Справа № 344/4412/23
Провадження № 2-др/352/15/24
УХВАЛА

28 жовтня 2024 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого судді Олійника М. Ю.

за участю:

секретаря судового засідання Кукули О. С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника відповідача Приватного виконавця Івано-Франківського округу Ткачука Любомира Михайловича - адвоката Олійника Василя Богдановича, про компенсацію судових витрат відповідача, здійснених внаслідок недобросовісних дій позивача, у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця Івано-Франківського округу Ткачука Любомира Михайловича, Державного підприємства «СЕТАМ», Акціонерного товариства «Сенс Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Івано-Франківськмінерал-цемент», Суб`єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_2 про визнання недійсним та скасування звіту про незалежну оцінку вартості арештованого нежитлового приміщення та земельної ділянки; визнання недійсним договору купівлі-продажу майна та скасування арешту на майно,

В С Т А Н О В И В :

Представник відповідача Приватного виконавця Івано-Франківського округу ОСОБА_3 адвокат Олійник В.Б. 15 жовтня 2024 року подав до суду заяву про компенсацію судових витрат відповідача, здійснених внаслідок недобросовісних дій позивача.

Заяву обґрунтовував тим, що в провадженні Тисменицького районного суду Івано-Франківської області перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця Івано-Франківського округу Ткачука Любомира Михайловича, Державного підприємства «СЕТАМ», Акціонерного товариства «Сенс Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Івано-Франківськмінерал-цемент», Суб`єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_2 про визнання недійсним та скасування звіту про незалежну оцінку вартості арештованого нежитлового приміщення та земельної ділянки; визнання недійсним договору купівлі-продажу майна та скасування арешту на майно. 07 жовтня 2024 року суд постановив ухвалу про залишення позову без розгляду у зв`язку із повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого позивача. Такі дії позивача призвели до того, що відповідач поніс витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги на загальну суму 15000 грн, що підтверджується належними письмовими доказами. Просив згідно ч. 5 ст. 142 ЦПК України стягнути з позивача на користь Приватного виконавця Івано-Франківського округу Ткачука Л.М.судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15000 грн.

Учасники процесу в судове засідання не з`явилися.

Дослідивши клопотання та матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява про компенсацію судових витрат відповідача, здійснених внаслідок недобросовісних дій позивача, підлягає частковому задоволення, з таких підстав.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги на рахунок держави.

Згідно положень ч.5 ст.142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору (ч.9 ст.141 ЦПК України).

Під зловживанням процесуальними правами законом, у ст. 44 ЦПК України, визначено наступне.

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається. В залежності від конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема:

1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення;

2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями;

3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер;

4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою;

5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Так, ст. 13 ЦПК України визначено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, а залишення позову без розгляду на підставі п. 3 ч.1 ст.257 ЦПК України - це форма закінчення розгляду справи без ухвалення рішення.

Крім того, звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантоване статтями 55, 124 Конституції України, є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Отже, положеннями ч. 5 ст. 142 ЦПК України, на яку відповідач посилається як на підставу стягнення судових витрат з позивача, передбачено право відповідача заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. Для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідач має довести, а суд має встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи під час розгляду справи по суті є необґрунтованими, чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.

Аналогічні правові висновки викладено в постановах Верховного Суду від 18.06.2019 у справі № 922/3787/17, від 09.07.2019 у справі № 922/592/17, від 24.03.2021 у справі № 922/2157/20, від 21.01.2020 у справі № 922/3422/18, від 26.04.2021 у справі № 910/12099/17, від 19.04.2021 у справі № 924/804/20, від 15.09.2021 у справі № 902/136/21.

Тобто, для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідач повинен довести, що позовна заява була залишена без розгляду внаслідок необґрунтованих дій позивача.

З системного тлумачення положень частин п`ятої, шостої статті 142, частини дев`ятої статі 141 ЦПК України виходить, що необґрунтовані дії позивача як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідно до частини п`ятої статті 142 ЦПК України, передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом в постанові від 26 вересня 2018 року по справі №148/312/16-ц, у постанові від 12 листопада 2020 року у справі № 359/9512/17, у постанові від 14.01.2021 року у справі № 521/3011/18.

