ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/622/24 Доповідач - Гірський Б.О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2024 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Гірський Б.О.

суддів - Костів О. З., Храпак Н. М.,

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу №607/17755/23 за апеляційною скаргою фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 від імені якого діє адвокат Василишин Костянтин Вікторович на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 квітня 2024 року (ухвалене суддею Кунець Н.Р., дату складання повного рішення не вказано) в справі за позовною заявою ОСОБА_2 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди та моральної завданої вчиненням кримінального правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що 29 березня 2021 року близько 06 год. 37 хв. відбулася дорожньо-транспортна пригода (далі ДТП) за участю ОСОБА_3 , як водія, що керував автобусом марки «Богдан А-09202» державний номерний знак НОМЕР_1 та автомобілем марки «Peugeot Partner», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 .

Внаслідок зіткнення вказаних транспортних засобів, пасажир автомобіля марки «Peugeot Partner», д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_4 отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24.04.2023 року у справі № 607/11377/21 ОСОБА_3 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинене ним кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.286 КК України, а кримінальне провадження, внесене 29.03.2021 до ЄРДР за № 0000392 за даним фактом - закрито у зв`язку із примиренням обвинуваченого з потерпілим.

Зазначав, що цивільно-правова відповідальність власника автобуса «Богдан А-09202» д.н.з. НОМЕР_1 , на момент дорожньо транспортної пригоди була застрахована полісом № АР1023128, у ПрАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ЕТАЛОН».

Посилався на те, що внаслідок вищезазначеного ДТП йому було завдано матеріальну шкоду у зв`язку з пошкодженням його автомобіля. Зазначав, що вартість матеріального збитку було встановлено проведеною транспортно-товарознавчою експертизою №31/3/23, згідно якої вартість КТЗ без урахування отриманих пошкоджень у ДТП, станом на момент ДТП, складає 207 390 грн., а вартість ремонту транспортного засобу Peugeot Partner д.н.з НОМЕР_3 становить 687 867,27 грн.. Таким чином, вартість матеріальних збитків заподіяних власнику КТЗ після ДТП, приймається рівною вартістю автомобіля, тобто 207 390 грн. Вартість придатних для вторинного використання запчастин/складових КТЗ після ДТП, станом на момент ДТП, ймовірно може становити 29 341 грн.

Вказував на те, що страховою компанією, в якій була застрахована цивільно-правова відповідальність відповідача, йому було виплачено страхове відшкодування у розмірі 129 000 грн., в межах ліміту відповідальності за страховим полісом, за виключенням суми франшизи, яка становить 1000 грн., а тому вважав, що іншу частину суми, яка не відшкодовується страховою компанією, через недостатність страхового відшкодування, а саме у розмірі 49 049 грн (207 390 - 29 341 грн. - 129 000 грн.), має бути відшкодовано ФОП ОСОБА_1 , який є роботодавцем водія ОСОБА_3 .

Зазначав, що його представник адвокат Янчишин В.Й. звертався до ФОП ОСОБА_1 з претензією від 07 червня 2023 року щодо виплати матеріальної шкоди, у якій просив здійснити впродовж 10 днів відшкодування матеріальних збитків вчинених внаслідок ДТП його працівником, а також відшкодування вартості проведеної експертизи №31/3/23 від 27 березня 2023 року, що становить суму 5 700 грн..

10 червня 2023 року ним отримано відповідь на претензію, у якій ФОП ОСОБА_1 зазначив, що ОСОБА_5 на момент ДТП, яка відбулась 29.03.2021 року перебував у відпустці та користувався транспортним засобом в особистих потребах на підставі договору позички, а відтак саме він має нести відповідальність за завдання шкоди при доведеності його вини у вчиненні ДТП.

Заперечуючи це твердження позивач вважав, що у разі перебування ОСОБА_3 у березні 2021 року три дні у відпустці за власний рахунок, тобто без збереження заробітної плати, мала бути нарахована заробітна плата у меншому розмірі пропорційно до кількості відпрацьованих днів зі зменшенням заробітної плати на кількість днів, в які він не перебував у відпустці за власний рахунок.

Посилався на те, що наданий ОСОБА_1 договір позички від 27.03.2021 року, який укладений між ним та ОСОБА_3 , нотаріально не посвідчений, а відтак є недійсним та не створив жодних правових наслідків.

Вказував на те, що внаслідок ДТП йому була завдана моральна шкода, яка полягає у тому, що через не відшкодовання повного розміру матеріальної шкоди, він позбавлений змоги придбати аналогічний автомобіль, а також був змушений витрачати свій час на звернення до суду, залучення експерта для визначення вартості збитків та через тривалість кримінального провадження він не мав змоги отримати страхове відшкодування до моменту вирішення справи у суді.

