Справа № 691/567/23
Провадження № 2/691/52/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2024 року Городищенський районний суд Черкаської області

в складі :

судді Черненка В.О.

за участю секретаря судового засідання Шаповал Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Городище цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права особи на частку у спільному майні та присудження компенсації,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про припинення права особи на частку у спільному майні та присудження компенсації. В обґрунтування якої зазначає, що він та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який 15.05.2007 року розірвано. За час спільного проживання, на підставі договору купівлі продажу, посвідченого державним нотаріусом Городищенської державної нотаріальної контори, вони придбали у спільну сумісну власність, житловий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 .

Договором від 11.07.2009 року, посвідченого нотаріусом Городищенського районного нотаріального округу Черкаської області, вони розподілили домоволодіння по АДРЕСА_1 в такому порядку: у його власності залишається 1/2 частина житлового будинку з надвірними спорудами на загальну суму 167710 гривень; у власність ОСОБА_2 переходить 1/2 частина житлового будинку з надвірними спорудами на загальну суму 167710 гривень. Вартість майна визначена за взаємною згодою. Отже змінився режим власності на їх спільне майно (житловий будинок з надвірними спорудами) із спільної сумісної власності на спільну часткову. Земельна ділянка залишилася в комунальній власності.

Після укладення зазначеного вище договору, позивач перестала користуватися даним домоволодінням, як житлом та протягом 14 років повністю самоусунулася від утримання їх спільного майна і не доручила та не поклала такий обов`язок на іншу особу. Стаття 322 ЦК України встановлює презумпцію обов`язку власника нести всі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна. До таких витрат належать витрати, пов`язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо. Житловим законодавством встановлюється обов`язок власників житлових будинків, квартир забезпечувати утримання, ремонт, експлуатацію тощо цих об`єктів за власні кошти. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому як абсолютному володарю правомочностей володіння, користування та розпорядження майном. Невиконання власником свого обов`язку по утриманню своєї власності може створювати небезпеку для третіх осіб. Тобто якби ним не здійснювався належний догляд за спільною нерухомістю, то на даний час їх будинок, неможливо було б використовувати за цільовим призначенням. За весь цей період, він одноособово, без участі відповідача, доглядав та утримував домоволодіння: сплачував необхідні збори по його утриманні, проводив поточні ремонти: замінив штахетну огорожу на огорожу з профнастилу, замінив 6 вікон на металопластикові, замінив двоє дверей, утепляв кімнати, відремонтував теплицю та каналізацію.

В березні 2020 року, він отримав письмову пропозицію від ОСОБА_2 щодо купівлі належної їй 1/2 частки домоволодіння за 200 тисяч гривень, на що ним надіслана відповідь, що він приймає пропозицію, лише за умови, що ціна купівлі - продажу її частки буде відповідати договору про розподіл від 11.07.2009 року, а саме167710 гривень, яка була визначена за їх взаємною згодою. Майже рік ОСОБА_2 без його згоди розміщувала оголошення на різних ресурсах, щодо продажу своєї 1/2 частини житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 . В січні 2023 року він отримав ухвалу про відкриття провадження у справі з позовною заявою ОСОБА_2 до нього про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом вселення на яку надіслав відзив із запереченням щодо задоволення позовних вимог.

На підтвердження зазначених обставин надав копії: договору розподілудомоволодіння від 11.07.2009 року, довідкової інформації органу місцевого самоврядування, заяви - пропозиції ОСОБА_2 , фототаблиці та оригінал висновку судової будівельної експертизи від 08.05.2023 року.

Він має іншу сім`ю. Іншого житла не має. Спільне користування із відповідачем належним їм домоволодінням, без визначення ізольованого способу користування для обох співвласників, вважає неможливим. Для визначення варіантів поділу він звернувся до спеціаліста в галузі судової будівельної експертизи. Згідно висновку експерта від 08.05.2023 року № 06-23 за результатами проведения судової будівельно-технічної експертизи, з технічної точки зору в натурі поділити будинок по АДРЕСА_1 , відповідно до часток 1/2 до 1/2, не можливо. В зв`язку з неможливістю поділу в натурі житлового будинку з надвірними спорудами, варіанти поділу домоволодіння по АДРЕСА_1 відповідно до часток 1/2 до 1/2 відсутні.

Відповідач у вищезазначеному домоволодінні не проживає 14 років та не бере участі в його утриманні.Має інше житло, а тому згодна на компенсацію, що стверджується її пропозицією про купівлю- продажу належної їй частки. Проте запропонована сума не є обґрунтованою, про що він зазначив у відповіді на її пропозицію. Після чого відповідачвиставила свою 1/2 частку спільного домоволодіння на продаж. Він готовий компенсувати відповідачу вартість 1/2 частки житлового будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_1 , у розмірі, визначеному ними у договорі про розподіл житлового будинку від 11.07.2009 року та внести зазначену суму на депозит суду після присвоєння номеру у даній цивільній справі.