Так, ухвалою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 01 серпня 2024 року суд прийняв справу позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця Івано-Франківського округу Ткачука Любомира Михайловича, Державного підприємства «СЕТАМ», Акціонерного товариства «Сенс Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Івано-Франківськмінерал-цемент», Суб`єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_2 про визнання недійсним та скасування звіту про незалежну оцінку вартості арештованого нежитлового приміщення та земельної ділянки; визнання недійсним договору купівлі-продажу майна та скасування арешту на майно, до свого провадження та призначив судовий розгляд на 26 серпня 2024 року.

26 серпня 2024 року справа не розглядалась у зв`язку з неявкою позивача та відповідача. Від представника позивача надійшло клопотання про відкладення судового розгляду у зв`язку з його перебуванням у відпустці. Розгляд справи відкладений на 05 вересня 2024 року. Позивач та його представник були своєчасно і належним чином повідомлені про розгляд справи на 26 серпня 2024 року, що підтверджується довідками про доставку електронного документу «Судова повістка про виклик до суду в цивільній справі № 344/4412/23», в яких вказано, що судові повістки були доставлені до електронних кабінетів 02 серпня 2024 року (т. 4 а.с. 167,168).

05 вересня 2024 року справа не розглядалась у зв`язку з повторною неявкою позивача та його представника. Від позивача надійшло клопотання про відкладення судового розгляду у зв`язку з перебуванням його представника у відпустці. Розгляд справи відкладений на 07 жовтня 2024 року. Позивач та його представник були своєчасно і належним чином повідомлені про розгляд справи на 05 вересня 2024 року, що підтверджується довідками про доставку електронного документу «Судова повістка про виклик до суду в цивільній справі № 344/4412/23», в яких вказано, що судові повістки були доставлені до електронних кабінетів 27 серпня 2024 року (т. 4 а.с. 207, 207 (зворот)).

07 жовтня 2024 року позивач та його представник втретє поспіль не з`явилися в судове засідання. Від представника позивача надійшло клопотання про відкладення судового розгляду у зв`язку з його участю в розгляді інших справ. Про дату і час судового розгляду позивач та його представник були своєчасно і належним чином повідомлені про розгляд справи на 07 жовтня 2024 року, що підтверджується довідками про доставку електронного документу «Судова повістка про виклик до суду в цивільній справі № 344/4412/23», в яких вказано, що судові повістки були доставлені до електронних кабінетів 05 вересня 2024 року (т. 5 а.с. 21, 23).

Встановивши, що позивач та його представник були належним чином повідомлені про судові засідання, призначені на 26 серпня 2024, 05 вересня 2024 та 07 жовтня 2024 року, тобто тричі поспіль, заяв про розгляд справи за їх відсутності не подавали, суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду на підставі пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України.

Права особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження.

Зазначені обставини, на думку суду свідчать про свідомі необґрунтовані та недобросовісні дії позивача ОСОБА_1 , який звернувся до суду із позовом 14 березня 2023 року і до дати судового розгляду 07 жовтня 2024 року минуло більше як 1 рік 8 місяців, при цьому позивач та його представник були належним чином повідомлені про судові засідання, призначені на 26 серпня 2024, 05 вересня 2024 та 07 жовтня 2024 року, тобто тричі поспіль, заяв про розгляд справи за їх відсутності не подавали, що призвело до залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду.

Верховний Суд у постанові від 31 серпня 2021 року у справі № 570/5535/17 (провадження № 61-6076св21) зазначив, що на осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю потрібно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборону зловживати наданими правами.

Встановивши, що позивач, звернувшись до суду з позовом, створив відповідачу умови, які викликали необхідність укладення ним договору про надання правничої допомоги, витрачання власного часу та коштів, подання відзиву; подальше залишення позову без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивача свідчить, що позивач вийшла за межі дійсного змісту свого права та вчинила необґрунтовані дії, чим порушила охоронюваний законодавством баланс між сторонами спору, який має на меті забезпечення збереження майнових прав та інтересів сторони, яка потерпає від фінансових збитків, при цьому забезпечуючи право на стягнення судових витрат з позивача на користь відповідача у передбачуваних законом випадках та у разі настання певних умов, суд дійшов висновку про наявність підстав для компенсації відповідачеві судових витрат, понесених ним на оплату професійної правничої допомоги згідно з частиною п`ятою статті 142 ЦПК України.