Окрім цього, в результаті переживань за ушкоджений автомобіль він знаходився в негативному емоційно-психічному стані, викликаному внутрішньою напруженістю, втратою сну, що переросла в моральні страждання, при цьому стан морального дискомфорту гнітить його тривалий період час, що вплинуло на його відносини і нормальні життєві зв`язки з членами родини, сусідами, знайомими. Більше того, через постійні нервові напруження, які викликанні переживанням через пошкодження автомобіля, 29.08.2023 у нього діагностували інсульт.

На підставі наведеного просив суд стягнути з ФОП ОСОБА_1 на його користь 49 049 грн. матеріальної шкоди завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, 50 000 грн. моральної шкоди, 5 700 грн. понесених витрат на проведення транспортно-товарознавчої експертизи, а також понесені судові витрати.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 квітня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ФОП ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 49 049 грн. матеріальної шкоди та 10 000 грн. моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ФОП ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 5 700 грн. витрат за проведення експертного автотоварознавчого дослідження та 5 000 грн. витрат на правову допомогу.

Стягнуто з ФОП ОСОБА_1 в користь держави судовий збір у розмірі 1073, 60 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ФОП ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Посилається на те, що він не є належним відповідачем у даній справі, а відповідальність за завдану шкоду, в силу ч.2 ст. 1187 ЦК України має нести саме водій ОСОБА_3 - його найманий працівник, який станом на момент вчинення ДТП перебував у відпустці та якому транспортний засіб «Богдан А-09202» д.н.з. НОМЕР_1 був переданий у користування для власних потреб на підставі договору позички від 27.03.2021 року.

Звертає увагу на те, що 28 березня 2021 року після відпрацьованого робочого дня (неділя), тобто останнього дня перед відпусткою, ОСОБА_3 отримав транспортний засіб згідно акту прийому-передачі строком на три дні, з 29 березня по 31 березня 2021 року, а тому посилається на безпідставність висновку суду першої інстанції про наявність суперечностей у поясненнях відповідача та третьої особи.

Вважає, що обставини щодо звітування перед контролюючими органами не можуть спростовувати факти, які підтверджуються належними доказами - поясненнями відповідача, третьою особою, табелем обліку робочого часу, який суд не взяв до уваги.

Вказує на те, що на фотографіях з місця ДТП, що були долучені позивачем, табличка Тернопіль-Підволочиськ відсутня, а табличка Скалат-Іванівка не була знята ОСОБА_3 у зв`язку із його неуважністю, про що він зазначав у своїх поясненнях.

При цьому, звертає увагу на те, що рейс Тернопіль-Підволочиськ мав розпочатись о 06:30 год., однак ДТП мало місце о 06:37 год. без пасажирів по вул. Живова у напрямку до перехрестя із вул. Руською в м. Тернополі, перехрестя вулиць Живова-Шептицького.

Вважає, що вказаним обставинам судом не було дано належної оцінки.

Зазначає, що всі збитки у кримінальному провадженні відшкодовувались саме ОСОБА_3 .

Вважає, що судом безпідставно задоволено позов в частині стягнення повної вартості витрат на правову допомогу.

Вказує на те, що адвокатом не було додано до позовної заяви та під час підготовчого судового засідання розрахунку компенсації витрат на професійну правничу допомогу та довідки про оплату, що не відповідає вимогам ст. 137 ЦПК України.

За таких обставин вважає, що сума в 9 500 грн. не є співмірною із складністю справи, затраченим адвокатом часом на складання процесуальних документів, надання консультацій, тощо.

Від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду залишити без змін.

Зазначає, що у разі перебування ОСОБА_3 у березні 2021 року у відпустці мало відбутися нарахування заробітної плати у меншому розмірі пропорційно до кількості відпрацьованих днів зі зменшенням заробітної плати на кількість днів, в які він не перебував у відпустці за власний рахунок.

Наголошує, що зі змісту листа Головного управління Пенсійного фонду України на виконання ухвали суду першої інстанції вбачається, що з 29 березня 2021 року по 31 березня 2021 року працівник відповідача - ОСОБА_3 не перебував у відпустці без збереження заробітної плати та отримав заробітну плату у розмірі 6000 грн., за які було сплачено страхові внески.

Звертає увагу, що договір позички, який був укладений між відповідачем і третьою особою нотаріально не посвідчений та міг бути укладений вже після вчинення ДТП, з метою перекладання відповідальності на працівника ОСОБА_3 .

Вважає, що твердження ФОП ОСОБА_1 під час розгляду справи свідчать про намагання його уникнути матеріальної відповідальності за шкоду спричинену позивачу його працівником.

Просить стягнути з ФОП ОСОБА_1 на його користь 4 000 грн. витрат на правничу допомогу адвоката на стадії апеляційного розгляду.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих положень Закону № 3831-IX від 19.06.2024, який набрав чинності 19.07.2024 року, позовні заяви і апеляційні скарги, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Згідно із ч.1 ст. 369 ЦПК України (в редакції чинній на момент відкриття апеляційного провадження), апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ознайомившись з матеріалами справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Згідно п.п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржуване судове рішення відповідає в повній мірі.

