ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2024 року

м. Київ

справа № 170/375/23

провадження № 61-7733св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Редько Олександр Вікторович, на постанову Волинського апеляційного суду від 17 квітня 2024 року у складі колегії суддів: Здрилюк О. І., Бовчалюк З. А., Карпук А. К., і виходив з наступного.

Зміст позовної заяви та її обґрунтування

1. У червні 2023 року акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

2. На обґрунтування позовних вимог АТ «Ощадбанк» зазначало, що 25 грудня 2007 року між ВАТ «Ощадбанк» і ОСОБА_1 було укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 3643, за умовами якого позичальнику було видано кредит у розмірі 400 000,00 грн строком до 24 грудня 2017 року.

3. З метою забезпечення виконання умов кредитного договору 25 грудня

2007 року було укладено договір іпотеки нерухомого майна, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передав в іпотеку банку нерухоме майно, а саме: земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, загальною площею 0,14 га, розташовану за адресою:

АДРЕСА_1 та незавершений будівництвом житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, розташований на зазначеній земельній ділянці, готовність якого відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № 16520034, виданого Волинським обласним бюро технічної інвентаризації 02 листопада

2007 року, становить 91 %, з усіма подальшими покращеннями та доробками. Сторони погодилися, що загальна вартість предмета іпотеки становить 765 786,00 грн (пункт 1.4 договору іпотеки).

4. У зв`язку з порушенням позичальником зобов`язань за кредитним договором, за заявою банку 30 грудня 2008 року приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Базалицькою О. Р. вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на предмет іпотеки.

5. Протягом 2009-2019 років виконавчий напис неодноразово перебував на примусовому виконанні в органах державної виконавчої служби, однак не був виконаний.

6. Постановою начальника відділу Шацького районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Волинській області від 13 червня 2019 року виконавче провадження ВП №57342873 з виконання вищевказаного виконавчого напису закінчено у зв`язку зі смертю ОСОБА_1 23 грудня

2018 року.

7. Посилався банк на те, що на дату смерті залишилися невиконаними зобов`язання позичальника за договором відновлювальної кредитної лінії

№ 3643, заборгованість по якому визначена у виконавчому написі та становить 429 767,30 грн, з яких: 400 000,00 грн - загальний борг по кредиту, 22 283,82 грн - загальна сума нарахованих процентів, 683,48 грн - загальна сума пені, 6 800,00 грн - витрати за вчинення виконавчого напису.

8. Зазначав, що про факт смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальника

ОСОБА_1 банк дізнався з отриманої на запит свого представника відповіді Луцького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Волинській області від 18 квітня 2019 року.

9. 13 травня 2019 року банком подано до Першої Луцької державної нотаріальної контори заяву з грошовими вимогами до спадкоємців померлого позичальника ОСОБА_1 в порядку статті 1281 Цивільного кодексу України, яку було прийнято і заведено спадкову справу № 253/2019.

10. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 березня 2021 року у справі № 161/17311/20, яке набрало законної сили 06 травня 2021 року, встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 зі спадкоємцем ОСОБА_1 на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_2 . У рішенні суду зазначено, що метою звернення позивача з указаним позовом є необхідність оформлення прав на спадкове майно у нотаріальному порядку.

11. З урахуванням вимог статей 17, 23 Закону України «Про іпотеку» та в порядку статті 1282 ЦК України банк звернувся з вимогою до спадкоємця про погашення одноразовим платежем заборгованості за кредитним договором, але відповіді не отримав.

12. Ураховуючи наведене, АТ «Ощадбанк» просило суд: звернути стягнення на предмет іпотеки - земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, загальною площею 0,14 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , та незавершений будівництвом житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, розташований на зазначеній земельній ділянці, готовність якого відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № 16520034, виданого Волинським обласним бюро технічної інвентаризації 02 листопада 2007 року становить 91 %, з усіма їх подальшими покращеннями та доробками, що належать спадкоємцю ОСОБА_1 , у рахунок погашення заборгованості, що виникла у ОСОБА_1 перед банком за кредитним договором - договором відновлювальної кредитної лінії

№ 3643 від 25 грудня 2007 року у розмірі 429 767,30 грн; визначити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням Закону України «Про іпотеку», за початковою ціною предмета іпотеки, яка встановлюється при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на стадії оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Стислий виклад позиції відповідача

13. ОСОБА_1 заперечував проти задоволення позовних вимог

АТ «Ощадбанк». Подав заву про застосування наслідків спливу позовної давності.