Від сплати судового збору звільнений. При підготовці позову до суду виготовив технічний паспорт на житловий будинок з надвірними спорудами 5 600 гривень та провів судову будівельно-технічну експертизу 12 000 гривень. Обумовлений гонорар за договором про надання правничої допомоги - становить 7 000 гривень. Докази про понесені витрати на правничу допомогу будуть подані в порядку ч.8 ст. 141 ЦПК України.Враховуючи викладене вище просив суд, припинити право власності ОСОБА_2 на 1/2 частку житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 та визнати за ним ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 із стягненням з нього вартості 1/2 частки житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 в сумі 167 710 гривень.Судові витрати покласти на відповідача.

Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги та просили їх задоволити в повному обсязі попередньо подавши докази про внесення на депозитний рахунок суду вартості 1/2 частини спірного домоволодіння у сумі 167 710 гривень.

Відповідач та її представник вимоги не визнали, заперечували щодо їх задоволення. В матеріалах справи міститься відзив на позовну заяву в якому зазначено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який 15.05.2007 року розірвано. 11.07.2009 року між позивачем та відповідачем укладено договір про розподіл майна подружжя посвідчений приватним нотаріусом Городищенського районного нотаріального округу Черкаської області Соколовою О.М., зареєстрований в реєстрі за № 1144.

Пунктом 1 Договору передбачено, що спільне майно складається з житлового будинку з надвірними будівлями в АДРЕСА_1 , загальною площею - 186, 2 кв.м., житловою площею - 59, 8 кв.м., що підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно № 23110078, виданим Городищенським виробничим відділком комунального підприємства «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» 24.06.2009, яке належить на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого Городищенською держнотконторою від 14.09.2005 за реєстром 1372 та зареєстрованого в Городищенському виробничому відділку комунального підприємства «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» в реєстровій книзі № 4, за реєстровим № 934, вартість якого складає 335420 грн.

Дане майно складається з житлового будинку цегляного, загальна площа якого становить - 186, 2 кв.м., житлова - 59, 8 кв.м., в поетажному плані позначений літерою «А-2», ганок 2 шт., підвал - «пд.», сарай -«Б», погріб №3, погріб під сараєм - №4, теплиця - «В», вбиральня -№7, огорожа - № 6,9- 14, замощення - «І», навіс - «Г», навіс - «Д», навіс - «Е», свердловина - №8.

Пунктом 3 Договору передбачено, що вказане у п. 1 Договору розділено в наступному порядку:

-у власності відповідача залишено 1/2 частини житлового будинку з надвірними спорудами на суму 167710 грн.

-у власності позивача залишено 1/2 частини житлового будинку з надвірними спорудами на суму 167710 грн.

В пункті 4 Договору сторонами підтверджено, що майно, яке розділено за цим Договором, є їхньою спільною частковою власністю.

Після розлучення та розподілу майна у вказаному вище будинку продовжує проживати позивач. Він змінив замки в будинок і господарські споруди та не пускає відповідачку до даногобудинку та його господарських споруд. Позивач чинить перешкоди у володінні та користуванні власністю відповідачашляхом не допуску до будинку.

Відповідач неодноразово зверталася до позивача із різними варіантами щодо спільного користування або розподілу будинком із надвірними спорудами, який перебуває у спільній частковій власності, але він не погодився на жодну пропозицію та не надав своїх варіантів користування.

Таким чином, позивач не тільки категорично відмовляється встановити порядок користування зазначеним майноммирним шляхом, але й не надає відповідачу право повноцінно користуватись своєю власністю.

В порядкудосудового врегулювання спору відповідач зверталася до позивача із проханням усунення перешкод в користуванні власністю шляхом вселення, однак позитивного результату дане звернення не дало.

З метою усунення своїх порушених прав відповідач звернулася із позовною заявою до ОСОБА_1 - позивача у даній справі, про усунення перешкод у користуванні своєю власністю шляхом вселення (справа № 707/2433/22), рішення наразі не прийнято.

Відповідачка немає іншого житла і змушена шукати тимчасового прихистку деінде.

Зауважила, що позивач та відповідач у даній справі є рівноправними співвласниками житлового будинку з надвірними будівлями в АДРЕСА_1 (по 1/2 частині у кожного).

Звернувшись з позовом про припинення права власності на спірне нерухоме майно та присудження грошової компенсації, позивач зазначив, що 1/2 частина домоволодіння, яка належить відповідачу не може бути виділена в натурі, тобто будинок є неподільним. Позивач має іншу сім`ю, іншого житла не має та спільне користування з відповідачкою належним майном вважає неможливим. Між співвласниками спірного домоволодіння з часу набуття ними права спільної часткової власності існують непорозуміння стосовно порядку користування житлом, що не заперечується самими сторонами.