Судом встановлено наступні обставини справи.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 квітня 2023 року у справі № 607/11377/21 ОСОБА_3 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинене ним кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 286 КК України, а кримінальне провадження, внесене 29 березня 2021 року до ЄРДР за №0000392 за даним фактом закрито у зв`язку із примиренням обвинуваченого з потерпілим. Провадження з розгляду цивільного позову потерпілого ОСОБА_4 до ФОП ОСОБА_1 та ПрАТ «СК Еталон» про стягнення майнової (матеріальної) та моральної шкоди, завданих унаслідок кримінального правопорушення - залишено без розгляду (а.с. 10-12).

З вищевказаної ухвали вбачається, що 29 березня 2021 року близько 06 год. 37 хв. обвинувачений ОСОБА_3 , як водій, керуючи технічно справним автобусом марки «Богдан А-09202» д.н.з. НОМЕР_1 , рухався без пасажирів та вантажу по вул. Живова у напрямку до перехрестя із вул. Руською в м. Тернополі, де під час керування, не був достатньо уважним та не стежив належно за дорожньою обстановкою, щоб в разі її зміни своєчасно відреагувати та не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху, завдавати шкоди життю та здоров`ю громадян, чим порушив вимоги п. 2.3. (б, д) ПДР України і, через проявлену під час керування неуважність та унаслідок грубого порушення вимог п.п. 10.1., 16.13. ПДР України, здійснюючи маневр повороту ліворуч в ділянці перехрестя вулиць «Живова-Шептицького», не переконався що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, виїхав на смуги зустрічного потоку, призначені для руху по вул. Живова у напрямку до перехрестя із вул. Перля в м. Тернополі, де, в цей же час, автодорогою по вул. Живова в напрямку до перехрестя із вул. Перля в м. Тернополі рухався без вантажу з одним пасажиром на передньому пасажирському сидінні, технічно справний автомобіль марки «Peugeot Partner», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який вів вище вказаний автомобіль в межах свого транспортного потоку. Через виїзд автобуса марки «Богдан А-09202», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 , на смугу транспортного потоку призначену для руху до вул. Перля в м. Тернополі, було створено аварійну дорожню ситуацію для інших учасників дорожнього руху, зокрема, для водія автомобіля марки «Peugeot Partner», д.н.з. НОМЕР_2 , позбавивши останнього можливості запобігти своїми односторонніми діями настанню ДТП та допустив зіткнення вказаних транспортних засобів, унаслідок якого середньої тяжкості тілесні ушкодження отримав пасажир автомобіля марки «Peugeot Partner», д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_4 . Порушення обвинуваченим ОСОБА_3 , як водієм, вимог п.п. 2.3. (б, д); 10.1., 16.13. ПДР України перебуває у прямому причинному зв`язку із настанням даної ДТП та спричиненням потерпілому ОСОБА_6 середньої тяжкості тілесних ушкоджень. Таким чином, обвинувачений ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу - автобуса марки «Богдан А-09202», д.н.з. НОМЕР_1 , типу D2 автобуси з кількістю місць більше 20 чол. на момент ДТП була застрахована на підставі Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР1023128, у ПрАТ «Страхова компанія «ЕТАЛОН» (а.с. 13).

Згідно відповіді ПрАТ «Страхова компанія «ЕТАЛОН» № 2371 від 13.06.2023 року наданої на адвокатський запит адвоката Янчишина В.Й. щодо ДТП, яка сталась 29.03.2021 з вини ОСОБА_3 (номер страхової справи 20793), страхова компанія повідомила, що ліміт відповідальності за шкоду майну згідно поліса № AP/1023128 становить 130 000,00 грн, франшиза 1000,00 грн. (а.с. 36).

07 липня 2023 року ПрАТ «Страхова компанія «ЕТАЛОН» виплатила позивачу ОСОБА_2 страхове відшкодування у розмірі 129 000 грн, що вбачається із платіжної інструкції (безготівковий переказ в національній валюті) АТ «Райффайзен Банк» № 2319 від 07 липня 2023 року (а.с. 37).

Власником транспортного засобу «Peugeot Partner», д.н.з. НОМЕР_2 , відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , виданого ТСЦ 6141 є ОСОБА_2 (а.с. 16).

Згідно договору № 31/3/23 на виконання судової експертизи від 30 грудня 2022 року, укладеного між замовником ОСОБА_2 та виконавцем - судовим експертом Мазуром М.С., вбачається, що виконавець виконує судову авто товарознавчу експертизу, згідно зі ст.ст. 69, 101, 102 КПК України та ст. 7 Закону України «Про судову експертизу», на підставі заяви ОСОБА_2 від 30.12.2022 року, з наданням за його результатами висновку експерта за № 31/3/23, а замовник оплачує 5700 грн. 00 коп. за проведення експертизи.

