Справа № 295/7667/22 Головуючий у 1-й інст. Зосименко О. М.
Категорія 84 Доповідач Борисюк Р. М.
У Х В А Л А

26 липня 2024 р. м. Житомир

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Борисюка Р.М.,

суддів: Павицької Т.М., Трояновської Г.С.,

вирішуючи питання відповідно до вимог статті 359 ЦПК України про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Федяєва Сергія Володимировича на рішення Богунського районного суду міста Житомира від 24 березня 2023 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Данич Оксана Федорівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

в с т а н о в и в:

У серпні 2022 року ОСОБА_2 звернулася з даним позовом, в якому просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. №2752, вчинений 21 липня 2022 року, за яким стягнуто з неї на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором.

Свої вимоги мотивувала тим, що вказаний виконавчий напис вчинено з порушенням вимог чинного законодавства України, а саме: Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат», постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» №1172 від 29.06.1999 р., зокрема, спірний виконавчий напис вчинено за відсутності безспірності вимоги, кредитний договір нотаріально не посвідчено.

Рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 24 березня 2023 року позов задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. №2752, вчинений 21 липня 2022 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованості за кредитним договором № 2085743 від 25 липня 2020 року у сумі 14 175,54 грн. та суму виконавчого збору, а всього 15 105,54 грн. Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 адвокат Федяєв С.В., як особа, яка не брала участі у розгляді справи, однак вважає, що оскаржуваним рішенням порушено права та законні інтереси довірителя, подав апеляційну скаргу, в обґрунтування якої зазначив, що 01 липня 2022 року між ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» та ТОВ «Компані Фінанс» укладено Договір про відступлення права вимоги № РтК/1-ЮО від 01 липня 2022 року, відповідно до якого, всі права та обов`язки за Договором № 2085743 від 25 липня 2020 року, укладеним ОСОБА_2 перейшли до ТОВ «Компані Фінанс».

Після цього, 01 липня 2022 року між ТОВ «Компані Фінанс» та ОСОБА_1 укладено Договір № 01/07 про відступлення права вимоги, відповідно до якого всі права та обов`язки за Договором № 2085743 від 25 липня 2020 року укладеним ОСОБА_2 на підставі якого було вчинено оскаржуваний виконавчий документ перейшли до ОСОБА_1 .

Отже, з 01 липня 2022 року належним Кредитором за Кредитним Договором № 2085743 від 25 липня 2020 року є саме ОСОБА_1 , саме він має право вимоги до ОСОБА_2 та є належним відповідачем по справі.

Зазначає, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України.

За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Просив скасувати рішення Богунського районного суду міста Житомира від 24 березня 2023 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 у задоволенні її позовних вимог.

У відкритті апеляційного провадження слід відмовити з огляду на таке.

Згідно із частиною 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом частини 5 статті 12 ЦПК України, на суд покладається обов`язок щодо сприяння всебічному і повному з`ясуванню обставин справи шляхом роз`яснення особам, які беруть участь у справі, їх прав та обов`язків, попередження про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяння здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених законом.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на розгляд своєї справи у суді, оскільки це буде порушенням права, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий судовий розгляд.

Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими ЦПК України, у порядку: наказного провадження, позовного провадження (загального а бо спрощеного), окремого провадження (частина 2 статті 19 ЦПК України).

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Важливим елементом верховенства права є гарантія справедливого судочинства. Так, у рішенні у справі "Белле проти Франції" ("Bellet v. France", заява № 13343/87) від 04 грудня 1995 Європейський суд з прав людини зазначив, що "стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів якого є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права у демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання в її права". Як засвідчує позиція Європейського суду з прав людини, основною складовою права на суд є право доступу в тому розумінні, що особі має бути забезпечено можливість звернутися до суду для вирішення певного питання, і держава, у свою чергу, не повинна чинити правових чи практичних перешкод для здійснення цього права.

У статті 129 Конституції України у числі основних засад судочинства зазначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Право на оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій є складовою конституційного права особи на судовий захист. Воно гарантується визначеними Конституцією України основними засадами судочинства, які є обов`язковими для всіх форм судочинства та всіх судових інстанцій, зокрема забезпеченням апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина.

Отже, конституційний принцип забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду гарантує право звернення до суду зі скаргою в апеляційному чи в касаційному порядку, яке має бути реалізоване, за винятком встановленої законом заборони на таке оскарження.

Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких установлена в належній судовій процедурі та формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному обсязі та забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; накладення обмежень дозволено за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте, такі обмеження повинні застосовуватися з легітимною метою та зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення ЄСПЛ "Воловік проти України", "Креуз проти Польщі", "Подбіельські та ППУ Полпуре проти Польщі").