Основний зміст та мотиви рішення суду першої інстанції

14. Рішенням Шацького районного суду Волинської області від 12 січня

2024 року у задоволенні позовних вимог АТ «Ощадбанк» відмовлено.

15. Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що вимоги банку про звернення стягнення на предмет іпотеки є обґрунтованими, однак заявлені з пропуском позовної давності, про застосування наслідків якої заявляв відповідач. Зауважено, що оскільки позивач скористався своїм правом на дострокове повернення кредиту шляхом вчинення 30 грудня 2008 року приватним нотаріусом виконавчого напису, чим змінив строк виконання основного зобов`язання та початок перебігу строку позовної давності, тому строк на звернення банку з цим позовом сплив у 2011 році.

Основний зміст та мотиви судового рішення судів апеляційної інстанції

16. Постановою Волинського апеляційного суду від 17 квітня 2024 року апеляційну скаргу АТ «Ощадбанк» задоволено. Рішення Шацького районного суду Волинської області від 12 січня 2024 року скасовано, ухвалено нове судове рішення, яким позовні вимогиАТ «Ощадбанк» задоволено.

17. Звернуто стягнення на спадкове іпотечне майно - земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд загальною площею 0,14 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , та незавершений будівництвом житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, розташований на цій земельній ділянці, готовність якого відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № 16520034, виданого Волинським обласним бюро технічної інвентаризації 02 листопада 2007 року, становить 91%, з усіма їх подальшими покращеннями та доробками, які належать спадкоємцю ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , - ОСОБА_1 , у рахунок погашення заборгованості, що виникла у ОСОБА_1 перед АТ «Ощадбанк» за кредитним договором - договором відновлювальної кредитної лінії № 3643 від 25 грудня 2007 року у розмірі 422 967,30 грн, з яких: 400 000,00 грн - загальний борг по кредиту;

22 283,82 грн - загальна сума нарахованих процентів; 683,48 грн - загальна сума пені; а також у рахунок погашення заборгованості по витратах за вчинення виконавчого напису, виданого 30 грудня 2008 року - у розмірі 6 800,00 грн.

18. Визначено спосіб реалізації спадкового іпотечного майна, шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням Закону України «Про іпотеку» за початковою ціною предмета іпотеки, яка встановлюється при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на стадії оцінки майна, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом.Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

19. Постанова суду апеляційної інстанції мотивована помилковістю висновків суду першої інстанції про пропуск позивачем позовної давності при зверненні до суду із позовом у цій справі. Зазначено, що оскільки банк про особу спадкоємця ОСОБА_1 дізнався зі змісту рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 березня 2021 року у справі №161/17311/20, яке набрало законної сили 06 травня 2021 року, а тому перебіг позовної давності для банку почався саме з цієї дати. Позовна заява АТ «Ощадбанк» подана в межах трьох років з моменту, коли банк дізнався про особу спадкоємця.

Узагальнені доводи касаційної скарги

20. 24 травня 2024 року ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Редько О. В., звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Волинського апеляційного суду від 17 квітня 2024 року та залишити в силі рішення Шацького районного суду Волинської області від 12 січня 2024 року.

21. Підставами касаційного оскарження вказаної постанови апеляційного суду заявник зазначає неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, посилаючись на те,

що апеляційний суд застосував норми права без урахування висновків

щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених

у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі

№ 369/6892/15-ц, від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, від

02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19, у постановах Верховного Суду від

02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі

№ 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17, від 03 червня 2020 року у справі № 2-3258/2008, від 18 серпня 2021 рокуу справі № 201/15310/16, від 21 вересня 2022 року у справі № 645/5557/16-ц (пункт 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України), а також вказує, що апеляційний суд не дослідив зібрані у справі докази та не надав їм належної правової оцінки (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

22. Касаційна скарга обґрунтована посиланням на те, що суд апеляційної інстанції не урахував, що спірні правовідносини є кредитно-спадковими, а тому регулюються іншими правовими нормами.