Разом з тим, визначаючи розмір судових витрат, що підлягає стягнення, суд звертає увагу на таке:

Як встановлено з матеріалів справи, на підтвердження витрат на правничу допомогу, представником відповідача адвокатом Олійником В.Б. були надані такі докази: додаткову угоду від 05.07.2024 до договору про надання правової допомоги від 22.04.2024 (т. 5 а.с.49), акт прийняття-передачі наданих послуг від 11.10.2024 (т. 5 а.с.50), платіжну інструкцію № 4690 від 14.10.2024 (т. 5 а.с.51). Відповідно до розрахунку суми гонорару адвокат виконав такі роботи: 1) ознайомлення із матеріалами справи, письмовими доказами та матеріалами виконавчого провадження - 3000 грн; 2) участь у судових засіданнях та представництво інтересів клієнта в суді - 4000 грн за 1 судове засідання (а.с.49).

В подальшому представник відповідача подав заяву про компенсацію судових витрат, у якій, посилаючись на вимоги частини 5 статті 142 ЦПК України, просив вирішити питання про компенсацію судових витрат відповідача на правову допомогу у розмірі 15 000 гривень (а.с.72-75).

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи».

Підсумовуючи, для відшкодування понесених судових витрат учасник справи повинен подати попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс чи яких очікує зазнати у зв`язку з розглядом справи, до суду тієї інстанції, в якій такі витрати були чи будуть понесені, а також заявити клопотання про компенсацію судових витрат до закінчення судових дебатів та надати докази щодо розміру понесених витрат у цій справі у строк, визначений частиною восьмою статті 141 ЦПК України.

Розподіляючи витрати, які відповідач поніс на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку про те, що наявні в матеріалах справи: додаткова угода від 05.07.2024 до договору про надання правової допомоги від 22.04.2024, акт прийняття-передачі наданих послуг від 11.10.2024 та платіжна інструкція № 4690 від 14.10.2024, не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

З розрахунку суми гонорару встановлено, що вказані послуги надавалися відповідачеві адвокатом та полягають у наступному: ознайомлення з матеріалами справи та участь у судових засіданнях.

Ознайомлення з матеріалами справи, охоплюється єдиною метою надання правничої допомоги і такі послуги не можуть мати окремої вартості, оскільки виконання такої роботи є безумовним при наданні правничої допомоги.

Також суд звертає увагу на те, що хоча представник відповідача дійсно брав участь в трьох судових засіданнях, проте перші два з них були відкладені, а за результатом третього засідання суд постановив ухвалу про залишення позову без розгляду, тобто судовий розгляд по суті не розпочався.

Отже, суд дійшов висновку, що розрахунок вартості наданої послуги є завищеним і не відповідає критеріям розумності і співмірності.

Дослідивши надані докази, враховуючи положення статті 141 ЦПК України, викладені обставини та складність справи, з урахуванням виконаної адвокатом роботи, застосовуючи принципи співмірності та розумності розміру судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає за необхідне зменшити їх розмір та стягнути з позивача на користь відповідача 5 000 грн як компенсацію витрат на професійну правничу допомогу.

Саме такий розмір витрат на правничу допомогу, суд вважає розумним та спів мірним із складністю справи та наданими адвокатом відповідача послугами.

На підставі наведеного, керуючись ст. 133, 137, 141, 142, 260-261 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Заяву представника відповідача Приватного виконавця Івано-Франківського округу Ткачука Любомира Михайловича - адвоката Олійника Василя Богдановича, про компенсацію судових витрат відповідача, здійснених внаслідок недобросовісних дій позивача, у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця Івано-Франківського округу Ткачука Любомира Михайловича, Державного підприємства «СЕТАМ», Акціонерного товариства «Сенс Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Івано-Франківськмінерал-цемент», Суб`єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_2 про визнання недійсним та скасування звіту про незалежну оцінку вартості арештованого нежитлового приміщення та земельної ділянки; визнання недійсним договору купівлі-продажу майна та скасування арешту на майно - задовольнити частково.

Стягнути зі ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Приватного виконавця Івано-Франківського округу Ткачука Любомира Михайловича (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення (складення).

Суддя Максим ОЛІЙНИК