Згідно з висновком судового експерта Мазура М.С. № 31/3/23 від 27 березня 2023 року, за результатами проведення транспортно-товарознавчої експертизи, згідно заяви-звернення від ОСОБА_2 , вартість КТ3 «Peugeot Partner Tepee 1.0 HDi 92HP (7...) Confort 5MT» p.н. НОМЕР_3 , без урахуванням отриманих пошкоджень у ДТП яке мало місце 29.03.2021, станом на момент ДТП, приймається: «С» = 207 390,00 грн. Вартість матеріального збитку, заподіяного власнику КТ3 «Peugeot Partner Tepee 1.0 HDi 92HP (7...) Confort 5MT» p.н. НОМЕР_3 , після ДТП яке мало місце 29.03.2021, станом на момент ДІЇ, приймається рівною вартості автомобіля, тобто: «У» - «С» = 207 390,00 грн. Вартість придатних для вторинного використання запчастин/складових КТЗ «Peugeot Partner Tepee 1.0 HDi 92HP (7...) Confort 5MT» p.н. НОМЕР_3 , після ДТЦ яке мало місце 29.03.2021, станом на момент ДТП (при зовнішньому візуальному обстеженні, без проведення необхідних технологічних - інструментальних; діагностичних дефектовок деталей / механізмів / вузлів / агрегатів і вимірів / замірів), ймовірно будуть становити: «Су» ? 29 341,00 грн.

Згідно із ремонтною калькуляцією № 31/3/23 від 25.03.2023, вартість ремонту транспортного засобу Peugeot Partner д.н.з НОМЕР_3 становить 687 867,27 грн. Загальна сума після вирахувань зношення запчастин без ПДВ становить 392 573,05 грн. (а.с. 17-34).

07 червня 2023 року адвокат Янчишин В.Й. в інтересах ОСОБА_2 звернувся до ФОП ОСОБА_1 із претензією щодо виплати матеріальної шкоди, у якій просив, у зв`язку із пригодою, яка трапилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , з вини водія ОСОБА_3 , який керував автобусом «Богдан А-09202» д.н.з. НОМЕР_1 та здійснив зіткнення з ТЗ «Peugeot Partner» д.н.з. НОМЕР_2 , впродовж 10-ти календарних днів відшкодувати повну вартість матеріальних збитків спричинених власнику ТЗ «Peugeot Partner» д.н.з. НОМЕР_2 , у розмірі 48 049,00 грн, що становить суму, яка не відшкодовується страховою компанією, а також відшкодувати вартість за експертизу № 31/3/23 від 27.03.2023 для Т3 «Peugeot Partner» д.н.з. НОМЕР_2 , яка становить 5 700,00 грн. До вказаної претензії представником ОСОБА_2 було долучено, зокрема, висновок експерта № 31/3/23 від 27 березня 2023 року за результатами проведення транспортно-товарознавчої експертизи (а.с. 38-39).

Згідно з відповіді від 10 червня 2023 року на претензію ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_1 повідомив, що він під час перебування у відпустці свого найманого працівника ОСОБА_3 передав йому в користування транспортний засіб - автобус марка - БОГДАН, модель - А-09202, 2006 року випуску, жовтого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 на підставі договору позички, а відтак 29 березня 2021 року ОСОБА_8 був володільцем транспортного засобу, розпоряджався ним для задоволення приватних інтересів та/або потреб, тому у зазначеному випадку має нести відповідальність за завдання шкоди при доведеності його вини у вчиненні ДТП (а.с. 40).

З наказу ФОП ОСОБА_1 №3 від 26 березня 2021 року «Про відпустку ОСОБА_3 » вбачається, що ОСОБА_3 , водію автотранспортних засобів, надано відпустку (за сімейними обставинами) без збереження заробітної плати терміном на 3 календарні дні, з 29 по 31 березня2021, відповідно до статті 26 Закону «Про відпустки» на підставі заяви ОСОБА_3 від 26 березня 2021 року (а.с. 43).

З договору позички транспортного засобу від 27 березня 2023 року укладеного між Позичкодавцем ФОП ОСОБА_1 та Корисутвачем ОСОБА_3 вбачається, що у порядку та на умовах визначених цим Договором, Позичкодавець передає (надає), а Користувач приймає в строкове користування транспортний засіб, а саме загальні характеристики якого: марка - БОГДАН, модель - А-09202, 2006 року випуску, жовтого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Транспортний засіб, належить Позичкодавцю на праві власності, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 (а.с. 41).

За умовами п.п. 2.1, 2.2 Договору, Користувач користується транспортним засобом, з дня підписання вказаної угоди та акту прийому-передачі майна та використовує транспортний засіб у своїх особистих потребах.

Пунктом 3.1 Договору передбачено, що транспортний засіб надається в користування з моменту підписання акту прийому-передачі строком на 3 дні до 31.03.2021.