23. Заявник акцентує увагу на тому, що постановою Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 161/5814/13-ц відмовлено у задоволенні позовних вимог банку про стягнення заборгованості за кредитним договором, заявлених зокрема до нього, як правонаступника ОСОБА_1 , у зв'язку з пропуском позовної давності. Зазначений позов подано у 2013 році, тобто за життя ОСОБА_1 , розмір заборгованості заявлено станом на 31 липня 2008 року.

24. Зауважує, що банку було відомо про смерть ОСОБА_1 ще 18 квітня 2019 року, що визнавалось сторонами. 13 травня 2019 року позивачем було подано до нотаріуса заяву з грошовими вимогами до спадкоємців померлого позичальника. Більш того, у березні 2020 року він подавав клопотання у справі №170/88/20 за заявою АТ «Ощадбанк» про визнання спадщини відумерлою, про залучення його до участі у справі, а тому вважає, що позивачу було достеменно відомо про те, що він є спадкоємцем ОСОБА_1 ще з березня 2020 року.

25. Зазначає про неефективність обраного позивачем способу захисту своїх прав, оскільки він в розумінні Закону України «Про іпотеку» не є іпотекодавцем спірного майна, оскільки воно за ним не зареєстроване. Крім того, заявлений спосіб реалізації майна не передбачений Законом України «Про іпотеку» на час розгляду справи.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

26. Ухвалою Верховного Суду від 30 травня 2024 року поновлено ОСОБА_1 строк на касаційне оскарженняпостанови Волинського апеляційного суду від 17 квітня 2024 року, відкрито касаційне провадження у справі № 170/375/23, витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.

27. Ухвалами Верховного Суду від 17 червня 2024 року та 08 липня 2024 року відмовлено ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Редько О. В., у задоволенні клопотань про зупинення виконання постанови Волинського апеляційного суду від 17 квітня 2024 року.

28. 13 червня 2024 року матеріали цивільної справи № 170/375/23 надійшли на адресу Верховного Суду.

29. Ухвалою Верховного Суду від 17 липня 2024 року справу призначено до судового розгляду колегією з п`яти суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу

30. 19 червня 2024 року АТ «Ощадбанк» за допомогою засобів поштового зв`язку подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , у якому, посилаючись на необґрунтованість доводів скарги, просить суд відмовити у її задоволенні.

31. Відзив на касаційну скаргу обґрунтований посиланням на те, що 09 травня 2023 року АТ «Ощадбанк» звернулося з вимогою до спадкоємця ОСОБА_1 про погашення заборгованості одноразовим платежем, однак зазначені вимоги залишились без виконання. Більш того, з огляду на те, що відповідач заперечує вимоги банку, то він фактично відмовляється від сплати такої заборгованості, що є підставою для накладення стягнення на спадкове майно (абзац 2 частини другої статті 1282 ЦК України).

32. Зауважує, що про факт смерті позичальника банку стало відомо 18 квітня

2019 року, однак з огляду на відсутність його спадкоємців, заяву про стягнення заборгованості було подано через нотаріуса. Про спадкоємця ОСОБА_1 банк дізнався лише зі змісту рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 березня 2021 року у справі № 161/17311/20, яке набрало законної сили 06 травня 2021 року. З урахуванням наведеного, правильними вважає висновки апеляційного суду, що саме з 06 травня 2021 року почався відлік строку на звернення з позовом до ОСОБА_1 , як до спадкоємця позичальника/іпотекодавця, після смерті якого залишились невиконаними зобов`язання по вчиненому нотаріусом виконавчому напису.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

33. 25 грудня 2007 року між ВАТ «Ощадбанк», правонаступником якого є

АТ «Ощадбанк», і ОСОБА_1 було укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 3643, за умовами якого останній отримав кредитні кошти в сумі 400 000,00 грн зі сплатою 16 % річних за користування кредитом, з терміном остаточного погашення не пізніше 24 грудня 2017 року.

