію». Відповідно до ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Підписання договору відбулося 18 січня 2022 року о 20:58:59, шляхом введення електронного підпису з одноразовим ідентифікатором В889, надісланий на номер телефону, що наданий відповідачем. Відтак, зазначає, що позичальником було вчинено певну сукупність дій, спрямовану на укладення договору та отримання кредиту від фінансової установи. Договір укладено в електронній формі та підписано електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідно до чинного законодавства України. Фінансовою установою здійснено верифікацію та ідентифікацію позичальника згідно вимог чинного законодавства України, після чого останньому було перераховано кредитні кошти згідно умов договору на його банківську картку. Окрім цього, представник позивача просив стягнути з відповідача 2000 грн. на професійну правничу допомогу, за складання та подання відповіді на відзив.

Ухвалою суду від 25 червня 2024 року розгляд справи відкладено на 29 липня 2024, у зв`язку із не виконанням АТ «КБ «Приватбанк» ухвали про витребування доказів.

01 липня 2024 року на адресу суду від АТ «КБ «Приватбанк» надійшла витребувана судом інформація.

Від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Підодвірного Т.І. 29 липня 2024 року надійшли додаткові пояснення, за змістом яких, останній просить відмовити у задоволенні позову, покликаючись на те, що згідно відомостей наданих АТ «КБ «Приватбанк» неможливо встановити відправника коштів та підстави такого перерахування. Оскільки, у своїй відповіді банк зазначає про перерахування 18 січня 2022 року на картковий рахунок відповідача, грошових коштів у сумі 20000 грн., при цьому, таких зарахувань було два.

Представник позивача ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце судового засідання, про причини неявки не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи не подавали, а тому розгляд справи здійснюється на підставі наявних у справі доказів.

У зв`язку з неявкою сторін відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

З`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку.

Згідно із ч.1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Абзацом 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні визначені Законом України «Про електронну комерцію», який встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

Згідно з частиною першою статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Суб`єкт електронної комерції - суб`єкт господарювання будь-якої організаційно-правової форми, що реалізує товари, виконує роботи, надає послуги з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, або особа, яка придбаває, замовляє, використовує зазначені товари, роботи, послуги шляхом вчинення електронного правочину.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти(оферти)однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

З урахуванням викладеного, необхідно дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті205,207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 02 листопада 2021 року в справі №243/6552/20, від 09 вересня 2020 року в справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року в справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року в справі №127/33824/19 та інших.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 18 січня 2022 року ТОВ «Лінеура Україна» в особі директора Пшеничного А.І., який діє на підставі статуту, з однією сторони, та ОСОБА_2 , з другої сторони уклали договір №2830838 про надання коштів на умовах споживчого кредиту (далі кредитний договір).

Укладення даного кредитного договору здійснювалось сторонами за допомогою ІТС товариства, доступ до якої забезпечується клієнту через веб-сайт або мобільний додаток. Електронна ідентифікація клієнта здійснювалась при вході клієнта в особистий кабінет, шляхом перевірки товариством правильності введення одноразового ідентифікатора, направленого товариством на номер мобільного телефону клієнта, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету. При цьому клієнт самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до веб-сайту/ІТС товариства (п.1.1 кредитного договору).

Відповідно до п.9.7 кредитного договору, цей договір укладається шляхом направлення його тексту підписаного з боку товариства аналогом власноручного підпису уповноваженої особи товариства та відтиску печатки товариства, що відтворені засобами копіювання, в особистий кабінет клієнта для ознайомлення та підписання. Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом клієнта, що відтворений шляхом використання Клієнтом електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який формується для кожного разу використання та направляється клієнту на номер мобільного телефону, повідомлений останнім товариству в ІТС товариства. Введення клієнтом коду одноразового ідентифікатора з метою підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором цього договору вважається направленням товариству повідомлення про прийняття в повному обсязі умов цього договору.

У п.10 кредитного договору «Реквізити та підписи сторін» відповідач ОСОБА_2 зазначив свої номера мобільних телефонів, а також міститься інформація про підписання електронним підписом кредитного договору 18 січня 2022 року о 20:58:59.

Оскільки відповідач ОСОБА_2 , а також його представник у поданих заявах по суті справи не заперечують належність ОСОБА_2 зазначених в «Особистому кабінеті» в пункті 10 кредитного договору «Реквізити сторін» телефонних номерів та адреси електронної пошти, первісний кредитор направив на електронну адресу примірник договору №2830838 про надання коштів на умовах споживчого кредиту відповідачу, який ним був підписаний.

З огляду на наведене, суд вважає необґрунтованими твердження сторони відповідача щодо не доведення факту укладення кредитного договору, оскільки такий договір був підписаний відповідачем ОСОБА_2 електронним підписом із одноразовим ідентифікатором, що відповідає зазначеним вище нормам, а також зазначений кредитний договір не визнаний судом недійсним, відтак в силу ст.204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину.

