Дата документу 28.11.2024 Справа № 331/5324/24
Запорізький апеляційний суд
Єдиний унікальний № 331/5324/24 Головуючий у 1-й інстанції: Світлицька В.М.
Провадження № 22-ц/807/2200/24 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача Подліянової Г.С.,

суддів: Гончар М.С.,

Кочеткової І.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 03 вересня 2024 року про повернення позовної заяви у справі за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди в порядку регресу, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2024 року Акціонерне товариство «Українська залізниця» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди в порядку регресу.

Просило суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» матеріальну шкоду в порядку регресу в сумі 118 124,46 грн та суму сплаченого судового збору в розмірі 2 422,4 грн.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 03 вересня 2024 року позовну заяву Акціонерного товариства «Українська залізниця» до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди в поряду регресу повернуто позивачу на підставі п. 1 ч. 4 ст. 155 ЦПК України.

Не погоджуючись з вищезазначеною ухвалою суду Акціонерне товариство «Українська залізниця» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позовна заява була подана через підсистему «Електронний кабінет» адвоката Дригіна І.М. в підсистемі «Електронний суд», саме як представника (захисника), а не як фізичної особи. Електронний кабінет адвоката це персональний кабінет у підсистемі ЄСІТС, за допомогою якого особі, яка пройшла ідентифікацію, надається доступ до інформації та сервісів Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або її окремих підсистем (модулів), у тому числі можливість обміну документами між судом та учасниками судового процесу. Для того, щоб повернути позовну заяву за пунктом 1 частини 4 статті 185 ЦПК України, суд повинен не просто константувати факт не подання позивачем до позову документа, який підтверджує повноваження представника, але і встановити, що заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати. Вважає, що дійшовши висновку про ненадання позивачем документів на підтвердження повноважень, суд мав би застосувати положення ч. 1 ст. 185 ЦПК України та залишити позовну заяву без руху, а не повертати її. Крім того, за наявності сумнівів щодо наявності права у ОСОБА_2 здійснювати адвокатську діяльність та відповідно наявності повноважень на підписання позовної заяви, суд першої інстанції має можливість скористатися відомостями, що містяться у Єдиному реєстрі адвокатів України в електронній базі даних, яка містить відомості про чисельність і персональний склад адвокатів України, які відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» набули права на зайняття адвокатською діяльністю, вказана інформація є вільному доступі. Прийнятим рішенням районний суд обмежив право АТ «Укрзалізниця» на судовий захист порушених прав.

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст. 360 ЦПК України, до суду не надходило. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Пунктом 6 частиною 1 ст. 353 ЦПК України передбачено оскарження ухвали суду першої інстанції щодо повернення заяви позивачеві (заявникові).

Відповідно до ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до положень частини першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам відповідає.

Дійшовши висновку про необхідність повернення позовної заяви Акціонерного товариства «Українська залізниця» поданої представником ОСОБА_2 на підставі п. 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України, суд першої інстанції виходив з того, що позовна заява підписана особою, яка не надала суду належні документи наявності повноважень на її підписання та звернення з нею до суду від імені та в інтересах позивача.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлено, що Акціонерне товариство «Українська залізниця» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди в порядку регресу в сумі 118 124,46 грн та суму сплаченого судового збору в розмірі 2 422,4 грн (а.с.1-5).

Дана позовна заява подана через підсистему «Електронний суд» від імені адвоката Дригіної Ірини Михайлівни, яка діє на підставі свідоцтва виданого Радою адвокатів Донецької області 29 січня 2020 року на підстав рішення від 24 грудня 2019 року, що підтверджується інформацією зазначеною в Єдиному державному реєстрів адвокатів України, що є в загальному доступі.

До позовної заяви додано довіреність від 12 квітня 2022 року АТ «Українська залізниця» на керівників, заступників філій товариства на здійснення відповідних дій від імені та в інтересах довірителя; поштову накладну; опис поштового вкладення; платіжне доручення на сплату судового збору; накази ОСОБА_3 ; копію паспорта громадянина України ОСОБА_1 ; платіжні інструкції на виплати сум за вимушений прогул, податків з цих сум, судового збору за рішенням суду; рішення суду першої та апеляційної інстанціях у справі №511/960/22; накази ОСОБА_1 (а.с.6-36).

Статтею 177 ЦПК України визначений перелік документів, які додаються до позовної заяви.

Відповідно до частини сьомої статті 177ЦПК України до позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача.

Згідно з частиною першою статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Відповідно до частини першої статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Частиною четвертою статті 62 ЦПК України передбачено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Відповідно до підпункту 12.4 пункту 12 Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 12 квітня 2019 року № 41, ордер має містити назву органу, у якому надається правова допомога адвокатом із зазначенням, у випадку необхідності, виду адвокатської діяльності відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 9901/939/18, звернення до суду адвоката при реалізації права на справедливий суд передбачає надання до суду належних доказів дійсної волі особи, яка є учасником справи, на уповноваження іншої особи на право надання правничої допомоги. Такі докази повинні виключати будь-які сумніви стосовно справжності та чинності такого уповноваження на момент вчинення певної процесуальної дії (докази подаються в оригіналі або у формі копії, якісно оформленої особою, що є учасником справи, із зазначенням назви судового органу, у якому надається правова допомога позивачу), а також стосовно охоплення такої дії дійсним колом повноважень представника, делегованих йому особою, що реалізує право на справедливий суд. Представник повинен демонструвати повагу до суду, підтверджуючи наявність повноважень на представництво, а також не позбавляти довірителя права знати про дії представника.

