Справа № 161/3963/21
Провадження № 4-с/161/50/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2024 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Присяжнюк Л.М.,

за участю секретаря судового засідання Кандзюби І.М.,

заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника ОСОБА_2 ,

державного виконавця Гой О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу №161/3963/21 за скаргою ОСОБА_1 на дії, бездіяльність державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Гой Ольги Анатоліївни у межах виконавчого провадження №66519318, стягувач: ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

26 червня 2024 року на адресу суду надійшла вказана скарга.

Скарга обґрунтована тим, що в провадженні Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції знаходиться виконавче провадження з примусового виконання рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 травня 2021 року №161/3963/21, яким ухвалено стягувати з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дітей: дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частки його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дітьми повноліття.

Боржник вказує, що сплачував аліменти у тому розмірі, який йому повідомляли працівники ДВС, а саме виходячи з 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки він офіційно непрацевлаштований та заробітку немає.

У червні 2024 року державний виконавець повідомила йому, що він вносив невірну суму аліментів, а саме мав сплачувати їх у відповідності до положень ч.2 ст.195 СК України, виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Внаслідок цього, державний виконавець 11 червня 2024 року винесла постанови про арешт майна та коштів боржника, встановлення тимчасового обмеження у праві на виїзд за межі України, у праві полювання, у праві користування зброєю, у праві керування транспортними засобами, а також внесла відомості про боржника до Єдиного реєстру боржників.

Боржник вважає такі дії та рішення державного виконавця протиправними, оскільки вона у встановленому порядку не повідомляла його про наявну заборгованість та про необхідність сплачувати аліменти виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

З наведених вище підстав просить суд:

1) визнати неправомірними дії старшого державного виконавця ВДВС у місті Луцьку ЗМУМЮ Ольги ГОЙ стосовно внесення відомосте про ОСОБА_6 до Єдиного реєстру боржників;

2) зобов`язати державного виконавця за виконавчим провадженням №66519318 виключити відомості про боржника з Єдиного реєстру боржників;

3) визнати неправомірними постанови державного виконавця від 11 червня 2024 року про арешт коштів боржника, про арешт майна боржника, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною, мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами та зобов`язати державного виконавця винести постанови про зняття (скасування) відповідних обмежень;

4) визнати неправомірною постанови державного виконавця про розшук майна боржника від 12 червня 2024 року та зобов`язання державного виконавця винести постанову про зняття майна з розшуку.

У судовому засіданні боржник та його представник скаргу підтримали та просили суд її задовольнити.

Державний виконавець у судовому засіданні скаргу заперечила та просила суд відмовити у її задоволенні.

Стягувач у письмових поясненнях скаргу заперечила та просила суд розглядати скаргу за її відсутності.

Заслухавши доводи присутніх учасників виконавчого провадження, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні скарги слід відмовити, з таких підстав.

Судом встановлено, що в провадженні Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції знаходиться виконавче провадження №66519318 з примусового виконання рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 травня 2021 року №161/3963/21, яким ухвалено стягувати з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дітей: дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частки його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дітьми повноліття.

З матеріалів виконавчого провадження слідує, і учасниками справ не заперечується, що до червня 2024 року боржник сплачував аліменти виходячи з 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Також матеріалами справи підтверджується, що протягом всього часу відкритого виконавця провадження боржник офіційно не працевлаштований.

Судом встановлено, що державний виконавець 11 червня 2024 року внесла відомості про боржника до Єдиного реєстру боржників, а також винесла постанови про арешт коштів боржника, про арешт майна боржника, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною, мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами.

12 червня 2024 року державний виконавець винесла постанову про розшук майна боржника.

З пояснень державного виконавця, наданих у судовому засіданні, слідує, що такі її дії були зумовлені наявною у боржника заборгованістю за аліменти, оскільки протягом всього виконавчого провадження він сплачував їх виходячи з 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, в той час, як мав сплачувати їх у відповідності до положень ч.2 ст.195 СК України, а саме виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Надаючи свою правову оцінку спірним рішенням та діям державного виконавця, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 195 СК України передбачено, що заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Отже, оскільки боржник не працює, аліменти з нього, які визначені у частці від заробітку, повинні бути сплачені виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

При цьому суд відхиляє доводи боржника про те, що він не був обізнаний про розмір аліментів, які мав сплачувати, а працівники ДВС усно повідомляли йому інші суми для сплати, адже відповідно до частини другої статті 68 Конституції України, незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Тому незнання відповідачем положень ч.2 ст.195 СК України, які є чіткими та не допускають подвійного тлумачення, не звільняє його від відповідальності, яка настає у зв`язку з наявною заборгованістю за аліментами, в тому числі і у вигляді вжитих державним виконавцем тимчасових обмежувальних заходів.

Також суд відхиляє доводи боржника, що державний виконавець не інформував його про наявну заборгованість, оскільки положення ч.4 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» встановлюють вичерпний перелік випадків, коли виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику, а саме: 1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; 2) подання заяви стягувачем або боржником; 3) надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; 4) надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; 5) закінчення виконавчого провадження.

Тобто внесення боржником аліментів у неналежному розмірі не є підставою для здійснення державним виконавцем повідомлення боржника про розмір заборгованості.

Також чинне законодавство не ставить можливість державного виконавця вжити тимчасових обмежувальних заходів, а також накласти арешти на майно та кошти боржника, в залежність від поінформованості боржника про наявну заборгованості.

Приймаючи рішення у даній справі суд також враховує, що боржник фактично просить суд звільнити його від будь-яких тимчасових обмежувальних заходів вжитих державним виконавцем, в той час, як в нього існує непогашена заборгованість за аліментами. При цьому боржник ніде не працює, відомості про наявне у нього майно, на яке може бути звернуто стягнення не надає, а тому відсутні будь-які гарантії того, що він буде виконувати судове рішення добровільно та сплачувати аліменти у належному розмірі.

Крім того, при вирішенні цього спору з державним виконавцем, суд зобов`язаний забезпечити найкращі інтереси дітей, на яких і стягуються аліменти. Можливі дефекти у поведінці державного виконавця під час здійснення виконавчого провадження до червня 2024 року не можуть слугувати підставою порушувати інтереси дітей на найкраще їх матеріальне забезпечення, тим більше, коли існує судове рішення про стягнення аліментів і чіткі норми законодавства про їх розмір, які були загальнодоступні для боржника.

Тому, враховуючи, що боржник повинен був знати про належний розмір аліментів, які він зобов`язаний сплачувати, сама по собі пасивна поведінка державного виконавця до червня 2024 року не може бути підставою для звільнення боржника від тимчасових обмежень, накладених у зв`язку із заборгованістю за аліментами, адже це не буде сприяти реальному виконанню судового рішення та порушить право дітей на належне утримання та матеріальне забезпечення, яке захищено відповідним судовим рішенням.

З наведених вище мотивів у задоволенні скарги слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 258, 260, 451 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У скарзі ОСОБА_1 на дії, бездіяльність державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Гой Ольги Анатоліївни у межах виконавчого провадження №66519318, стягувач: ОСОБА_3 , відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Волинського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено

та підписано 29 липня 2024 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Л.М. Присяжнюк