Неможливість виділення частки в натурі в окреме жиле приміщення та неприязні відносини між співвласниками не є безумовними підставами для примусового припинення права власності на частину належного особі майна, якщо таке припинення завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Припинення права власності на належну ОСОБА_2 частку у спірному домоволодінні завдасть істотної шкоди останній, оскільки в даному випадку буде порушений принцип рівності прав співвласників, а правовий режим спільної часткової власності враховує інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших. Крім того, просили врахувати, що належна ОСОБА_2 частка у спірному майні (1/2) не є незначною і співвласникам майна можливо визначити порядок його користування. Враховуючи викладене вище, просили суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Суд, вислухавши сторони, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилався, як на підставу своїх вимог, а відповідач, як на підставу своїх заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає наступне.

Згідно з положеннями статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Як встановлено у судовому засіданні, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який 15.05.2007 року розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 68 від 15.05.2007 року та видано свідоцтво про розірвання шлюбу Серії НОМЕР_1 .

За час спільного проживання, на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого державним нотаріусом Городищенської державної нотаріальної контори, вони придбали у спільну сумісну власність, житловий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 .

Договором від 11.07.2009 року, посвідченого нотаріусом Городищенського районного нотаріального округу Черкаської області, сторони розділили домоволодіння по АДРЕСА_1 в такому порядку: у власність позивача 1/2 частина житлового будинку з надвірними спорудами на загальну суму 167710 гривень; у власність відповідача 1/2 частина житлового будинку з надвірними спорудами на загальну суму 167710 гривень. Вартість майна визначена за взаємною згодою.

Отже, в розумінні приписів ч.1 ст.356 ЦК України, після укладення договору змінився режим власності на спірне домоволодіння з спільної сумісної власності на спільну часткову. Земельна ділянка залишається в комунальній власності.

Після укладення зазначеного вище договору, позивач перестала користуватися даним домоволодінням, як житлом та протягом всього часу, проживає в домоволодінні своєї матері ОСОБА_3 по АДРЕСА_2 , що сторонами не заперечується та підтверджується Актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 03.10.2022 року. Іншого житла, окрім 1/2 частини житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 , відповідач не має, що сторонами не заперечується та підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, доданих до матеріалів справи. Позивач, також, немає іншого житла, окрім спірного.

При цьому, згідно підстав, наведених в позові та пояснень, наданих стороною позивача в судовому засіданні, основною причиною подачі позову було те, що позивач має іншу сім`ю та в зв`язку з цим у них з відповідачем існують непорозуміння стосовно порядку користування житлом. Вказані обставини, також, підтвердила сторона відповідача, зокрема про те, що позивач всіляко, після розподілу домоволодіння перешкоджає відповідачу користуватися своєю часткою, що, в свою чергу, змушує її проживати в домоволодінні своєї матері, яка тривалий час перебуває за межами України. Відповідач посилалася, а позивач не заперечував факт заміни ним замків у спірному домоволодінні та виклик позивачем кожного разу, коли відповідач мала намір зайти до домоволодіння, працівників поліції. Вказане підтверджується, зокрема листом начальника Сектору поліцейської діяльності № 1 Відділення поліції №1 Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області від 29.09.2022 року №1459/61/01-2022. Також, в судовому засіданні встановлено, що позивач використовує будинок для проживання, періодично, оскільки більшу частину року проживає зі своєю сім`єю в «літній кухні», яка знаходиться на території спірного домоволодіння та є більш обладнаною для постійного проживання.

Тобто, в судовому засіданні встановлено, що сторони по справі, на час вирішення спору, не втратили свого інтересу до своєї частки в спірному домоволодінні.

Згідно ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2018 року у справі № 908/1754/17 (провадження № 12-180гс18) зроблено висновок, що «відсутність конструкції («за наявності одночасно») в статті 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності».

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 09.10.2019 року в справі № 750/11178/17 (провадження № 61-42000св18).

Тобто, право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Зазначена правова позиція висловлена у і постанові Верховного Суду України від 02.07.2014 року № 6-68цс12.

Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному окремому випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном.

Виходячи з обґрунтування позовних вимог та доданих доказів, позивач просить припинити право власності відповідача на 1/2 частину спірного домоволодіння та визнати за ним право власності на цю частину з тих підстав, що 1/2 частина домоволодіння за висновками експерта від 08.05.2023 року №06-23, не може бути виділена в натурі, а спільне володіння і користування майном є неможливим, оскільки він має іншу сім`ю та у нього з відповідачем неприязні відносини, тобто, з підстав, передбачених п. 1-3 ч.1 ст.365 ЦК України.