Згідно акту приймання передачі від 28 березня 2021 року до договору позички транспортного засобу від 27 березня 2021 року, який є невід`ємною частиною Договору та набирає чинності з моменту її підписання сторонами і діє протягом строку дії основного договору, Позичкодавець ФОП ОСОБА_1 та Корисутвач ОСОБА_3 уклали цей акт приймання-передачі до договору позички транспортного засобу від 27 березня 2021 року, а саме: Сторони підтверджують, що Позичкодавець передав у користування, а Користувач прийняв у користування на підставі договору позички транспортного засобу від 27 березня 2021, а саме: марка БОГДАН, модель A-09202, 2006 року випуску, жовтого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с. 42).

Згідно витягу з табелю обліку використання робочого часу за березень 2021 року від 31 березня 2021 року, вбачається, що ОСОБА_3 , водій автотранспортних засобів, у березні 2021 році відпрацював 22 робочих днів (з 01.03. по 05.03, з 08.03. по 12.03., з 14.03. по 17.03., з 20.03. по 24.03., з 26.03. по 28.03.) та 3 дні перебував у щорічній додатковій відпустці з 29 березня 2021 року по 31 березня 2021 року (а.с. 65).

Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору за період з 1 кварталу 2021 року по 2 квартал 2021 року від 07.11.2023, ОСОБА_3 за період з січня 2021 року по червень 2021 року отримував заробітну плату від ФОП ОСОБА_1 у розмірі по 6000 грн кожного місяця, з якої утримано податку по 1080 грн та військового збору по 90 грн кожного місяця (а.с. 78-79).

За змістом листа Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області № 1900-0901-7/48864 від 16.11.2023, на виконання ухвали суду від 25.10.2023 у справі № 607/17755/23, управління надає довідку ОК-5 та повідомляє, що ОСОБА_3 у період з 29.03.2021 по 31.03.2021 не перебував у відпустці без збереження заробітної плати (а.с. 81-86).

Як слідує із Індивідуальної відомості про застраховану особу (форма ОК-5), за звітний 2021 рік ОСОБА_3 отримував суму заробітку для нарахування пенсії у розмірі по 6000 грн кожного місяця, з яких сплачено страхові внески. У березні 2021 року зазначено 31 трудовий день або цивільно правові відносини.

04 грудня 2023 року ФОП ОСОБА_1 РНОКПП: НОМЕР_6 подав уточнюючі відомості про нарахування заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) застрахованим особам за 3 місяць 1 кварталу 2021 року, відповідно до якого ОСОБА_3 у березні 2021 року перебував у відпустці без збереження заробітної плати 3 календарні дні, сума нарахованої заробітної плати/доходу/грошового забезпечення у межах максимальної величини, на яку нараховується єдиний внесок 6000 грн, сума нарахованого єдиного внеску за звітний місяць 1320 грн. (а.с. 112-113).

Відповідно до листа Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області № 1900-0704-8/53001 від 12 грудня 2023 року, станом на 08 грудня 2023 року, згідно уточнюючого звіту «Податковий розрахунок» за І квартал 2021 року від 04 грудня 2023 року № 942020, ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_7 ) у березні 2021 перебував у відпустці без збереження заробітної плати 3 календарних дні (а.с. 116-117).

12 грудня 2023 року ОСОБА_2 подав до Головного управління ДПС у Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області та Управління інспекційної діяльності у Тернопільській області Південно Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці скарги на дії ФОП ОСОБА_1 РНОКПП: НОМЕР_6 , у яких просив провести перевірку дотримання законодавства ФОП ОСОБА_1 , РНОКП - НОМЕР_6 , під час подачі уточненого звіту Д1 від 04.12.2023 та перевірити факт, чи перебував ОСОБА_3 у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_1 з 29.03.2021 по 31.03.2021 (а.с. 118-120).

Згідно виписок із медичної картки стаціонарного хворого № 09038 від 04.09.2023, № 09231 від 13.09.2023, ОСОБА_2 перебував на стаціонарному лікуванні у КНП «Тернопільська комунальна міська лікарня № 2» у Неврологічному відділені з 29.08.2023 по 04.09.2023 з діагнозом: Ішемічний атеротроботичний інсульт (29.08.23) в басейні лівої передньої нижньої мозочкової артерії, гострий період із помірною мозочковою атаксією на ґрунті тромбозу лівої хребетної артерії на рівні V2, V3, V4. Гіпертонічна хвороба ІІІ ст. ст2 гіпертензивне серце. ІХС. Кардіосклероз атеросклеротичний з фіброкальцинозом аортального та мітрального клапанів. Атеросклероз аорти. ДДЛШ І тип та у період з 04.09.2023 по 13.09.2023 з діагнозом: ЦВХ: Церебральний атеросклероз: оклюзія лівої ХА (165.0). Супутні: Гіпертонічна хвороба ІІ ст., 2 ст. КВР дуже високий. СН НА. ПТФС лівої н/к набрякова форма. Варикозна хвороба підшкірних вен н/к басейн ВПВ. ХВН 2 ст. (а.с. 52-54).

