Провадження №: 2-о/755/508/24
У Х В А Л А

про повернення заяви

"22" липня 2024 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Катющенко В.П. розглянувши матеріали за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про визнання особи безвісно відсутньою,

В С Т А Н О В И В :

До Дніпровського районного суду м. Києва 17.07.2024 надійшла заява ОСОБА_1 , заінтересована особа: Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про визнання особи безвісно відсутньою, яка 18.07.2024 була передана у провадження судді Катющенко В.П. у відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

У поданій заяві заявниця просить суд: визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , безвісно відсутнім.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову заявниця зазначає, що перебувала із ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі із 25.02.2005. Від шлюбу із ОСОБА_2 має двох дітей: ОСОБА_3 , 2006 року народження та ОСОБА_4 , 2011 року народження. Вказала, що родина мешкала у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 з 2005 року по 2015 рік, який належить на праві приватної власності ОСОБА_2 . У червні 2015 року всією сім`єю родина перебувала на відпочинку у АР Крим. Приблизно наприкінці червня - початку липня ОСОБА_1 , разом з дітьми: ОСОБА_3 , 2006 р.н. та ОСОБА_4 , 2011 р.н. повернулась додому у м. Дружківка, а ОСОБА_2 залишився в АР Крим у пошуках роботи, оскільки після окупації росією частини Донецької області роботи у м. Дружківка було дуже мало. Після цього, у 2015 році при невідомих заявниці обставинах ОСОБА_2 було засуджено у АР Крим та переведено відбувати покарання до росії. Остання телефонна розмова з ОСОБА_2 відбулась у заявниці у 2016 році, коли останній вже не перебував у місці відбуття покарання, проте скаржився на дуже поганий стан здоров`я та те, що його не хочуть приймати у лікарнях через відсутність страхування, а його зір складає приблизно 20%. Вважає, що у цій телефонній розмові, ОСОБА_2 , прощався з нею та дітьми, а також вибачався за те, що з ним таке трапилось і він опинився у безпорадному стані. Самостійні пошуки заявницею чоловіка жодного результату не дали. Проте, останній стало відомо, що ОСОБА_2 відбував покарання у м. Волгоград росії. 17.08.2023 нею була подана заява до Дніпровського УП ГУНП у м. Києві за фактом зникнення ОСОБА_2 . Вважає, що вичерпала усі доступні способи здобуття доказів щодо встановлення місця перебування ОСОБА_2 . Зазначила, що фактично відомостей про місце перебування ОСОБА_2 немає з 2016 року, тобто вже більше ніж 7 років.

Вивчивши матеріали поданої заяви на предмет дотримання цивільного процесуального законодавства під час звернення з даною заявою до суду, суддя дійшла наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданнями цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч.1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено право на справедливий судовий розгляд, в якому право доступу, тобто право порушити провадження у цивільній справі в суді, є одним із аспектів поряд з організаційними та процесуальними гарантіями (рішення Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ) від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. The United Kingdom), заява № 4451/70, § 36). Проте наведене право не є абсолютним та може підлягати обмеженням (рішення ЄСПЛ від 17 січня 2012 року у справі «Станев проти Болгарії [ВП]» (Stanev v. Bulgaria [GC]), заява № 36760/06, § 230).

У той же час, за даними Автоматизованої системи документообігу суду «Д-3» вбачається, що у провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа окремого провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), про оголошення фізичної особи померлою.

Ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Києва Катющенко В.П. від 10.04.2024 відкрито провадження у цивільній справі окремого провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), про оголошення фізичної особи померлою та постановлено про розгляд справи проводити у порядку окремого провадження судом у складі одного судді і двох присяжних, призначено судове засідання.

Наступне судове засідання у даній цивільній справі призначено на 12.09.2024 о 14:00 год.

Наведене свідчить про те, що заявниці достеменно відомо проте, що у провадженні судді Дніпровського районного суду м. Києва Катющенко В.П. перебуває на розгляді цивільна справа окремого провадження за її заявою про оголошення фізичної особи померлою. Підстави, зміст та обґрунтування заяв є аналогічними, на їх обґрунтування подані тотожні докази, у розрізі окреслених в заявах правовідносин. Остання не повідомила суд про настання нових обставин чи появу нових доказів, при цьому спрямувала до суду заяву про визнання особи безвісно відсутньою у той час, як у суді на розгляду перебуває заява про визнання фізичної особи померлою, що свідчить про навмисне введення заявником суду в оману щодо фактичних обставин у справі.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Під зловживанням процесуальними правами слід розуміти особливу форму цивільного процесуального правопорушення, тобто умисні недобросовісні дії учасників цивільного процесу, що супроводжуються порушенням умов здійснення суб`єктивних процесуальних прав і здійснювані лише з видимістю реалізації таких прав, пов`язані з обманом відносно відомих обставин справи, в цілях обмеження можливості реалізації або порушення прав інших осіб, що беруть участь в справі, а також в цілях того, що перешкодило діяльності суду по правильному і своєчасному розгляду і вирішенню цивільної справи, - що породжує застосування заходів цивільного процесуального примусу.

Основна ознака зловживання процесуальними правами полягає в тому, що дії, які її складають, вчиняються на зовні законній юридичній підставі. Механізм зловживання процесуальними правами полягає в тому, що особа, яка бажає мати певний юридичний результат, вчиняє процесуальні дії (бездіяльність), зовні «схожі» на ті юридичні факти, з якими пов`язується настання необхідного результату. Такі дії, однак, мають повністю штучний характер, подібно тому, як удавана угода у цивільному праві вчиняється лише для цілей прикриття іншої угоди.

За вимог п. 1 ч. 2 ст. 44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

Таким чином, зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що дії заявниці ОСОБА_1 , шляхом подання заяв про визнання особи безвісно відсутньою та про визнання фізичної особи померлою, направлені на зловживання процесуальними правами для ухвалення судом за результатами поданих заяв незаконних рішень на її користь, за відсутності усіх відомостей про обставини у справі, оскільки заяви про оголошення фізичної особи померлою та про визнання особи безвісно відсутньою не можуть одночасно розглядатися судом, оскільки їх вирішення має різний процесуальний порядок, різні наслідки та не може бути спрямовано на зловживання процесуальними правами.

Згідно з ч. 3 ст. 44 ЦПК України якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Виходячи з вищенаведеного, суддя дійшла висновку, що подаючи заяву про появу особи та скасування рішення про оголошення померлим до Дніпровського районного суду м. Києва, посилаючись на неможливість звернутися до належного суду, як визначено ст. 305 ЦПК України, заявник вводить суд в оману щодо фактичних обставин у справі, чим допускає зловживання процесуальними правами.

Згідно з ч. 7 ст. 185 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 2, 4, 12 44, 258-261, 352-354 Цивільного процесуального кодексу України, суддя -

П О С Т А Н О В И В:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про визнання особи безвісно відсутньою - повернути заявнику.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено Цивільним процесуальним кодексом України. Ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 353 ЦПК України та в строки встановлені ст. 354 ЦПК України.

Суддя: