Справа № 606/2133/24
Р і ш е н н я

і м е н е м У к р а ї н и

29 жовтня 2024 року м.Теребовля

Теребовлянський районний суд Тернопільської області

в складі: головуючої судді Ромазан Л.С., при секретарі Будз М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Теребовлі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Золотниківської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області про визнання права власності на спадкове майножитловий будинок з господарськими будівлями та спорудами,-

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Золотниківської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, в якому просить визнати за нею право власності на майно житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами, що в АДРЕСА_1 , в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач не може отримати свідоцтво про право власності на вказане спадкове майно через відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

У судове засідання позивач не з`явилась, подала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує із мотивів, викладених у позові, просить його задовольнити.

Відповідач Золотниківська сільська рада Тернопільського району Тернопільської області у судове засідання не з`явилась, подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності та визнання позовних вимог.

Суд, дослідивши та оцінивши докази, встановив

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є дочкою ОСОБА_4 та ОСОБА_2 .

Житловий будинок в АДРЕСА_1 належав до робітничого двору, станом на 15 квітня 1991 року у ньому проживали та були зареєстровані ОСОБА_4 та його дружина ОСОБА_2 . Зазначене підтверджується довідкою Золотниківської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області від 14 червня 2024 року № 77.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Бурканівської сільської ради Теребовлянського району від 30 січня 2003 року № 1 за ОСОБА_4 було визнано право власності на житловий будинок із надвірними будівлями.

У пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз`яснено, що, розглядаючи позови, пов`язані зі спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є: майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст. 16 Закону "Про власність", ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України). Розмір часток у спільній сумісній власності подружжя визначається за нормами Кодексу про шлюб та сім`ю (далі - КпШС України).

Відповідно до статті 112 Цивільного кодексу Українського РСР (далі - ЦК Української РСР) майно може належати на праві спільної власності двом або кільком громадянам.

Статтями 22, 28, 29 КпШС України, чинного до 01 січня 2004 року, передбачено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування та розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядав за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР був встановлений Інструкцією, затвердженою Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року. Згідно з пунктами 4, 7 цієї Інструкції підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі, належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції), в тому числі, й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Відповідно до ст.16 Закону України «Про власність» майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності.

Виходячи зі змісту ст. 22 КпШС, яка діяла на момент виникнення права власності на житловий будинок та перебування померлих ОСОБА_4 і ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі, діяла абсолютна презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція могла бути спростована одним із подружжя. Один із подружжя може оспорювати поширення режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі, в судовому порядку.

Тобто, подружжю ОСОБА_5 належало по частці у житловому будинку із господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

На час відкриття спадщини разом із спадкодавцем ОСОБА_4 постійно проживала його дружина ОСОБА_2 , яка відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину, оскільки протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу не заявила про відмову від неї.

ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно, тобто житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами, що в АДРЕСА_1 .

Інші спадкоємці вказаного спадкового майна відсутні.

Позивач ОСОБА_1 після смерті матері звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак отримати свідоцтво про право на спадщину за законом не змогла, оскільки не зареєстровано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 , про що свідчить постанова нотаріуса Теребовлянської державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 08 жовтня 2024 року № 659/02-14.

Відповідно до висновку про вартість майна, складеного оцінювачем фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 вартість житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 складає 200600 грн.

Судові витрати позивач просить покласти на неї.

Відповідно до ст.1258, 1261 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають дружина, діти спадкодавця.

Із змісту ст.1268 ЦК України випливає, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти або не прийняти її.

На підставі викладеного, суд прийшов до переконання, що позовні вимоги позивача слід задовольнити, визнавши за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами, що у АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .

Керуючись ст.76-80, 200, 263-265 ЦПК України, ст. 1258, 1261, 1268 ЦК України, суд,-

ухвалив:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , зареєстрованою у АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами, що у АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

Суддя