Надаючи оцінку долученому позивачем до матеріалів справи висновку експерта від 08.05.2023 року №0 6-23, суд вважає його недостатнім доказом неподільності спірного домоволодіння, оскільки на вирішення експерта не ставилися питання щодо всіх можливих варіантів виділення частки, зокрема і з незначними відхиленнями від ідеальних часток та експертом не були проведені відповідні розрахунки компенсації, не розглядалось питання чи можливий перерозподіл часток з грошовою компенсацією одного співвласника іншому. Також не вирішувалось питання щодо дійсної ринкової вартості домоволодіння на час вирішення спору.

Відповідно до ст. 183 ЦК України, подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позивачем не підтверджено належними доказами неподільність домоволодіння та не можливість виділення 1/2 частки відповідача в натурі.

При цьому, суд, виходячи з розміру часток сторін у спірному домоволодінні 1/2 до 1/2, не вважає частку відповідача в цьому спорі незначною.

У постанові Верховного Суду від 21.07.2021 року у справі № 736/659/19 (провадження № 61-4489св21) зроблено висновок «Неможливість виділення частки в натурі в окреме жиле приміщення та неприязні відносини між співвласниками не є безумовними підставами для примусового припинення права власності на частину належного особі майна, якщо таке припинення завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї».

В своїх запереченнях на позов та в судовому засіданні, позивач неодноразово звертала увагу суду на те, що позбавлення її права власності на 1/2 частину спірного домоволодіння буде для неї істотною шкодою, оскільки вона не має іншого житла, а вартість частки, на час вирішення спору є значно більшою, аніж та, що була визначена нею з позивачем на час укладення договору від 11.07.2009 рокупро розділ домоволодіння та становила 167710 гривень. В підтвердження своєї позиції, відповідач надала суду висновок суб`єкта оціночної діяльності про ринкову вартість об`єкту нерухомості від 07.08.2023 року, згідно якого загальна ринкова вартість житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 становить 1389660,00 (один мільйон триста вісімдесят дев`ять тисяч шістсот шістдесят) гривень.

Тобто, загальна вартість спірного домоволодіння станом на час розділу за договором 11.07.2009 року становила 335420 гривень та суттєво відрізняється від його ринкової орієнтовної вартості станом на час вирішення спору в розмірі 1389660,00 гривень. Суд вважає останню вартість спірного домоволодіння орієнтовною з тих підстав, що вона визначена суб`єктом оціночної діяльності, а не судовим експертом.

При зверненні позивача до суду, за його ініціативи була проведена судова будівельно-технічна експертиза від 08.05.2023 року на вирішення якої він не ставив питання щодо дійсної та ринкової вартості спірного домоволодіння на час вирішення спору. В подальшому, після закриття підготовчого провадження в справі, представник позивача звертався до суду з клопотанням про призначення в справі оціночної будівельної експертизи, проте, ухвалою суду від 11.03.2024 року, з врахуванням позиції сторони відповідача та стадії розгляду справи, у клопотанні було відмовлено.

Позивач, будучи забезпеченим правовою допомогою професійного адвоката при зверненні до суду з цим позовом та під час судового розгляду, на думку суду, недобросовісно користувався своїми правами та обов`язками та не мав наміру справедливого вирішення справи, а мав лише на меті позбавити відповідача права власності та при цьому сплатити їй кошти, які в своїй сумі, на даний час, не відповідають дійсній та ринковій вартості частки останньої в спільній частковій власності.

Згідно ч.1 ст.17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Відповідно до ст. 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.

Згідно ст.1 Першого протоколу до Конвенції, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У практиці ЄСПЛ напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу, а саме: а) чи є втручання законним; б) чи переслідує воно «суспільний інтерес»; в) чи є такий захід пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення державою статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу», враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення.

Припинення права власності на належну відповідачу ОСОБА_2 частку у спірному домоволодінні завдасть істотної шкоди останній, оскільки в даному випадку буде порушений принцип рівності прав співвласників, а правовий режим спільної часткової власності враховує інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити повністю та повернути ОСОБА_1 167710 гривень 00 копійок внесених на депозитний рахунок суду для зарахування коштів НОМЕР_2 , згідно квитанції № 0.0..1 від 21.06.2023 року.

Керуючись ст.ст. 183, 317, 319, 321, 356, 365 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 5, 9, 10, 12,13, 17, 18, 76 81, 258, 259, 263-265 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права особи на частку у спільному майні та присудження компенсації, відмовити в повному обсязі.

Повернути ОСОБА_1 167710 (сто шістдесят сім тисяч сімсот десять) гривень 00 копійок внесених на депозитний рахунок суду для зарахування коштів UA0003652, згідно квитанції № 0.0..1 від 21.06.2023 року.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк, з дня проголошення рішення.

Повний текст рішення виготовлений 28.11.2024 року.

Суддя В. О. Черненко