Суд першої інстанції встановив, що позовну заяву Акціонерного товариства «Українська залізниця» підписано адвокатом Дригіною І.М., яка не надала суду належних документів на підтвердження повноважень на підписання позовної заяви та звернення з позовною заявою до суду від імені та в інтересах позивача, що є підставою для повернення позовної заяви особі, яка її подала відповідно до положення пункту 1 частини четвертої статті 185 ЦПК України.

До позовної заяви додано довіреність посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу від 12 квітня 2022 року, зареєстровано в реєстрі за № 131, якою Акціонерне товариство «Українська залізниця» уповноважує начальника виробничого підрозділу ОСОБА_1 , або заступника начальника виробничого підрозділу ОСОБА_4 , або ОСОБА_5 , або ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які мають право діяти за умови дотримання правил, встановлених Положенням про Філію, здійснювати дії, пов`язані з діяльністю виробничого підрозділу пасажирське вагонне депо станції Одеса-Головна Філії.

Тобто, зазначеною довіреністю не підтверджено повноваження адвоката Дригіної І.М., як представника АТ « Українська залізниця».

Відповідно до пунктів 4, 5, 14, 15 Положення про ордер на надання правової допомоги та порядок ведення реєстру ордерів, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 17 грудня 2012 року № 36 (яке діяло на час укладення договору), ордер видається адвокатом, адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням та повинен містити обов`язкові реквізити, передбачені цим Положенням. В Україні встановлюється єдина, обов`язкова для всіх адвокатів, типова форма ордера, яку затверджує Рада адвокатів України.

Згідно з пунктом 14 Положення про ордер на надання правової допомоги та порядок ведення реєстру ордерів, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 17 грудня 2012 року № 36, ордер встановленої цим Положенням форми є належним та достатнім підтвердженням правомочності адвоката на вчинення дій в інтересах клієнта.

Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» не містить вказівки на класифікаційну ознаку документів, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, зокрема, за стадіями їх створення, а саме: оригінал або копію, тому можна зробити висновок, що повноваження адвоката як представника сторони можуть бути підтверджені як оригіналом ордера або довіреністю (оригіналом) цієї сторони, що посвідчує такі повноваження, або їх копією, засвідченою у визначеному законом порядку, зокрема, особою, яка має повноваження на засвідчення копії.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат має право, зокрема, посвідчувати копії документів у справах, які він веде, крім випадків, якщо законом установлено інший обов`язковий спосіб посвідчення копій документів.

У рішенні Національної асоціації адвокатів України від 04 серпня 2017 року № 162 вказано, що відмітка про посвідчення копії ордера на надання правової допомоги має складатися зі слів «Згідно з оригіналом», особистого підпису адвоката (або керівника адвокатського об`єднання/адвокатського бюро, у випадку якщо ордер видається адвокатським об`єднанням/адвокатським бюро), який засвідчує копію, його ініціалів та прізвища, а також дати засвідчення копії.

Такого висновку щодо підтвердження повноважень адвоката в суді дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01 липня 2020 року у справі № 320/5420/18 (провадження № 11-706апп19).

Водночас, ордеру на надання правової допомоги, матеріали справи також не містять.

За висновками суду першої інстанції, з якими погоджується і апеляційний суд, адвокатом Дригіною І.М. не надано доказів на підтвердження її повноважень як представника у судовому провадженні.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції мала змогу додатково пересвідчитися у наявності повноважень у адвоката Дригіної І.М. на представництво інтересів Акціонерного товариства «Українська залізниця», оскільки Жовтневим районним судом м. Запоріжжя попередньо розглядалась справа №523/18031/23 участь в якій приймали ті самі сторони і суддя, не заслуговують на увагу, оскільки суд не зобов`язаний сам збирати докази, що порушить принцип змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Посилання заявника апеляційної скарги, що суд мав би застосувати положення ч. 1 ст. 185 ЦПК України та залишити позовну заяву без руху, а не повертати її не заслуговують на увагу, оскільки дані положення застосовуються у випадку, якщо представником додано документ, який на думку позивача підтверджує його повноваження на подання та підписання позовної заяви і у суду виникли сумніви в тому, що даний документ на підтвердження повноважень представника є недостатнім. Проте, в цій справі, адвокат Дригіна І.М. взагалі не надала жодного документу на підтвердження повноважень на підписання позовної заяви та звернення з позовною заявою до суду від імені та в інтересах позивача.

Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 185/2794/19.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950) щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З приводу цього прецедентним є рішення ЄСПЛ у справах "Осман проти Сполученого королівства" від 28 жовтня 1998 року та "Круз проти Польщі" від 19 червня 2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним; воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує врегулюванню з боку держави.

У зв`язку з наведеним, повернення позовної заяви не є порушенням права на справедливий судовий захист, порушенням конституційних прав, які передбачені Конституцією України, нормами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Загальної декларації прав людини та не може вважатися обмеженням права доступу до суду, оскільки після усунення вказаних невідповідностей вимогам закону, позивач має право повторного звернення до суду із позовною заявою.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом цивільного процесуального закону є безпідставними та зводяться до власного тлумачення заявником норм процесуального права, незгоди із судовим рішенням.

Крім того, заявнику роз`яснено право на повторне звернення із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Інші доводи, наведені на обґрунтування апеляційної скарги, не є підставами для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки вони ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, відповідає вимогам матеріального та процесуального права, внаслідок чого підстав для її скасування з мотивів викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Згідно з підпунктом «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції у судовому рішенні вирішує питання розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Враховуючи те, що апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги ОСОБА_2 без задоволення, а оскаржуваного судового рішення - без змін, підстав для розподілу судових витрат немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 03 вересня 2024 року про повернення позовної заяви, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, і касаційному оскарженню не підлягає.

Повна постанова складена 28 листопада 2024 року.

Головуючий, суддя Суддя Суддя

Подліянова Г.С. Гончар М.С. Кочеткова І.В.