Справа № 545/52/24
Провадження № 2/545/776/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.11.2024Полтавський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді Стрюк Л.І.

з участю секретаря Синегуб Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування завданих збитків,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 16.06.2020 між ним як ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір оренди транспортного засобу №2443 від 16.06.2020, на підставі договору та акту прийому-передачі автомобіля відповідачу було передано у строкове платне користування транспортний засіб Chevrolet Aveo, д.н.з. НОМЕР_1 . Відповідно до договору оренди, відповідач зобов`язувався щопонеділка сплачувати орендну плату в сумі 2500грн, починаючи з 22.06.2020 та своєчасно повернути автомобіль при закінчення дії договору, у разі пошкодження транспортного засобу повинен був відновити його стан за власні кошти. Передача автомобіля в оренду відбувалася шляхом підписання договору та акту прийому-передачі від 16 червня 2020 року, згідно з яким автомобіль на момент передачі був в технічно справному стані та оригінальній комплектації, що засвідчується підписами сторін. 28.06.2020 та 03.07.2020 ОСОБА_2 став учасником ДТП, внаслідок чого автомобіль Chevrolet Aveo отримав механічні пошкодження. Постановою Печерського районного суду м. Києва від 07.09.2020 ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, у скоєнні ДТП 03.07.2020, відповідач погодився зі своєю провиною та пообіцяв відшкодувати кошти за ремонт автомобіля, але зобов`язання не виконав, тому позивачем було повністю за власні кошти його відновлено. Надалі сторони домовилися, що відповідач буде виконувати поїздки в «Воlt» та « Uklon» на загальну суму не менше ніж 2000 грн на добу, та не менше 12 000 грн за тиждень, з тижневим звітом про виконання умов, проте відповідач домовленість не виконав. За період користування автомобілем з 31.06.2020 по 07.07.2020 орендар сплатив лише 1637,57 грн.

Просив стягнути з відповідача 29 225грн - матеріальної шкоди, 30 862грн - несплачених орендних платежів, 17 284грн - пеню за несвоєчасну орендну плату, 34 6254грн пеню за неустойку, 35 085грн інфляційне збільшення боргу, 6 957 3% річних, 30 000грн моральної шкоди, а всього 184 038,45грн та судові витрати в розмірі 3 340,38грн, що складається витрат на виготовлення звіту в розмірі 1500грн та судового збору 1840,38грн.

Відповідач надав відзив на позов, в якому просив відмовити в його задоволенні з огляду на те, що договір оренди (найму) автомобіля №2443 від 16.06.2020 нотаріально не посвідчений, відповідач від його нотаріального посвідчення позов не ухилявся, тому є нікчемним та не створює для сторін ніяких зобов`язань. Також позивачем не надано доказів здійснення витрат на проведення відновлювального ремонту, тому просив відмовити в задоволення позовних вимог у частині відшкодування матеріальної шкоди. Окрім того, просив застосувати до спірних правовідносин позовну давність та відмовити у позові з цих підстав, оскільки акт прийому-передачі автомобіля від 19.10.2020, отже, позивач мав право звернутися до суду з позовом не пізніше 19.10.2023, проте позов прийнятий засобами поштового зв`язку лише 31.12.2023.

Позивач надав відповідь на відзив, в якому зазначив, що просить стягнути з відповідача саме вартість матеріального збитку, а не вартість відновлювального ремонту, на підтвердження чого надав звіт про оцінку його вартості. Щодо позовної давності вважає, що строки не порушені, оскільки відповідно до п.4.1 договору оренди транспортного засобу №2443 від 16.06.2020 термін його дії закінчується 31.12.2020, отже, останнім днем звернення до суду є 31.12.2023, оскільки саме 31.12.2020 позивач дізнався про порушення свого права на відшкодування відповідачем завданих збитків. Разом з тим, на період дії воєнного, надзвичайного стану, строки, визначені ЦПК України, продовжуються на строк дії військового стану. Щодо відсутності нотаріального посвідчення договору оренди автомобіля зазначив, що сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору та підписали відповідний письмовий договір оренди, відповідач отримав в користування транспортний засіб та скоїв ДТП, після систематичного порушення умов договору відповідач повернув автомобіль зі складанням акту прийому-передачі та зобов`язався сплатити матеріальну шкоду та заборгованість з орендної плати, таким чином вважає що відповідачем відбулося повне виконання договору, окрім сплати своїх зобов`язань. Окрім того, на момент підписання договору відповідач не вимагав нотаріального посвідчення угоди.

Позивач у судове засідання не з`явився, попередньо надавши заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить задовольнити.

Відповідач та представник відповідача у судове засідання не з`явилися, попередньо надавши заяву про розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги не визнали в повному обсязі, просили відмовити в задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч.1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Правовідносини щодо найму (оренди) врегульовані главою 58 Цивільного кодексу України.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником транспортного засобу Chevrolet Aveo, д.н.з. НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 (а.с.9).

16 червня 2020 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 , як наймодавцем з однієї сторони, та ОСОБА_2 як наймачем з другої сторони, був укладений договір оренди транспортного засобу № 2443. У порядку та на умовах, визначених цим договором, наймодавець передає, а наймач приймає на строк до 31.12.2020 включно в платне користування легковий автомобіль Chevrolet Aveo, д.н.з. НОМЕР_1 , оренда становить 2500грн в тиждень та сплачується щопонеділка, готівкою або у безготівковій формі (а.с.21-23).

Передача автомобіля в оренду відбувалася шляхом підписання договору та акту прийому-передачі від 16 червня 2020 року, згідно з яким автомобіль на момент передачі був у технічно справному стані та оригінальній комплектації, що засвідчується підписами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.13).