Також позивач долучив до матеріалів справи у суді першої інстанції фотознімки, на яких зафіксовано транспортний засіб - автобус марки «Богдан А-09202», д.н.з. НОМЕР_1 після ДТП, яка відбулась 29.03.2021, із пошкодженнями отриманими в результаті ДТП на якому міститься таблички «Тернопіль Підволочиськ», «Скалат Іванівка» (а.с. 102-103).

Допитаний в суді першої інстанції ОСОБА_3 , який є третьою особою, зазначав, що на момент ДТП він перебував у відпустці, яку взяв на три дні, починаючи з 29.03.2021 року. Вказував, що на його прохання, між ним та ФОП ОСОБА_1 27.03.2021 року було укладено договір позички вищезгаданого транспортного засобу, з метою перевезення речей його тещі. Зазначав, що в день ДТП він не зняв з лобового скла автобуса вказівник маршруту Тернопіль-Підволочиськ.

Допитаний в суді першої інстанції в якості свідка позивач ОСОБА_2 зазначав, що ДТП сталась коли відповідач повертав в сторону приміського вокзалу. Звертав увага на те, що на транспортному засобі була наявна табличка «Тернопіль Підволочиськ через Скалат Іванівку», однак в подальшому приїхав власник автобусу ОСОБА_1 та зняв вказану табличку. Також він чув, як ОСОБА_1 на місці події казав, що іншого транспортного засобу на даному маршруті немає. Крім того зазначив, що з ним у транспортному засобі був пасажир, який отримав тілесні ушкодження.

Задовольняючи позовну вимогу про стягнення майнової шкоди з ФОП ОСОБА_1 на користь позивача, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості її розміру та вважав, що на момент вчинення ДТП водій ОСОБА_3 перебував із відповідачем у трудових відносинах, а тому саме останній, в силу ч.1 ст. 1172 ЦК, як володілець транспортного засобу, має нести обов`язок з відшкодування шкоди, завданої його працівником.

Задовольняючи частково позовну вимогу про стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції вважав, що з врахуванням обставин справи, засад верховенства права, вимог розумності, виваженості і справедливості, розмір моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню позивачу ОСОБА_2 повинен становити 10 000 грн.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

За ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Так, в апеляційній скарзі по суті не оспорюється розмір чи факт завданої майнової та моральної шкоди, а фактично заперечується обставина наявності у відповідача обов`язку по відшкодуванню шкоди, завданої внаслідок ДТП.

Частиною першою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права.

Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо).

Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків).

Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу.

З аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду».

За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини першої статті 1191 ЦК набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування.

Виходячи з наведених норм права, шкода (у тому числі моральна), завдана внаслідок ДТП із вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Зазначене узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі № 6-108цс13, підтриманою у постановах Верховного Суду від 23 березня 2020 року у справі № 373/1773/18-ц, від 20 листопада 2019 року у справі № 501/2298/16-ц, від 05 вересня 2018 року у справі № 534/872/16-ц, від 25 листопада 2020 року у справі №760/28302/18.

Так, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про критичну оцінку доводів сторони відповідача, в яких він посилається на те, що на момент вчинення ДТП ОСОБА_3 перебував у відпустці без збереження заробітної плати та користування транспортним засобом автобусом марки «Богдан А-09202» д.н.з. НОМЕР_1 для задоволення власних приватних інтересів та потреб на підставі договору позички транспортного засобу від 27.03.2021 року.

Відповідно до вимог податкового законодавства відпустку без збереження зарплати, яка надається працівникам, незалежно від того, частину місяця чи весь місяць працівник перебував у відпустці обов`язково потрібно відображати у Д1 Податкового розрахунку. Якщо працівник перебував у відпустці за свій рахунок, то в Д1 у місяці, на який вона припала, потрібно зазначити кількість календарних днів цієї відпустки. Для цього передбачена спеціальна графа 13 «Кількість календарних днів без збереження заробітної плати».

На виконання ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25.10.2023 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області було надано суду першої інстанції відповідь № 1900-0901-7/48864 від 16.11.2023 року, разом із довідкою ОК-5 та повідомлено, що ОСОБА_3 у період з 29.03.2021 по 31.03.2021 не перебував у відпустці без збереження заробітної плати.

04.12.2023 року ФОП ОСОБА_1 РНОКПП: НОМЕР_6 подав уточнюючі відомості про нарахування заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) застрахованим особам за 3 місяць 1 кварталу 2021 року, у яких зазначив, що ОСОБА_3 у березні 2021 року перебував у відпустці без збереження заробітної плати 3 календарні дні,

Відповідно до листа Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області № 1900-0704-8/53001 від 12.12.2023 року, станом на 08.12.2023 року, згідно уточнюючого звіту «Податковий розрахунок» за І квартал 2021 року від 04.12.2023 року № 942020, ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_7 ) у березні 2021 перебував у відпустці без збереження заробітної плати 3 календарних дні.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно надав критичну оцінку зазначеним доказам, оскільки такі уточнення відповідачем було подано вже після звернення позивача до суду з позовом про стягнення з ФОП ОСОБА_1 шкоди отриманої в результаті ДТП та, в свою чергу, вони суперечать наданій Головним управлінням Пенсійного Фонду у Тернопільській області відповіді № 1900-0901-7/48864 від 16.11.2023 року, згідно якої ОСОБА_3 у період з 29.03.2021 по 31.03.2021 не перебував у відпустці без збереження заробітної плати.