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

При укладенні зазначеного кредитного договору відповідач ОСОБА_2 та первісний кредитор ТОВ «Лінеура Україна» погодили: суму кредиту: 20000 грн; строк кредиту - 360 днів; порядок та умови надання кредиту; порядок обчислення процентів; порядок повернення (виплати) кредиту та сплати процентів; інші умови договору.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно із п.2.1. кредитного договору кредит надається товариством у безготівковій формі, шляхом перерахування коштів кредиту за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 або іншої платіжної картки клієнта, реквізити якої надані клієнтом товариству з метою отримання кредиту.

Представник відповідача, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, зазначив, що позивачем не доведено факту видачі ОСОБА_2 кредитних коштів в сумі 20000 грн. Разом з тим, такі доводи не узгоджуються з матеріалами справи, з огляду на таке.

Відповідно до п.2.4. кредитного договору кредит вважається наданим в день перерахування товариством суми кредиту (загального розміру) на користь клієнта.

Згідно з абз.11 ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Схоже визначення первинних документів міститься також і в Положенні про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Мінфіну від 24 травня 1995 року №88.

У п.2.1 зазначеного положення вказано, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, і включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Згідно з п.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»: первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

На виконання вищевказаних норм закону, та в обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач надав суду документи, щодо надання кредитних коштів позичальнику, які складені у відповідності до вимог ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а саме: кредитний договір, який містить підписи обох сторін і в кредитних правовідносинах є первинним бухгалтерським документом, та інформаційну довідку вих.№2643_00 від 08 грудня 2023 року ТОВ «Універсальні платіжні рішення», яке є оператором системи платежів «іРау.ua», про перерахування 18 січня 2022 року о 21:00:10 на картку відповідача № НОМЕР_1 , зазначену ним у кредитному договорі, 20000 грн.

Разом з тим, відомостями наданими АТ «КБ «Приватбанк» підтверджено що в банку на ім`я ОСОБА_2 емітовано картку № НОМЕР_2 , а також із виписки по картковому рахунку, вбачається зарахування переказу на картку 18 січня 2022 року у сумі 20000 грн.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом

Згідно вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи наведене вище, позивачем та первісним кредитором доведено факт надання коштів відповідачу на виконання вимог договору №2830838 від 18 січня 2022 року про надання коштів на умовах споживчого кредиту у розмірі 20000 грн на картку, яка належить відповідачу. Разом з тим, відповідачем не доведено, що картка, зазначена ним у кредитному договорі та у інформаційній довідці від 08 грудня 2023 року ТОВ «Універсальні платіжні рішення» № НОМЕР_1 , йому не належить та не спростовано факту перерахування коштів на цю картку.

28 червня 2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Укрглобал-фінанс» укладено договір відступлення права вимоги №28/06/23, згідно з умовами якого ТОВ «Лінеура Україна» передає (відступає) ТОВ «ФК «Укрглобал-фінанс» за оплату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Укрглобал-фінанс» приймає належні ТОВ «Лінеура Україна» вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно із ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу відступлення права вимоги №28/06/23 28 червня 2023 року, підписаного сторонами, відповідач ОСОБА_2 має заборгованість за кредитним договором №2830838 у розмірі 102602 грн., з яких: 20000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 82602 грн. сума заборгованості за процентами.

Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частинами першою, другою статті 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Згідно із частиною другою статті 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Враховуючи вищенаведене, оскільки відповідачем ОСОБА_2 не виконано зобов`язань щодо повернення кредитних коштів, а позивач отримав право вимоги за таким кредитним договором, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором №2830838 від 18 січня 2022 року в розмірі 102602 грн.

Щодо вимог позивачки про стягнення витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.

Стаття 137 ЦПК України закріплює наступні положення:

- витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

- за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява №19336/04, п.269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

На підтвердження витрат на правову допомогу представником позивача подано такі документи: договір про надання юридичних послуг №03/07/2023 від 03 липня 2023 року, який укладений між ТОВ «ФК «Укрглобал-фінанс» та ФОП ОСОБА_3 , акт приймання передачі надання послуг №20 від 14 листопада 2023 року до договору, витяг з реєстру №1 до акт приймання передачі наданих послуг №20 до договору на суму 5000 грн., акт приймання передачі наданих послуг №73 від 05 червня 2024 року до договору на суму 2000 грн.

Таким чином, зважаючи на складність справи та часу, який затрачено на фактичне надання правової допомоги, враховуючи обсяг надання послуг та виконаних робіт, принципи співмірності, розумності та реальності витрат, суд прийшов до висновку, що судові витрати на правничу допомогу підлягають до задоволення, у розмірі 3000 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Окрім цього, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 2684 грн.

Керуючись ст.ст 2, 10, 12, 137, 141, 247, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» задоволити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_3 , жителя АДРЕСА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС», , місцезнаходження м.Київ, бульвар Вацлава Гавела, 4, заборогованість за кредитним договором №2830838 від 18 січня 2022 року в розмірі 102602 грн., судові витрати на правничу допомогу в розмірі 3000 грн. та 2684 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ Оксана БЕСПАЛЬОК