Відповідно до ст. 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

Частиною першою ст. 220 ЦК України передбачено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно з частиною другою ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Частиною ч.2 ст. 799 ЦК України визначено, що договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини першої ст. 216 ЦК України нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема, тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Нікчемний договір не породжує тих прав і обов`язків, настання яких бажали сторони, і визнання такого договору недійсним судом не вимагається.

Судом встановлено, що під час укладення договору оренди транспортного засобу сторонами не було дотримано вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору оренди транспортного засобу №2243 від 16 червня 2020 року, а отже, він є нікчемним та не створює для сторін договору прав і обов`язків, а кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Зазначений договір є юридично нікчемним в цілому в силу порушення імперативних вимог щодо його обов`язкового нотаріального посвідчення. Нікчемний договір є недійсним разом з усіма його умовами та не створює для сторін зобов`язань.

Подібні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року у справі N 6-1551цс16, від 18 січня 2017 року у справі N 6-648цс16, у постанові Верховного Великої Палати Верховного Суду від 14 червня 2023 року у справі N 125/1216/20.

Отже, позов у частині стягнення з відповідача несплачених орендної плати - 30 862,50 грн; пені за несвоєчасну сплату орендних платежів 17 284грн; неустойки (ст. ст. 551,611ЦК України) - 34 624,49грн; інфляційного збільшення боргу - 35 085,44грн; 3% річних - 6 957грн задоволенню не підлягає з огляду на нікчемність правочину.

При вирішенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди суд виходить з такого.

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. За нормами ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995р. (із подальшими змінами), заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб.

Згідно з п. 5 цієї постанови Пленуму згідно з загальними підставами цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

У позовній заяві позивач посилається на те, що в результаті невиконання відповідачем умов договору та спричинення внаслідок його протиправних дій майнової шкоди транспортному засобу, від зазнав душевних страждань, з`явилося безсоння, постійно був пригнічений стан, зменшилась фінансова та соціальна активність, погіршилися родинні стосунки, знизилася продуктивність праці.

Як зазначив Верховний Суд у постанові у справі № 750/6330/17, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або ж приниження, які завдають моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, зокрема, інтенсивність, повторюваність протиправних дій, фізичні або психологічні наслідки, стан здоров`я. Верховним Судом зауважено, що саме позивач повинен довести, які саме дії спричинили страждання, яку саме шкоду вони заподіяли та в якому розмірі.

Отже, не кожне переживання, хвилювання є стражданням. Страждання - це відчуття сильного фізичного болю, глибоких душевних мук, а не будь-яка негативна емоція. Саме через страждання фізичної особи визначається поняття моральної шкоди, його характер та глибину потрібно доводити, щоб довести моральну шкоду.

Окрім того, жодних доказів на підтвердження наявності причиненої моральної шкоди позивачем на підтвердження позовних вимог до суду надано не було.

Також позивач визначає загальний розмір моральної шкоди у 30 000 грн, при цьому не розмежовує та не визначає окремо розмір заподіяної йому моральної шкоди внаслідок невиконання відповідачем умов договору та у результаті спричинення майнової шкоди транспортному засобу.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають.

У частині стягнення матеріальної шкоди суд приходить до таких висновків.

Відповідно до ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

За змістом положень ч.1-3 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

За загальними положеннями, передбаченими ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно зі ст.1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з частиною 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 07.09.2020 ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Згідно з постановою ОСОБА_2 03.07.2020 о 15 год 00 хв, у м. Києві, по вул. Набережне шосе, керуючи автомобілем марки «Шерволе», державний номерний знак НОМЕР_1 , порушив п. 13.1 Правил дорожнього руху України, а саме: не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом марки «Джип», державний номерний знак НОМЕР_3 (а.с.17).

Отже, факт керування ОСОБА_2 належним позивачу автомобілем Chevrolet Aveo SF69Y, д.н.з. НОМЕР_1 , скоєння ним ДТП та вину відповідача суд вважає доведеними.

Відповідно до Звіту №24/43.07.20 про оцінку вартості матеріального збитку від 20 липня 2020 року, складеного ФОП « ОСОБА_3 », матеріальний збиток у результаті пошкодження транспортного засобу Chevrolet Aveo SF69Y, д.н.з. НОМЕР_1 , складає 29 225,51 грн(а.с. 19-25).

Відповідачем не надано доказів, які б спростовували розмір визначеної шкоди, отже, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог щодо стягнення матеріальної шкоди у сумі 29 225,51 грн та про задоволення позову у цій частині.

Посилання відповідача на те, що позивачем при зверненні до суду з позовом пропущений строк позовної давності суд відхиляє з огляду на таке.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії воєнного стану в Україні перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Отже, заява відповідача про відмову в позові з підстав пропущення строку звернення до суду з позовною вимогою про відшкодування завданих збитків є безпідставною.

Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до вимог п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України пропорційно до задоволених вимог.

Так, позивач звернувся з позовом на загальну суму 184 038,45 грн; позов задоволений в частині відшкодування матеріальної шкоди, завданої пошкодженням транспортного засобу, у розмірі 29 225,51 грн. При зверненні до суду позивач сплатив 1840,38 грн судового збору. Отже, на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно до розміру задоволених вимог, а саме 276,60 грн.

Щодо стягнення понесених витрат в сумі 1500грн за складання звіту про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, суд не вбачає підстав для їх стягнення, оскільки позивачем не надано доказів сплати цих коштів ФОП « ОСОБА_3 » за виготовлення звіту №24/43.07.20 від 20 липня 2020 року про оцінку вартості матеріального збитку.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 258-260 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_4 виданий Полтавським РС УДМС України в Полтавській області 23.07.2014, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 ) заподіяну матеріальну шкоду в розмірі 29 225,51 та судовий збір 276,60 грн, всього 29 502,11грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення.

Суддя: Л. І. Стрюк