Також колегія суддів звертає увагу, що вказані дані були здобуті позивачем після подачі уточненого звіту Д1 від 04.12.2023 року, а факт ДТП мав місце у березні 2021 року.

Водночас апеляційний суд відхиляє доводи скаржника про те, що судом залишено поза увагою табель обліку робочого часу з огляду на таке.

Так, вказаний табель був складений самим відповідачем - ФОП ОСОБА_1 та поданий до суду через значний проміжок часу після ДТП. Цей табель жодним чином не реєструється та не перевіряється будь-якими компетентними органами, а тому відповідач мав можливість після ДТП скласти цей табель і внести до нього будь-які відомості для уникнення своєї цивільної відповідальності. Крім того, відомості, які зазначені в ньому суперечать відомостям, які зазначалися ФОП ОСОБА_1 , як роботодавцем, при подачі щоквартального об`єднаного звіту з ПДСО та ЄСВ, а тому в даному випадку він не може бути належним та допустимим доказом.

Також не заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що укладений між ним, як власником транспортного засобу та ОСОБА_3 , який керував транспортним засобом під час дорожньо транспортної пригоди, письмовий договір позички беззаперечно свідчить про те, що на момент ДТП останній не перебував з ним у трудових відносинах.

Так, відповідно до змісту статей 827, 828 ЦК України, за договором позички одна сторона (позичкодавець) безоплатно передає або зобов`язується передати другій стороні (користувачеві) річ для користування протягом встановленого строку. Користування річчю вважається безоплатним, якщо сторони прямо домовилися про це або якщо це випливає із суті відносин між ними. Договір позички транспортного засобу (крім наземних самохідних транспортних засобів), в якому хоча б однією стороною є фізична особа, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Сторони дотримались вимоги закону і уклали даний договір в простій письмовій формі, оскільки предметом договору був наземний самохідний транспортний засіб.

Проте, із змісту даного договору не вбачається про безоплатність користування транспортним засобом, який переданий у позичку ОСОБА_3 , оскільки сторони договору прямо не домовилися про це в умовах договору і це не випливає із суті відносин між ними.

Відсутність такої умови договору позички суперечить самій правовій природі такого договору, його істотній умові, а тому такий договір не може вважатися належним та допустимим доказом.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції в цій частині, які зроблені відповідно до встановлених обставин справи.

Відтак правильним є висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_3 , вина якого у вчиненні ДТП доведена ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24.04.2023 у справі № 607/11377/21, перебував у трудових відносинах із ФОП ОСОБА_1 , виконував при цьому трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автобусом марки «Богдан А-09202» д.н.з. НОМЕР_1 , що належить ФОП ОСОБА_1 , а тому саме ФОП ОСОБА_1 відповідно до вимог частини першої статті 1172 ЦК України є особою, відповідальною за відшкодування шкоди, завданої позивачу в результаті ДТП.

Доводи апелянта про те, що він не є належним відповідачем у даній справі, а відповідальність за завдану шкоду, в силу ч.2 ст. 1187 ЦК України має нести саме водій ОСОБА_3 - його найманий працівник, який станом на момент вчинення ДТП перебував у відпустці та якому транспортний засіб «Богдан А-09202» д.н.з. НОМЕР_1 був переданий у користування для власних потреб на підставі договору позички від 27.03.2021 року, колегія суддів вважає такими, що не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи, встановленими судом обставинами справи, а тому відхиляє їх.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що в силу ч.1 ст. 1191 ЦК України ФОП ОСОБА_1 має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Також колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що відповідно до ст. 23 ЦК України позивач має право на відшкодування моральної шкоди.

Апеляційний суд вважає, що визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди 10 000 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, оскільки судом було враховано, що внаслідок ДТП транспортний засіб позивача Peugeot Partner д.н.з. НОМЕР_2 є фізично знищеним, у зв`язку із чим він знаходився в негативному емоційно-психічному стані, викликаному внутрішньою напруженістю, втратою сну, що переросла в моральні страждання, при цьому тривале не відшкодування йому повного розміру завданої йому матеріальної шкоди позбавило його можливості придбати аналогічний транспортний засіб. Крім того, суд враховував, що для відновлення порушеного права, позивач був вимушений залучати судового експерта для визначення вартості матеріального збитку, надавати пояснення органам досудового розслідування та суду щодо обставин ДТП та залучати адвоката для звернення до суду, витрачати час для участі в судових засіданнях.

