СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/7560/24

пр. № 2/759/3215/24

12 листопада 2024 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Петренко Н.О.

за участю секретаря судових засідань Ганнисика А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства «Сенс Банк» (03150, м. Київ, вул. В.Васильківська, 100) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про визнання права іпотеки,

ВСТАНОВИВ :

І. Зміст позовних вимог.

У квітні 2024 року представник позивача Ременюк Т.О., яка діє в інтересах АТ «Сенс Банк» звернулася до суду з позовом про визнання права іпотеки.

Позовну заяву мотивує тим, що 08 липня 2005 року між АКБСР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 08-038/250-к, за умовами якого останньому надано кредит у розмірі 78750,00 долари США зі сплатою 13,5 % річних та кінцевим терміном повернення - 07 липня 2020 року. Кредит надано на придбання нерухомого майна, яким є трикімнатна квартира, загальною площею 79,7 кв.м., що знаходиться за адресою : АДРЕСА_2 . У забезпечення виконання зобов`язання за Кредитним договором між Акціонерно комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 укладено Договір іпотеки від 08 липня 2005 року, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Косенко Л.А., та зареєстровано в реєстрі за № 3637.

10.09.2019 року Загальними зборами AT «Альфа-Банк» та єдиним акціонером AT «Укрсоцбанк» затверджено рішення про реорганізацію AT «Укрсоцбанк», шляхом приєднання до AT «Альфа-Банк». Згідно рішення № 5/2019 єдиного акціонера AT «Укрсоцбанк» від 15.10.2019 року було затверджено Передавальний акт та визначено, що правонаступництво щодо всього майна прав та обов`язків AT «Укрсоцбанк», які зазначені у даному акті, з 15.10.2019 року виникає у AT «АльфаБанк». Протоколом № 4/2019 позачергових загальних зборів AT «Альфа-Банк» від 15.10.2019 року було вирішено затвердити Передавальний акт.

Внаслідок реорганізації шляхом приєднання AT «Укрсоцбанк» правонаступником усього його майна, майнових прав та обов`язків за передавальним актом від 15.10.2019 є AT «Альфа-Банк».

Правонаступництво щодо майна, прав та обов`язків AT «Укрсоцбанк» виникає у AT «Альфа-Банк» з дати затвердження цього Передавального акту загальними зборами акціонерів AT «Альфа-Банк» та рішенням єдиного акціонера AT «Укрсоцбанк», а саме з 15.10.2019р. На підставі зазначених документів правонаступником Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» та належним кредитором за Кредитним договором та спірним договором іпотеки є Акціонерне товариство «Альфа-Банк».

У подальшому, 01.12.2022 року АТ «Альфа-Банк» було змінено назву на АТ «СЕНС БАНК».

Під час перевірки заставного майнаАТ «СЕНС БАНК» стало відомо, що квартира, яка є предметом Іпотеки вибула незаконним шляхом з під обтяження та була відчужена на користь відповідача.

З Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно останнім власником квартири, що є предметом іпотеки є ОСОБА_1 , підстава для набуття права власності : договір дарування від 03.03.2017, серія та номер :142.

Як вбачається з витягу, 15.11.2013 року приватним нотаріусом Назарчук О.М. Київського міського нотаріального округу було винесено рішення 7983300 про реєстрацію запису про Іпотеку.

25.12.2013 року ОСОБА_3 , управління державної реєстрації ГТУЮ у м. Києві внесено рішення № 9492929 про припинення іпотеки. Підстава для припинення запису : постанова № 2608/19122/13 від 05.12.2013 року.

АТ «Укрсоцбанк» як первинний кредитор, так і АТ «Сенс Банк» своєї згоди на відчудження та зняття обтяження у вигляді іпотеки не надавав.

Як вбачається з відповіді Святошинського районного суду м. Києва від 31.10.2023 року, за даними АСВП у провадженні Суду справа з номером 2608/19122/13 не була зареєстрована.

Позивач вважає себе іпотекодержателем та вважає, що його право як іпотекодержателя порушене, а відтак належним способом захисту є звернення до суду з вимогою про визнання права іпотекодержателя.

ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 01.05.2024 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 18.04.2024р. заяву АТ «Сенс Банк» про забезпечення позову в цивільній справі за позовною заявою АТ «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про визнання права іпотеки- задоволено

11.07.2024 року ухвалою Святошинського районного суду м. Києва підготовче провадження закрито та призначено розгляд справи по суті.

ІІІ. Позиції учасників судового провадження.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату час та місце повідомлений належним чином.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, повідомлялася належним чином.

У відповідності до ч.1,3,4 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутність нез`явившихся осіб за наявними матеріалами справи.

ІV. Фактичні обставини встановлені судом та норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи.

Судом встановлено що 08 липня 2005 року між АКБСР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 08-038/250-к, за умовами якого останньому надано кредит у розмірі 78750,00 долари США зі сплатою 13,5 % річних та кінцевим терміном повернення - 07 липня 2020 року. Кредит надано на придбання нерухомого майна, яким є трикімнатна квартира, загальною площею 79,7 кв.м., що знаходиться за адресою : АДРЕСА_2 .

Пунктом 1.3.1. Кредитного договору визначено, що Кредитор укладає в день укладення цього Договору - з Позичальником іпотечний договір, за умовами якого позичальник передає Кредитору в іпотеку нерухоме майно, для придбання якого, згідно з п 1.2 договору кредиту надається кредит.

У забезпечення виконання зобов`язання за Кредитним договором між Акціонерно комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 укладено Договір іпотеки від 08 липня 2005 року, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Косенко Л.А., та зареєстровано в реєстрі за № 3637.

Відповідно з пунктом 1.1. Договору іпотеки встановлено, що Іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю у якості забезпечення виконання Іпотекодавцем зобов`язань за Кредитним договором № 08-038/250-к від 08 липня 2005 року, укладеним між Іпотекодержателем та Іпотекодавцем, надалі - «Основне зобов`язання», трьохкімнату квартиру, загальною площею 79,7 кв.м., що знаходиться за адресою : АДРЕСА_2 . Невід`ємною частиною предмета іпотеки вважаються всі наступні покращення та переобладнання квартири, що будуть проведені за термін дії основного зобов`язання.

Відповідно до пункту 1.1.1 договору іпотеки предмет іпотеки придбаний Іпотекодавцем за кредитні кошти, що надаються Іпотекодержателем у відповідності з умовами основного зобов`язання і є власністю Іпотекодавця на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 08 липня 2005 року між ОСОБА_4 та Іпотекодавцем.

17.03.2010 року Святошинським районним судом м. Києва видано виконавчий лист про стягнення боргу з ОСОБА_2 (а.с.47)

Згідно свідоцтва від 15.11.2013 року виданого приватним нотаріусом КМНО Назарчук О.М. зареєстрованого в реєстрі за № 4075 відповідно до ст. 62 ЗУ «»Про виконавче провадження» та на підставі акту про проведення прилюдних торгів по реалізації нерухомого майна затвердженого начальником ВДВС Святошинського РУЮ в м. Києві, ОСОБА_5 , яка проживає за адресою АДРЕСА_3 РНОКПП НОМЕР_1 належить на праві власності майно, яке складається з квартири вартістю 480 150,00 грн, яка розташована за адресою АДРЕСА_2 , що раніше належала ОСОБА_2 , на підставі договору купівлі- продажу, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Косенко Л.А. 08.07.2005 року за реєстровим № 3632.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 12863018 від 15.11.2013 року підставою виникнення права власності за ОСОБА_5 є придбання нерухомого майна з прилюдних торгів.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно останнім власником квартири є ОСОБА_1 , підстава для набуття права власності : договір дарування від 03.03.2017, серія та номер :142.

Відповідно до постанови державного виконавця Святошинського ВДВС від 06.02.2024 стягувача АТ «УКРСОЦБАНК» було замінено на правонаступника АТ «Сенс Банк» , згідно ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 27.09.2023 року.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.»

Відповідно до ч. 1ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1, 5, 6ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно пунктів 3, 4 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом.

Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів.

Статтею 14 цього Кодексу визначено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором.

Відповідно до статей 526, 629 ЦК України договірне зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. Згідно із статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частина друга статті 1054 ЦК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом.

Частиною п`ятою статті 2 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

У разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише в разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації (частини шоста та сьома статті 3 ЗК «Про іпотеку»).

Отже, за наведених умов забезпечення виконання зобов`язання іпотекою гарантує право кредитора одержати задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону.

Судом встановлено,що останнім власником квартири, яка була предметом іпотеки є ОСОБА_1 , підстава для набуття права власності : договір дарування від 03.03.2017, серія та номер :142.

Отже кінцевим набувачем спірного майна стала ОСОБА_1 .

Відповідно до частин перших статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вважаються правильними, доки не доведено протилежне (пункт 6.30 постанови від 2 липня 2019 року у справі № 48/340). Однією із загальних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень »до загальних засад державної реєстрації прав належить гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. Тому суд має оцінювати наявність або відсутність добросовісності зареєстрованого володільця нерухомого майна (пункт 51 постанови від 26 червня 2019 року у справі № 669/927/16-ц).

Добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (пункт 46.2 постанови Великої Палати Верховного Суду від 1 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18 (провадження № 14-436цс19).

За своєю правовою природою іпотека має речово-правову природу. Зважаючи, що в Цивільному кодексі України норми про іпотеку містяться в книзі п`ятій «Зобов`язальне право» і за таким підходом вона є забезпечувальним речовим правом. Разом з тим, характерною ознакою речового права є його абсолютний характер. Абсолютність речового права закріплює юридичне відношення управненої особи саме до речі, а не до конкретної зобов`язаної особи, що є характерним для зобов`язальних прав. Речовому праву управненої особи на річ кореспондується пасивний обов`язок будь-яких третіх осіб не перешкоджати управненій особі у використанні речі та не вчиняти будь-яких інших дій щодо речі без згоди управненої особи.

Оскільки абсолютне речове право діє щодо будь-яких третіх осіб і ті повинні дотримуватись його, то вони мають бути обізнані про наявність та зміст такого права. Тобто у разі придбання речі, обтяженої іпотекою, набувач повинен бути завчасно повідомлений про таке обтяження. У зв`язку з цим сучасне речове право характеризується ще однією ознакою - його публічністю. Відповідно до цієї ознаки речові права підлягають публічній реєстрації, що робить їх наявність і зміст доступним для всіх третіх осіб - учасників цивільних правовідносин. В Україні реєстрація речових прав та їх обтяжень відбувається відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень »державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно».

Таким чином, перш ніж набути у власність обтяжений іпотекою об`єкт нерухомості набувач має можливість довідатися про наявність такого обтяження з публічного реєстру. За таких обставин положення статті 23 Закону України «Про іпотеку» про те, що до набувача переходять обов`язки за договором іпотеки, є спірними для правозастосовної практики.

Так, рішення суду повинно відповідати принципам справедливості та добросовісності, які відповідно до пункту 6статті 3 Цивільного кодексу України є загальними засадами цивільного законодавства, відтак, кожна цивільно-правова норма має застосовуватися з урахуванням цих засад. Судове рішення повинно бути справедливим за своєю суттю.

Суд вважає, що цивільно-правова відповідальність повинна покладатися не на набувача квартири, який нічого не порушив та є добросовісним набувачем, а на тих осіб, які вчинили порушення - позичальника, який не виконав свого зобов`язання за договором про повернення одержаних в кредит коштів; іпотекодавця, який надав реєстратору сфальсифіковані документи про необхідність вилучення з реєстру запису про обтяження; державного реєстратора, через недбальство якого з реєстру вилучено запис про обтяження.

Тому за відсутності в реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень. Такі висновки сформульовані у пункті 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17 (провадження № 12-127гс19).

У пункті 49 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів про якість судових рішень вказано, що судді повинні послідовно застосовувати закон.

Добросовісним набувачем особа вважається тому, що інформація про обтяження майна іпотекою до її відома не була доведена, а сама вона, проявивши розумну обачність, не могла довідатися про обтяження набутого нею об`єкта. Адже в реєстрі обтяжень відомості про іпотеку об`єкта нерухомості були відсутні. Попередній власник набув майно з прилюдних торгів 15.11.2013 року. 03.03.2017 року ОСОБА_1 набула право власності на нерухоме майно за договором дарування квартири АДРЕСА_4 .

Відповідно до частини другої статті Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обтяження речового права, що підлягає державній реєстрації, виникає з моменту такої реєстрації. Аналогічні положення містить і частина друга статті 3 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якої взаємні права й обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки. Відтак, якщо в публічному реєстрі запис про обтяження відсутній, то річ не є обтяженою іпотекою ні для нинішнього, ні для її наступного власника. Це цілком відповідає правилу, відомому ще з римського права: «Ніхто не може передати іншому більше прав, ніж має сам».

Відповідно до статті 17Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» українські суди мають застосовувати практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Цивільна відповідальність в такому разі докладатиметься не на добросовісних осіб, які не вчинили порушень, а на державу, чий посадовець допустив недбальство в роботі і цим завдав збитків кредитодавцю.

Велика Палата у постанові від 15.06.2021 року по справі №922/2416/17 зазначила, що у справі за вимогою про визнання права іпотекодержателя необхідно врахувати наявність/відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного за відсутності в Державному реєстрі іпотек відомостей про обтяження. Відсутність у Державному реєстрі іпотек означених відомостей не може беззастережно свідчити про недобросовісність особи, яка придбаває таке майно.

Якщо іпотека припинена у зв`язку з реалізацією предмета іпотеки, то подальше скасування судового рішення, на підставі якого з Державного реєстру іпотек виключено запис про обтяження, не впливає ані на чинність договору купівлі-продажу, ані на чинність іпотеки. Відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вважаються правильними, доки не доведено протилежне. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень`до загальних засад державної реєстрації прав належить гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. Тому суд має оцінювати наявність або відсутність добросовісності зареєстрованого володільця нерухомого майна.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)).

При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню».

Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України.

Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права.

Оцінюючі наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 є добросовісним набувачем квартири, оскільки на момент придбання квартири у реєстрі були відсутні дані щодо її обтяження. Доказів, які б свідчили про недобросовісність набувачки позивачем суду не надано.

Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання за позивачем АТ «Сенс Банк» права іпотекодержателя належної на праві власності ОСОБА_1 квартири за адресою АДРЕСА_2 , яке виникло на підставі договору дарування від 03.03.2017 року.

Таким чином, суд дослідивши надані докази, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, ухвалює рішення про відмову в задоволенні позовних вимог АТ «Сенс Банк», оскільки позивач набув право вимоги лише 27.09.2023 року, а реалізація квартири з прилюдних торгів відбулася 15.11.2013 року.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, ЦПК України, ст. 319,322, 391 ЦК України суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Акціонерного товариства «Сенс Банк» (03150, м. Київ, вул. В.Васильківська, 100) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про визнання права іпотеки - залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання ) без повідомлення сторін зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи якому рішення не було вручене у день його складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Київського апеляційного суду, при цьому відповідно до п. п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією кодексу.

Суддя Н.О. Петренко