34. З метою забезпечення виконання умов кредитного договору, 25 грудня 2007 року було укладено договір іпотеки нерухомого майна, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передав в іпотеку банку нерухоме майно, а саме: земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку

та господарських споруд, загальною площею 0,14 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , та незавершений будівництвом житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, розташований на зазначеній земельній ділянці, готовність якого відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № 16520034, виданого Волинським обласним бюро технічної інвентаризації 02 листопада

2007 року, становить 91 %, з усіма їх подальшими покращеннями та доробками.

35. Сторони погодилися, що загальна вартість предмета іпотеки становить 765 786,00 грн (пункт 1.4 договору іпотеки).

36. У зв`язку з порушенням позичальником зобов`язань за кредитним договором, за заявою банку 30 грудня 2008 року приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Базалицькою О. Р. вчинено виконавчий напис, згідно з яким запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, і за рахунок коштів, отриманих від реалізації майна, задовольнити вимоги банку у розмірі 432 517,30 грн, з яких: 400 000,00 грн - сума непогашеного кредиту, 25 0333,82 грн - проценти за користування кредитом: 683,48 грн - пеня за несвоєчасне погашення кредиту, 6 800 грн - витрати за вчинення виконавчого напису. Виконавчий напис зареєстровано в реєстрі за № 2471.

37. Виконавчий напис перебував на примусовому виконанні в органах державної виконавчої служби, однак залишився невиконаним.

38. Постановою начальника відділу Шацького районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Волинській області від 13 червня 2019 року виконавче провадження ВП № НОМЕР_1 з виконання вищевказаного виконавчого напису закінчено у зв`язку зі смертю боржника ОСОБА_1 23 грудня 2018 року.

39. Про факт смерті 23 грудня 2018 позичальника ОСОБА_1 банк було повідомлено у відповіді, наданій Луцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Волинській області від 18 квітня 2019 року.

40. Згідно з розрахунком банку станом на 23 грудня 2018 року ОСОБА_1 мав заборгованість за договором відновлювальної кредитної лінії № 3643 від 25 грудня 2007 року у розмірі 422 967,30 грн, з яких: 400 000,00 грн - загальний борг по кредиту; 22 283,82 грн - загальна сума нарахованих процентів; 683,48 грн- загальна сума пені.

41. Також у зв`язку із невиконанням виконавчого напису мав заборгованість по витратах за його вчинення у розмірі 6 800,00 грн.

42. Згідно з копією спадкової справи, 13 травня 2019 року банком подано до Першої Луцької державної нотаріальної контори заяву з грошовими вимогами до спадкоємців померлого позичальника/іпотекодавця ОСОБА_1 в порядку статті 1281 ЦК України, яка надійшла 20 травня

2019 року, була прийнята і на підставі якої було заведено спадкову справу

№ 253/2019.

43. Державний нотаріус Першої Луцької державної нотаріальної контори у листі від 30 травня 2019 року повідомив банк, що не вправі надавати інформацію про осіб, які подали заяву про прийняття або відмову від прийняття спадщини. У разі звернення спадкоємців ОСОБА_1 для отримання свідоцтв про право на спадщину, претензія банку буде доведена до їх відома.

44. 07 травня 2020 року Першою Луцькою державною нотаріальною конторою зареєстровано заяву ОСОБА_1 від 13 лютого 2020 року про прийняття спадщини, на яку 18 травня 2020 року дано відповідь з пропозицією у судовому порядку встановити факти, необхідні для прийняття спадщини після смерті батька.

45. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 березня 2021 року у справі № 161/17311/20, яке набрало законної сили 06 травня 2021 року, встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 зі спадкоємцем ОСОБА_1 на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_2 . У рішенні суду зазначено, що метою позивача при зверненні з цим позовом є необхідність оформлення прав на спадкове майно у нотаріальному порядку.

46. 24 грудня 2021 року до нотаріальної контори надійшла заява ОСОБА_1 про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_1 за законом з посиланням на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 березня 2021 року.