Проте право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати легітимну мету та гарантувати пропорційність між їх використанням і такою метою (mutatis mutandis, рішення Європейського суду з прав людини у справі "Мельник проти України" ("Melnyk v. Ukraine" заява № 23436/03, § 22, від 28 березня 2006 року).

Обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним з пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не має законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю мети, яку прагнуть досягти (рішення Європейського суду з прав людини "Тіннеллі та сини, Лтд та ін.", "Мак-Елдуф та інші проти Сполученого Королівства").

Конвенція має на меті гарантію не теоретичних або ілюзорних прав, а практичних та ефективних. Особливо це стосується права на доступ до суду з огляду на визначене місце, яке посідає в демократичному суспільстві право на справедливий суд (рішення Європейського суду з прав людини "Ейрі проти Ірландії", "Аїт-Мугуб проти Франції").

Реалізація конституційного права на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення ставиться у залежність від положень процесуального закону.

Відповідно до положень частини 1 статті 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Вказана норма кореспондується з приписами частини 1 статті 352 ЦПК України, згідно якої учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Конструкція статті 352 ЦПК України у системному тлумаченні з частиною 1 статті 17 ЦПК України, з врахуванням принципу верховенства права, складовою якого є доступ до суду, дає підстави дійти висновку, що особи, які не брали участі у справі, мають право на апеляційний перегляд справи виключно у випадку, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

ЦПК України передбачено право осіб, які не брали участі у справі, подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, але при дотриманні певних умов.

Так, особа, яка звертається з апеляційною скаргою в порядку, передбаченому статтею 352 ЦПК України, повинна довести, наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Слід ураховувати, що судове рішення, оскаржуване не залученою до участі у справі особою, повинно безпосередньо стосуватися прав та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Рішення є таким, що прийнято про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині цього рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав по права та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

ОСОБА_1 не доведено, що оскаржуване судове рішення безпосередньо стосується прав, інтересів, чи обов`язків останнього.

Не встановлено таких обставин й судом апеляційної інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 24 березня 2023 року було визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. №2752, вчинений 21 липня 2022 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованості за кредитним договором № 2085743 від 25 липня 2020 року у сумі 14 175,54 грн. та суму виконавчого збору, а всього 15 105,54 грн. Вирішено питання судових витрат.

В той же час, ОСОБА_1 не доведено належними та допустимими доказами того, яким чином визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, захистить його права, з огляду на те, що виконавчий напис вчинений 22 травня 2021 року (а.с.12), тоді як Договір про відступлення права вимоги укладений між ТОВ «Компані Фінанс» та ОСОБА_1 01 липня 2022 року.

Зважаючи на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що апелянтом не було належним чином доведено його тверджень про те, що оскаржуваним рішенням суд вирішив питання про його права, свободи, інтереси чи обов`язки.

У свою чергу, враховуючи, що апеляційний суд має право на перегляд рішення суду першої інстанції лише за апеляційною скаргою або ж учасника справи, або ж особи, яка хоча й не була залучена до участі у справі, однак рішення суду стосується її прав, обов`язків, свобод чи інтересів, в даному випадку у апеляційного суду відсутня можливість розгляду питання щодо законності чи незаконності оскаржуваного рішення.

При цьому особи, чиїх прав та інтересів таке рішення може стосуватися, його не оскаржували, що не позбавляє їх такого права у майбутньому.

Крім того, відповідно до частини 2 статті 358 ЦПК України, незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складання повного тексту судового рішення, крім випадків:

1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки;

2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Таким чином, для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції є лише дві підстави, які скаржником у клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження зазначено не було.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, яке набрало законної сили, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду та забезпечення принципу правової визначеності.

Згідно зі статтею 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Чинний ЦПК України обмежує дискреційні повноваження апеляційного суду стосовно часу поновлення строків на оскарження судового рішення.

Згідно з частиною першою статті статтею 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Як вбачається із матеріалів справи рішення Богунського районного суду міста Житомира ухвалено 24 березня 2023 року. Апеляційна скарга подана представником ОСОБА_1 18 липня 2024 року, тобто після спливу одного року з моменту проголошення оскаржуваного судового рішення.

Отже, враховуючи, що апеляційна скарга подана представником ОСОБА_1 , який не є учасником даної справи і суд першої інстанції не вирішував питання про його права, свободи, інтереси чи обов`язки, а також те, що вона подана після спливу одного року з моменту проголошення оскаржуваного судового рішення та скаржником не підтверджено наявності виняткових підстав для поновлення строку, передбачених пунктами 1, 2 частини 2 статті 358 ЦПК України, апеляційний суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

Керуючись ст. ст. 260, 261, 358, 374, 388, 389-391 ЦПК України

у х в а л и в:

Визнати неповажними підстави пропуску строку апеляційного оскарження.

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Федяєва Сергія Володимировича на рішення Богунського районного суду міста Житомира від 24 березня 2023 року.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня постановлення.

Головуючий Судді