УХВАЛА

28 листопада 2024 року

м. Київ

справа № 522/15442/22

провадження № 61-15065ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Осіяна О. М. (суддя - доповідач), Білоконь О. В., Сакара Н. Ю.

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Колосовська Лариса Леонідівна, на постанову Одеського апеляційного суду від 03 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини, стягнення аліментів на утримання дитини за минулий час, стягнення безпідставно отриманих коштів з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних, відшкодування майнової та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , у якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просив:

- стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі в розмірі 16 000,00 грн на місяць;

- стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 234 781, 30 за періоди з 01 листопада 2016 року по 12 листопада 2021 року та з 14 липня 2022 року по 14 листопада 2022 року;

- стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 безпідставно отриманні відповідачем кошти з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних в розмірі 315 951,47 грн.;

- стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в загальному розмірі 104 337,30 грн.;

- стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в загальному розмірі 2 100 000 грн.

У червні 2023 року ОСОБА_2 подав до суду заяву про забезпечення позову, у якій просив суд вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони відчуження нерухомого майна належного ОСОБА_1 у розмірі 411/1000 частини квартири АДРЕСА_1 .

Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що відповідач ухилялася від сплати аліментів та приховує місце роботи та розмір доходів. Відповідач знаходиться за межами території України, що може унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову позивача. З огляду на те, що ціна даного позову становить 2 755 070, 07 грн, заявник вважав, що даний вид забезпечення позову є співмірним із позовними вимогами.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 03 липня 2023 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного суду від 03 жовтня 2024 року, апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 03 липня 2023 року скасовано. Заяву

ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено. Заборонено вчиняти будь-які дії щодо відчуження нерухомого майна, а саме 411/1000 часток квартири, загальною площею 154,8 кв.м, житловою площею 99,4 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01), належної на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).

06 листопада 2024 року засобами поштового зв`язку представник

ОСОБА_1 - адвокат Колосовська Л. Л. подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Одеського апеляційного суду від 03 жовтня 2024 року у справі № 522/15442/22.

Касаційна скарга мотивована тим, що при прийнятті оскаржуваного судового рішення суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права, оскільки суд апеляційної інстанції не врахував, що у заяві про забезпечення позову відсутні обґрунтування необхідності застосування саме такого способу забезпечення

позову, ризики, пов`язані із його незастосуванням, докази співмірності застосованих заходів позовним вимогам та відсутні пропозиції щодо зустрічного забезпечення.

Крім того зазначила, щоіснуючий захід забезпечення позову щодо квартири, вжитий в іншій цивільній справі № 522/11039/22, у зв`язку з чим підстав для повторного забезпечення позову на те саме майно не існує, оскільки щодо нього вже застосовано певне обтяження.

Також, суд апеляційної інстанції не перевірив, чи не є таке звернення із заявою про забезпечення позову зловживанням процесуальними правами.

Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За змістом частини першої статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження) вирішує колегія у складі трьох суддів після одержання касаційної скарги, оформленої відповідно до вимог статті 392 ЦПК України.

У разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення (частина четверта статті 394 ЦПК України).

Колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосування судами норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування та тлумачення.

Відповідно до статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі

№ 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) зазначено, що: «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі

№ 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 вересня 2020 року у справі

№ 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначила, що: «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

Таким чином, при розгляді заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.

Окрім того, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову.

Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову, з доводами якої погодився суд апеляційної інстанції щодо заборони здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо 411/1000 частки квартири, що належить ОСОБА_1 , позивач вказав, що забезпечення позову обраним ним способом направлено на недопущення ризиків утруднення виконання судового рішення, оскільки ОСОБА_1 ухилялася від сплати аліментів, приховує своє місце роботи та розмір доходів. Відповідач знаходиться за межами території України, що може унеможливити виконання можливе рішення суду про задоволення позову позивача.

Врахувавши предмет спору та наявність у сторони позивача обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі його задоволення, суд апеляційної інстанції, скасовуючи ухвалу суду першої інстанції, встановивши, що обраний позивачем вид забезпечення позову, відповідає критерію співмірності із заявленими позовними вимогами, дійшов обґрунтованого висновку про наявність передбачених законом підстав для застосування заходів забезпечення позову шляхом заборони вчиняти будь-які дії щодо відчуження частки нерухомого майна відповідача.

Необхідність застосування даного заходу забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які були досліджені апеляційним судом, та, в свою чергу, свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування заходу забезпечення позову призведе до порушення прав позивача.

Довід касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції не врахував існуючий захід забезпечення позову щодо спірної квартири, вжитий в іншій цивільній справі № 522/11039/22, та не перевірив, чи не є таке звернення із заявою про забезпечення позову зловживанням процесуальними правами, Верховний Суд відхиляє, з огляду на таке.

Положення статті 149 ЦПК України визначає право учасника справи звернутися із заявою про забезпечення позову, якщо невжиття відповідних заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист.

Тобто, будь-який позов може бути забезпечений певними заходами задля уникнення ризиків ускладнення чи унеможливлення виконання рішення у кожній конкретній справі.

Тому, забезпечення позову в справі № 522/11039/22 є забезпеченням у іншій справі, з іншим предметом позову (стягнення боргу за договором позики), у межах розгляду якої, у разі надходження заяви про скасування заходів

забезпечення позову, не буде враховуватися обставина розгляду цієї справи № 522/15442/22, адже забезпечення позову в одній справі не забезпечує позов в іншій справі, навіть за умови тотожності учасників справи, предмету позову тощо.

Також суд апеляційної інстанції виходив з існування реальної загрози того, що невжиття таких заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити в майбутньому виконання рішення суду, а тому вжиття заходів забезпечення позову забезпечить фактичне виконання рішення суду.

Верховний Суд зазначає, що вжиті судом заходи забезпечення позову є співмірними із заявленими позовними вимогами та будуть достатнім інструментом забезпечення ефективності судового захисту, забезпечить баланс прав та обов`язків сторін у справі та усуне можливі подальші судові спори в разі задоволення заявлених позовних вимог.

Крім того, забезпечення позову є тимчасовим обмеженням щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача. Таке тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки ґрунтуються на незгоді з обставинами, встановленими судами, зводяться до переоцінки судами доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

З урахуванням наведеного вище, колегія суддів дійшла висновку про те, що правильність застосування судом апеляційної інстанцій норм права щодо задоволення заяви про забезпечення позову, є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Колосовська Л. Л., на постанову Одеського апеляційного суду від 03 жовтня 2024 року необхідно відмовити.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Колосовська Лариса Леонідівна, на постанову Одеського апеляційного суду від 03 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини, стягнення аліментів на утримання дитини за минулий час, стягнення безпідставно отриманих коштів з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних, відшкодування майнової та моральної шкоди.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: О. М. Осіян

О. В. Білоконь

Н. Ю. Сакара