47. Копія спадкової справи не містить даних про отримання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину за законом.

48. 09 травня 2023 року банк надіслав відповідачу вимогу кредитора, у якій на підставі статті 1282 ЦК України запропонував задовольнити вимогу кредитора шляхом одноразового платежу, яка залишилася без виконання.

Позиція Верховного Суду

49. Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

50. Відповідно до пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

51. Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

52. Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

53. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

54. Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

55. Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

56. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року в справі № 925/642/19 зазначено, що порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

57. Спірні правовідносини стосуються захисту прав кредитора на задоволення своїх вимог після смерті боржника за кредитним та іпотечними договорами. З огляду на доводи касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження у справі, а також приписи частини першої статті 400 ЦПК України, межами касаційного перегляду є перевірка дотримання судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права в частині висновків про застосування позовної давності.

58. Цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 ЦК України). Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і не договірних зобов`язань.

59. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

60. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання.

61. Статтями 1216, 1218 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

62. Відповідно до частин першої, другої статті 1221 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

63. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (стаття 1223 ЦК України).

64. Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

65. За частиною першою статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

66. Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачою йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

67. Згідно із положеннями статті 1281 ЦК України, у редакції, яка діяла на час відкриття спадщини, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги.

68. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

69. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

70. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

71. Відповідно до положень статті 1282 ЦК України, у редакції, яка діяла на час відкриття спадщини, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

72. За змістом наведених вище норм права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ними у спадщину майна. Звідси обов`язок спадкоємців боржника перед кредиторами спадкодавця виникає лише у межах, передбачених статтею 1282 ЦК України, тобто в межах вартості майна, одержаного у спадщину. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця, і, як наслідок, у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи.

73. Оскільки зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Стаття 1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред`явлення таких вимог, застосовується і до кредитних зобов`язань, забезпечених іпотекою. Сплив цих строків має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права) за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань.

74. Подібний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц, від 13 березня 2019 року у справі № 520/7281/15-ц, від 01 квітня 2020 року у справі

№ 520/13067/17, від 03 листопада 2020 року у справі № 916/617/17).

75. Тлумачення статті 1281 ЦК України свідчить про те, що вказана норма не встановлює певного порядку пред`явлення вимог кредиторів. Пред`явлення вимог може відбутися як безпосередньо спадкоємцю, так і через нотаріуса (постанова Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 758/8549/15).

76. У разі смерті позичальника за кредитним договором за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника в основному зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину (постанова Верховного Суду України від 17 квітня 2013 року у справі № 6-18цс13, постанова Верховного Суду від 11 липня 2018 року у справі № 2-2519/11).

77. Поняття «строк пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців» не тотожне поняттю «позовна давність». Так, частина четверта статті 1281 ЦК України визначає наслідком пропуску кредитором спадкодавця строків пред`явлення вимог до спадкоємців позбавлення права вимоги такого кредитора, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті. Тоді як згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

78. Зазначене узгоджується із правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 17 квітня 2018 року у справі

№ 522/407/15 від 13 березня 2019 року у справі № 520/7281/15.

79. Відповідно до частин першої-третьої статті 23 Закону України «Про іпотеку» у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна навіть у випадку, якщо до відома набувача не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

80. Особа, до якої перейшло право власності (право господарського відання, спеціальне майнове право) на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права та несе всі його обов`язки за іпотечним договором в обсязі та на умовах, що існували до набуття такою особою права власності на предмет іпотеки.

81. Якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальності перед іпотекодержателем за виконання основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки.

82. У постанові Верховного Суду у від 18 вересня 2019 року у справі

№ 640/6274/16-ц зазначено, що при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги; коло спадкоємців, які прийняли спадщину; - при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України.