Щодо стягнення судових витрат понесених у вигляді правничої допомоги у суді першої інстанції.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У частині обґрунтованості понесених відповідачем витрат, пов`язаних з правничою допомогою, у заявленому розмірі, суд враховує положення ч.4 ст.137 ЦПК України, відповідно до якої розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

З матеріалів справи вбачається, що між адвокатом Янчишиним В.Й. та Клієнтом ОСОБА_2 відбулося укладання Договору про надання правової допомоги від 25 серпня 2023 року, Клієнт доручає, а Адвокат приймає доручення про надання клієнту юридичної допомоги, до якої відносить в тому числі підготовка та подача позовної заяви про відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП. Представництво інтересів у Тернопільському міськрайонному суді Тернопільської області, Тернопільському апеляційному суді, Верховному суді, установах та організаціях з питань даного предмету спору.

Із змісту п. 4.1, 4.2. Договору вбачається, що сторони встановили погодинну оплату, якості порядку обчислення гонорару адвоката. Вартість години роботи адвоката становить 1 000 грн. Клієнт зобов`язується оплатити Адвокату вартість правничої допомоги протягом 30 календарних днів з моменту набрання рішення законної сили.

Відповідно до акту виконаних робіт № 01 від 22 листопада 2023 року виконаних адвокатом Янчишиним В.Й. Клієнту ОСОБА_2 , за договором про надання правової допомоги від 25 серпня 2023 року, Адвокат надав Клієнту юридичні послуги відповідно до Договору про надання правової допомоги від 25 серпня 2023 року, а Клієнт прийняв наступні послуги: попереднє опрацювання матеріалів (документів) наданих клієнтом. Надання консультації клієнту щодо наявності правових підстав для відшкодування шкоди заподіяної внаслідок ДТП. Опрацювання законодавчої бази, що регулює спірні правовідносини та судової практики 0,5 год. вартістю 500 грн; підготовка тa подача претензії щодо відшкодування шкоди до ФОП ОСОБА_1 1 год. вартістю 1000 грн; підготовка та подача адвокатських запитів в Головне управління ПФУ в Тернопільській області №?77 від 17.08.2023, підготовка та подача адвокатського запиту в Головне управління ДПС у Тернопільській області № 78 від 17.08.2023 1 год. вартістю 1000 грн; підготовка та подача позовної заяви із додатками про відшкодування завданої шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди від ОСОБА_2 до ФОП ОСОБА_1 5 год. вартістю 5000 грн; участь у судових засіданнях у Тернопільському міськрайонному судді Тернопільської області, не залежно від часу та кількості судових засідань 2 год. вартістю 2000 грн. Загальна вартість послуг адвоката становить 9500 грн.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо зменшення суми заявлених позивачем витрат на правову допомогу з 9 500 грн. до 5 000 грн., оскільки саме такий розмір витрат на правову допомогу в суді першої інстанції відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру.

Доводи апелянта про те, що судом безпідставно задоволено позов в частині стягнення повної вартості витрат на правову допомогу є необґрунтованими, оскільки судом було стягнуто 5000 грн., а не 9500 грн., як просив позивач.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що адвокатом не додано до позовної заяви та під час підготовчого судового засідання розрахунку компенсації витрат на професійну правничу допомогу та довідки про їх оплату і відповідно це є підставою для відмови у такому відшкодуванні, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки відповідно до змісту ст. 134 ЦПК України, у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат разом з першою заявою по суті спору в суду виникає право, а не обов`язок відмовити у їх відшкодуванні. Разом з тим, такі докази подані відповідно до вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції в цій частині не спростовують.

Щодо стягнення витрат на правову допомогу в суді апеляційної інстанції.

За положеннями частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п.12 ч.3 ст. 2 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що договір між адвокатом Янчишиним В.Й. та Клієнтом ОСОБА_2 був укладений про надання правової допомоги від 25 серпня 2023 року.

Згідно акту виконаних робіт №02 від 27 травня 2024 року вбачається, що Адвокат надав Клієнту юридичні послуги відповідно до Договору про надання правової допомоги від 25 серпня 2023 року, а Клієнт прийняв наступні послуги: підготовка та подача відзиву на апеляційну скаргу адвоката Василишина К.В. В інтересах ФОП ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 квітня 2024 року у справі №607/17755/23.

Кількість годин, що були потрачені на надання послуг адвокатом 4год. Вартість послуг адвоката 1 000 грн. за 1 год. роботи. Розрахунок 4 год. х 1 000 грн. = 4 000 грн.

З урахуванням наведеного та відсутності заперечень зі сторони відповідача щодо понесених позивачем витрат на правничу допомогу, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 4 000 грн.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, порушень норм матеріального чи процесуального права судом не допущено. Підстави для скасування рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги відсутні.

Щодо судових витрат.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Ураховуючи, що за результатами апеляційного перегляду справи, результат вирішення справи залишився незмінним, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 квітня 2024 року залишити без змін.

Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_8 ) 4 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 25 липня 2024 року.

Головуючий Гірський Б.О.

Судді: Костів О.З.

Храпак Н.М.