ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів Барильської А.П., Макарова М.О.

при секретарі Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 20 березня 2024 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Корсун Альона Євігенівна, про встановлення родинних стосунків, визнання права власності та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Корсун Альона Євгенівна, державний нотаріус Чаплинської державної нотаріальної контори Херсонської області Заворотченко Алла Іванівна, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Шрамко Віолетта Вячеславівна, про визнання правочину у вигляді заяви про прийняття спадщини недійсним, визнання недійсними довіреностей, -

в с т а н о в и л а:

У грудні 2020 ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - ПН ДМНО ОСОБА_4 , про встановлення факту родинних стосунків, визнання права власності.

24 травня 2021 року до суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , треті особи - ПН ДМНО ОСОБА_4 , державний нотаріус Чаплинської ДНК Херсонської області Заворотченко А.І., ПН ДМНО ОСОБА_5 , про визнання правочину у вигляді заяви про прийняття спадщини недійсним, визнання недійсними довіреностей.

08 лютого 2024 року представник відповідача ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення доказів.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 20 березня 2024 року у задоволенні заяви про забезпечення доказів відмовлено.

Не погодившись з такою ухвалою суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм та матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та постановити нове рішення, яким заяву про забезпечення доказів задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні заяви, оскільки вона є достатньо мотивованою та обґрунтованою.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви суд першої інстанції виходив з того, що в заяві про забезпечення доказів представник відповідача не обґрунтував те, що наявні підстави вважати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим, представником недоведено необхідності вжиття відповідних заходів при розгляді даної справи.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції у зв`язку з наступним.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право на суд повинно бути забезпечено судовими процедурами, які мають бути справедливими.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.116 ЦПК України, суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим. Заява про забезпечення доказів може бути подана до суду як до, так і після подання позовної заяви.

Забезпечення доказів - це оперативне закріплення у встановленому цивільним процесуальним законом порядку відомостей про факти, яке вчиняється суддею з метою використання їх як докази при розгляді та вирішенні цивільних справ у суді. Забезпечення доказів у жодному випадку не можна ототожнювати із їх дослідженням або оцінкою. Єдина мета забезпечення доказів - це їх фіксація для забезпечення можливості їх дослідження та оцінки при подальшому розгляді справи.

Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом.

Отже, метою такого процесуального інституту, як забезпечення доказів, є допомога особам, які беруть участь у справі, одержати для подання до суду докази, отримання яких у майбутньому може стати неможливим або утрудненим. Забезпечення доказів спрямоване на недопущення їх знищення чи втрати. При цьому такі докази мають існувати на момент подання заяви про забезпечення доказів, і особа, яка подає відповідну заяву, повинна вказати на обставини, що можуть свідчити про те, що в майбутньому певний доказ може бути втрачений, або його стане складніше подати.

Як визначено ч.1 ст.117 ЦПК України, у заяві про забезпечення доказів зазначається: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) іншої сторони (сторін), якщо вона відома заявнику, а також якщо відомі відомості, що її ідентифікують: її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України, відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти; 4) докази, забезпечення яких є необхідним, а також обставини, для доказування яких вони необхідні; 5) обґрунтування необхідності забезпечення доказів; 6) спосіб, у який заявник просить суд забезпечити докази, у разі необхідності - особу, у якої знаходяться докази; 7) перелік документів, що додаються до заяви.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 09 жовтня 2019 року у справі за №9901/385/19 дійшла висновку, що процесуальний механізм забезпечення доказів, зокрема шляхом їх витребування, призначений для того, щоб отримати/зберегти ті докази, щодо яких існують достатні підстави вважати, що з часом їх може бути безповоротно втрачено. Тобто це не тільки спосіб здобути докази, які стосуються предмета доказування і мають значення/потрібні для вирішення справи, але насамперед спосіб одночасно запобігти їх ймовірній втраті у майбутньому. Щодо останнього, то ризик такої втрати повинен ґрунтуватися на об`єктивних фактах і тільки в сукупності усіх наведених умов суд може вжити заходів для забезпечення доказів.

Аналіз вказаних норм процесуального права свідчить про те, що питання щодо забезпечення доказів вирішується судом у тому випадку, якщо надання таких доказів є необхідним, або якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання чи подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.

Забезпечення доказів спрямоване на недопущення їх знищення чи втрати. Щодо останнього, то ризик такої втрати повинен ґрунтуватися на об`єктивних фактах і тільки в сукупності усіх наведених умов суд може вжити заходів для забезпечення доказів.

З матеріалів справи встановлено, що заяву про забезпечення доказів обґрунтовано тим, що, на думку відповідача, під час посвідчення заяви та довіреності ОСОБА_2 , не було встановлено особу ОСОБА_2 , а отже є наявні сумніви щодо особи, яка підписувала заяви про прийняття спадщини та довіреності від 25 листопада 2019 року від імені ОСОБА_2 З вказаного приводу він звернувся до правоохоронних органів.

З метою підтвердження вказаних обставин, відповідач просить забезпечити докази наступним шляхом: 1.Призначити у справі почеркознавчу експертизу наступних документів: заяви про прийняття ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідченої 25 листопада 2019 року ДН Чаплинської ДНК Херсонської області Заворотченко А.І., зареєстрованої в реєстрі за №2572; довіреності, посвідченої 25 листопада 2019 року ДН Чаплинської ДДНК Херсонської області Заворотченко А.І., зареєстрованої в реєстрі за №2573. 2.Витребувати оригінал довіреності, посвідченої 25 листопада 2019 року ДН Чаплинської ДНК Херсонської області Заворотченко А.І. зареєстрованої в реєстрі за №2573, та оригінал довіреності від 24 листопада 2020 року, яка посвідчена ПН ДМНО ОСОБА_5 , зареєстрованої в реєстрі за №3461, у адвоката Буденка Ю.Ю. 3.Зобов`язати ОСОБА_2 : надати вільні зразки підпису (не менше 10 підписів) та почерку (на 8-10 арк.) в офіційних, різнохарактерних за змістом та цільовим призначенням документах, складені в період 2019 року, а саме: паспорт громадянина України для виїзду за кордон або копії паспорта належної якості, водійському посвідченні, членських квитках, нотаріально-посвідчених документах (заяви, договори, довіреності тощо), документах з органів РАЦС про укладення/розірвання шлюбу, банківських документах, договорах поруки, страхових полісах, квитанціях, рахунках, накладних, касових ордерах, гарантійних талонах, чеках, розписках, тощо; надати умовно-вільні зразки підпису (5-7 підп.) та почерку (на 5 арк.) в різнохарактерних документах; з`явитися до зали судового засідання для надання експериментальних зразків підпису з урахуванням всіх можливих варіантів та почерку (на 10 арк.). 4.Проведення експертизи доручити Дніпропетровському науково-дослідному інституту судових експертиз м.Дніпро вул.Січеславська Набережна,17, оф.361. На розгляд експертів поставити наступні питання: Чи виконано підпис на заяві про прийняття спадщини, посвідченої 25 листопада 2019 року ДН Чаплинської ДНК Херсонської області Заворотченко А.І., зареєстрованої в реєстрі за №2572, складеної від імені ОСОБА_2 безпосередньо ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ? Чи виконано підпис на довіреності, посвідченої 25 листопада 2019 року ДН Чаплинської ДНК Херсонської області Заворотченко А.І., зареєстрованої в реєстрі за №2573, складеної від імені ОСОБА_2 безпосередньо ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ?.

Доведення або спростування факту наявності обставин для задоволення позову здійснюється сторонами за принципом змагальності у цивільному судочинстві, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст.12 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина перша та друга статті 77 ЦПК України).

Згідно з частинами першою та шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини першої статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Колегія суддів звертає увагу на те, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції, при постановленні ухвали, було порушено норми процесуального права, оскільки, як встановлено із матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 просить забезпечити докази шляхом призначення у справі почеркознавчої експертизу документів та відповідний висновок експертизи є важливим доказом у даній категорії справ.

Суд першої інстанції дійшов передчасного висновку, що не доведено необхідності вжиття відповідних заходів при розгляді даної справи.

Кожен, чиї права і свободи, викладені в цій Конвенції, порушуються, має право на ефективний засіб правого захисту у відповідному національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Право на судовий захист передбачається ст.55 Конституції України, ст.4 ЦПК України.

У низці рішень Європейського суду з прав людини, юрисдикцію якого в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежено державою, лише якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права.

У справі «Bellet v. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні по справі "Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії" від 13 січня 2000 року та у рішенні по справі "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії" від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права на доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити частково, а ухвалу Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 20 березня 2024 року скасувати і направити справу для розгляду заяви про забезпечення доказів до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.367,374,379,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 20 березня 2024 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для розгляду заяви про забезпечення доказів.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Е.Л.Демченко

Судді: А.П.Барильська

М.О.Макаров