83. До обов`язку позивача як кредитора спадкодавця належить доказування обставин щодо розміру заборгованості боржника на день відкриття спадщини, наявність спадкоємців боржника, дотримання кредитором строку, визначеного статтею 1282 ЦК України, звернення з вимогою до спадкоємців боржника, а до обов`язку спадкоємця позичальника, у разі заперечення проти заявлених вимог, належить обов`язок доведення розміру та вартості успадкованого ним майна. Таким чином, обсяг спадкового майна та його вартість повинен доводити спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна (постанови Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі № 496/4363/15-ц, від 26 жовтня 2022 року у справі № 336/437/21, від 20 березня 2024 року у справі № 128/839/19).

84. Згідно з частинами першою-четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

85. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

86. Судами попередніх інстанцій встановлено, що про смерть 23 грудня

2018 року ОСОБА_1 його кредитор АТ «Ощадбанк» дізнався 18 квітня 2019 року, що визнається сторонами спору (відповідні доводи наведені також у касаційній скарзі ОСОБА_1 ). Із заявою до спадкоємців померлого позичальника ОСОБА_1 АТ «Ощадбанк» звернувся

13 травня 2019 року, шляхом подання до Першої Луцької державної нотаріальної контори заяви з грошовими вимогами, на підставі якої було заведено спадкову справу № 253/2019. Зазначене свідчить про дотримання позивачем вимог статті 1281 ЦК України.

87. 07 травня 2020 року Першою Луцькою державною нотаріальною конторою зареєстровано заяву ОСОБА_1 від 13 лютого 2020 року про прийняття спадщини, на яку 18 травня 2020 року надано відповідь з пропозицією у судовому порядку встановити факти, необхідні для прийняття спадщини після смерті батька. Зазначене стало підставою для звернення ОСОБА_1 до суду. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 березня 2021 року у справі № 161/17311/20, яке набрало законної сили 06 травня 2021 року, встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 зі спадкоємцем ОСОБА_1 на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 .

88. На підставі зазначеного судового рішення ОСОБА_1 24 грудня 2021 року подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_1 .

89. Однак, станом на дату подання позову у справі, що переглядається, та його розгляду у судах попередніх інстанцій відсутні відомості про видачу спадкоємцю ОСОБА_1 - ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину, зокрема на предмет іпотеки, а також про виконання спадкоємцем, який прийняв спадщину, вимог кредитора спадкодавця, зокрема заявлених як до нотаріуса у травні 2019 року, так і особисто до спадкоємця у травні 2023 року.

90. Враховуючи, що на момент смерті ОСОБА_1 виконавчий напис від 30 грудня 2008 року залишився невиконаним (ВП № НОМЕР_1), що не заперечувалося сторонами, АТ «Ощадбанк» пред'явило свої вимоги до спадкоємців померлого у строк, визначений статтею 1281 ЦК України, однак ОСОБА_1 , який прийняв спадщину, відмовляється від виконання свого обов`язку щодо задоволення вимог кредитора в межах вартості отриманого у спадщину майна, колегія суддів вважає загалом правильними висновки суду апеляційної інстанції про наявність підстав для задоволення позову.

91. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

92. Справедливість - це одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

93. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

94. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (постанова Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).

95. Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

96. Приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення виконання встановлених законом обов`язків. Зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що: особа (особи) «використовувала/використовували право на зло»; наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов: настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які «потерпають» від зловживання нею правом, або не перебувають); враховується правовий статус особи/осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин) (постанова Верховного Суду від 10 лютого 2021 року у справі № 754/5841/17).

97. З огляду на встановлені обставини, з урахуванням принципу розумності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України), завдань цивільного судочинства та принципу пропорційності при здійсненні судочинства, загалом обґрунтованим слід визнати висновок суду апеляційної інстанції щодо наявності підстав для задоволення вимог АТ «Ощадбанк» щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, який увійшов до складу спадщини, відкритої після смерті ОСОБА_1 , та яку прийняв його спадкоємець ОСОБА_1 .

98. Посилання касаційної скарги щодо пропуску позивачем позовної давності при зверненні до суду з позовом у справі, що переглядається, з посиланням на судові рішення у справі № 161/5814/13-ц за позовом АТ «Ощадбанк» до

ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_1 , про стягнення кредитної заборгованості, якими було відмовлено у задоволенні вимог АТ «Ощадбанк» у зв`язку з пропуском позовної давності, є необґрунтованими.

