Справа № 130/1765/24
Провадження № 22-ц/801/1932/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Заярний А. М.
Доповідач:Рибчинський В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2024 рокуСправа № 130/1765/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати

у цивільних справах:

судді-доповідача Рибчинського В.П.,

суддів Медвецького С.К., Копаничук С.Г.,

за участі секретаря судового засідання Луцишина О.П., прокурора ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 23 липня 2024 року про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Вінницької обласної прокуратури про стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

10.06.2024 позивач звернувся до Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області з позовом до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Вінницької обласної прокуратури про стягнення моральної шкоди, в якому вказав, що протягом 8 років, в супереч ст. 2 КПК про швидке, неупереджене слідство триває провадження по справі № 0000020 від 12.08.2016 за ст. 165 КК України. Незважаючи на те, що постановою Вінницького апеляційного суду від 18.01.2024 з відповідача стягнута моральна шкода за період з 2016 по червень 2023 року, бездіяльність по цій справі продовжується.

Просив суд збільшити розмір стягнутої моральної шкоди постановою апеляційного суду з 7000 грн до 70000 грн та відповідно стягнути її на його користь.

Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 23 липня 2024 року закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Вінницької обласної прокуратури про стягнення моральної шкоди за бездіяльність відповідача, оскільки є таке, що набрало законної сили рішення у справі № 130/229/24 з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив оскаржувану ухвалу скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

На апеляційну скаргу відзиву не надходило.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Закон-ним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з до-триманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції вважав, що позивач повторно звернувся до суду з аналогічним позовом до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Вінницької обласної прокуратури, оскільки є таке, що набрало законної сили рішення у справі № 130/229/24 з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Проте колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції є помилковими, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Тлумачення пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України свідчить, що підставою для прийняття судового рішення про закриття провадження у справі є наявність іншого рішення суду, яке набрало законної сили та яке ухвалено між тими самими сторонами, про той самий предмет та з тих самих підстав.

Вказана підстава для закриття провадження у справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом тотожного спору, який вже розглянуто і остаточно вирішено по суті, оскільки після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 26, 27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року в справі № 320/9224/17 (провадження № 14-225цс19) зазначено, що: «за пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України підставою для закриття провадження у справі є, зокрема, вирішення спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав шляхом ухвалення рішення, яке набрало законної сили, або постановлення ухвали про закриття провадження у справі».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року в справі № 761/7978/15-ц (провадження № 14-58цс18) зазначено, що: «позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно співпадають сторони, підстава та предмет спору. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору. У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. У матеріальному розумінні предмет позову - це річ, щодо якої виник спір».

Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу» (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17, провадження № 12-161гс19).

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасно зміна і предмета, і підстав позову не допускається. Разом із тим, не вважаються зміною підстави позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19)).

Отже, суд закриває провадження у справі, якщо в позовах, які розглядаються судами, одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач у цій справі просив суд за навмисне тривале, хамське невиконання відповідачем вимог ст. 2 КПК України про швидке, неупереджене слідство збільшити розмір стягнутої моральної шкоди постановою Вінницького апеляційного суду від 18 січня 2024 року у справі 130/1537/23 з 7000 грн до 70000 грн та стягнути її на його користь.

Таким чином, предметом цього позову є збільшення розміру стягнутої моральної шкоди.

У цивільній справі № 130/229/24, на яку посилався суд першої інстанції, позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Вінницької обласної прокуратури, керівника Жмеринської окружної прокуратури Філімонова Олега Віталійовича в якому просив за тривале невиконання керівником Жмеринської прокуратури ст. 36, 37 КПК України стягнути моральну шкоду з Держави Україна через державну казначейську службу України 50000 грн моральної шкоди на його користь.

Тобто, предметом позову у цивільній справі № 130/229/24 було стягнення моральної шкоди.

Також варто зауважити, що у обох справах різний склад учасників справи, а саме відповідачів.

Аналізуючи зміст позовних вимог у даній справі, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність рішення, що набрало законної сили між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, оскільки предмети позову у даній цивільній справі та у справі № 130/229/24 не є тотожними.

Отже, виходячи з вищенаведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належно не дослідив матеріали справи, не врахував вищенаведені обставини, у зв`язку із чим зробив передчасний та помилковий висновок про закриття провадження, що призвело до неправильного вирішення питання та постановлення ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі та доступу до суду.

За викладених обставин доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржене судове рішення ухвалене без додержання норм процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 23 липня 2024 року про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Вінницької обласної прокуратури про стягнення моральної шкоди скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає, за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено та виготовлено 23 жовтня 2024 року.

Суддя-доповідач: В.П. Рибчинський

Судді: С.К. Медвецький

С.Г. Копаничук