99. Згідно зі змістом постанови Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 161/5814/13-ц, якою скасовано постанову Волинського апеляційного суду від 30 червня 2022 рокута увалено нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, вбачається, що підставою для відмови у задоволенні позову банку, поданого у квітні 2013 року, стала реалізація кредитором свого права на досудове звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису приватного нотаріусу Базалицької О. Р. від 30 грудня 2008 року, внаслідок вчинення якого було змінено строк виконання основного зобов'язання.

100. Натомість виконавче провадження з виконання указаного виконавчого напису було закінчене 13 червня 2019 року саме у зв'язку зі смертю боржника. Факт невиконання виконавчого напису приватного нотаріусу Базалицької О. Р. від 30 грудня 2008 рокувизнавався сторонами у спорі, що згідно з частиною першою статті 82 ЦПК України не підлягає доказуванню.

101. З огляду на наведене, факт наявності невиконаного грошового зобов'язання боржника ОСОБА_1 перед кредитором АТ «Ощадбанк» за договором відновлювальної кредитної лінії № 3643 від 25 грудня 2007 року та укладеним на забезпечення виконання його умов договору іпотеки нерухомого майна від 25 грудня 2007 року станом на дату його смерті 23 грудня 2018 року підтверджено. Заявлені АТ «Ощадбанк» вимоги у справі, що переглядається (звернення стягнення на предмет іпотеки), відповідають вартості майна, фактично прийнятого ОСОБА_1 у спадщину. Строк звернення кредитора з вимогами до спадкоємців боржника дотримано, як і дотримано строк позовної давності щодо звернення до суду з позовом про захист прав кредитора спадкодавця на задоволення своїх вимог за рахунок спадкового майна, фактично прийнятого спадкоємцем ОСОБА_1 - ОСОБА_1 (факт прийняття спадщини встановлено на підставі судового рішення, яке набрало законної сили 06 травня 2021 року, позов подано 22 червня 2023 року).

102. Ураховуючи наведене, суд апеляційної інстанції загалом правильно визначився з характером спірних правовідносин, нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, та дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову.

103. Доводи касаційної скарги зазначених висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, зводяться в загальному до переоцінки доказів.

104. Слід зазначити, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).

105. Посилання касаційної скарги на неефективний спосіб захисту прав

АТ «Ощадбанк» при визначенні способу реалізації спадкового іпотечного майна шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», колегія суддів відхиляє.

106. Зі змісту частини першої статті 41 Закону України «Про іпотеку» вбачається, що реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

107. Водночас, зупинення дії зазначеної статті на період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення, не є підставою для відмови у задоволенні таких вимог кредитора.

108. Верховний Суд у постанові від 22 червня 2022 року у справі № 296/7213/15 зауважував, що згадані норми права не втратили свою чинність, оскільки не були виключені з тексту зазначеного Закону, а спеціальним законом лише запроваджене зупинення виконання цих правил на певний період. Надалі у разі припинення запровадження воєнного стану дію згаданих правил буде відновлено без окремого рішення та закону.

109. Висновки суду апеляційної інстанції, з урахуванням встановлених у цій справі обставин, не суперечать висновкам Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду, на які посилається заявник у касаційній скарзі.

110. Верховний Суд неодноразово зауважував, що зважаючи на різноманітність правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, ураховуючи фактичні обставини, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності і необхідності застосування правових висновків Верховного Суду в кожній конкретній справі (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 лютого 2022 року у справі

№ 201/16373/16-ц, від 08 серпня 2023 року у справі

№ 910/8115/19(910/13492/21)).

111. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника по суті спору та їх відображення в оскарженому судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду апеляційної інстанції, Верховний Суд виходить з того, що у справі, яка розглядається сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин.

112. Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

113. З урахуванням доводів касаційної скарги ОСОБА_1 , які стали підставою для відкриття касаційного провадження у справі, меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 400 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскарженого судового рішення суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 402, 403, 409, 410, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Редько Олександр Вікторович, залишити без задоволення.

2. Постанову Волинського апеляційного суду від 17 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович