Дата документу 23.07.2024
Справа № 501/2847/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2024 року Іллічівський міський суд Одеської області в складі:

головуючої судді Петрюченко М.І.,

за участю секретаря судового засідання Тейбаш Н.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Чорноморську Одеської області цивільну справу за

заявою ОСОБА_1

заінтересовані особи:

1 ОСОБА_2 ,

2 Управління соціальної політики Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області

предмет та підстави заяви: про встановлення факту, що має юридичне значення,

ухвалив рішення про наступне та

ВСТАНОВИВ:

І. Виклад позиції позивача та відповідача.

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, (заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Управління соціальної політики Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області), згідно якої просить суд встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , здійснює постійний догляд на безоплатній непрофесійній основі за своєю рідною матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є інвалідом II групи, що підтверджується довідкою до огляду медико соціальною експертною комісією Серії 2-18 ОД №013047, потребує соціальної послуги та стороннього догляду від фізичної особи.

Заява обґрунтована тим, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є рідною матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Мати заявника, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є особою похилого віку, що має відповідні порушення функцій організму, є інвалідом другої групи, хворіє на онкологію лімфома Ходжкіна, варіант подулярного склерозу III В стадії. Ураження л/вузлів межистіння. Група проміжного ризику.

Заявник вказує, що він є першого ступеня споріднення та єдиною особою, що може здійснювати догляд за матір`ю ОСОБА_2 , який він їй надає, проживаючи постійно разом піклується про неї, постійно доглядає за нею, прибирає житло, готує їжу, купує необхідні медикаменти, продукти харчування, тощо, оскільки інших осіб, що можуть надавати такий догляд не має.

Мати заявника перебуває у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який є людиною похилого віку, є інвалідом другої групи, тому не має можливості здійснювати догляд, оскільки у зв`язку із станом здоров`я сам потребує догляду.

Від встановлення факту здійснення заявником постійного стороннього догляду за його матір`ю, яка цього потребує, залежить виникнення прав та обов`язків, зокрема визначених: Законом України від 17 січня 2019 року №2671-VIII «Про соціальні послуги» (що набув чинності 01.01.2020, зі змінами від 31.12.2023); Законом України від 21 жовтня 1993 року №3543-Х1І «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (зі змінами від 18.05.2024); Постановою Кабінету міністрів України №650 від 16 травня 2024 року, що затверджує Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період; Постановою Кабінету Міністрів України від 23 вересня 2020 року №859 (в редакції від 19.05.2022) «Деякі питання призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі» та інших.

Встановлення факту здійснення заявником постійного догляду за хворою матір`ю необхідно для реалізації його прав передбачених діючим законодавством, а також для захисту прав хворого, який за станом здоров`я потребує стороннього догляду.

Вказаний факт має юридичне значення бо без фактичної допомоги заявника, що передбачає його фізичну присутність поряд з матір`ю, вона залишиться без відповідної допомоги і догляду, оскільки інших осіб, що можуть надавати такий догляд немає.

Також, заявником оплачуються витрати на утримання матері, зокрема медичні обстеження, та інше.

В позасудовому порядку даний факт встановити проблематично виходячи з об`єктивних обставин, тому заявник реалізує своє законне право шляхом звернення із даною заявою до суду в порядку чинного законодавства України.

Заявник в судове засідання не з`явився, про місце та час розгляду справи був повідомлений належним чином у встановленому законом порядку, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, просить суд задовольнити заяву (а.с.6).

Заінтересовані особи були належним чином сповіщені про судовий розгляд справи, однак до суду не з`явились, надали до суду заяви про розгляд справи без її участі, проти задоволення заяви не заперечили (а.с.51-52).

ІІ. Інші процесуальні дії у справі.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу від 02.07.2023 справа розподілена для розгляду судді Петрюченко М.І. (а.с.43).

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 10.07.2024 відкрито провадження у справі (а.с.46).

Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є рідною матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого Ленінським відділом РАГС м.Одеси 23 березня 1976 року (15).

Мати заявника, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є особою похилого віку, що має відповідні порушення функцій організму, є інвалідом другої групи, хворіє на онкологію лімфома Ходжкіна, варіант подулярного склерозу III В стадії. Ураження л/вузлів межистіння. Група проміжного ризику, що підтверджується копією довідки до акта огляду медико соціальною експертною комісією серії 2-18 № 013047, посвідченням № НОМЕР_2 виданого 18 січня 2005 року, виписками із медичної карти (а.с.20-28).

ОСОБА_1 , є першого ступеня споріднення, що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження (а.с.16-19).

Мати заявника - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 перебуває у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_3 від 30.04.2004 (а.с.42), який є людиною похилого віку, є інвалідом другої групи, тому немає можливості здійснювати догляд, оскільки у зв`язку із станом здоров`я сам потребує догляду, що підтверджується копіями довідки до акту огляду медико соціальною експертною комісією серія 10 ААВ № 581265 від 20.11.2013 року, пенсійного посвідчення № НОМЕР_4 (а.с.37-41).

ІV. Оцінка Суду.

Частиною 1 статті 172 Сімейного кодексу України визначено, що повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу.

Положеннями статті 203 Сімейного кодексу України передбачено, що дочка, син крім сплати аліментів, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю.

Відповідно до ч.6 ст.13 Закону України «Про соціальні послуги», фізичні особи, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності, можуть надавати соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі без проходження навчання та дотримання державних стандартів соціальних послуг отримувачам соціальних послуг з числа членів своєї сім`ї, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки та є: особами з інвалідністю I групи; дітьми з інвалідністю; громадянами похилого віку з когнітивними порушеннями; невиліковно хворими, які через порушення функцій організму не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися; дітьми, яким не встановлено інвалідність, але які є хворими на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні органні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежні), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дітьми, які отримали тяжку травму, потребують трансплантації органа, потребують паліативної допомоги.

Згідно п.13 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, жінки та чоловіки, які мають одного із своїх батьків з інвалідністю I чи II групи або одного з батьків дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших осіб, які не є військовозобов`язаними та відповідно до закону зобов`язані їх утримувати (крім випадків, якщо такі особи самі є особами з інвалідністю, потребують постійного догляду, перебувають під арештом (крім домашнього арешту), відбувають покарання у вигляді обмеження чи позбавлення волі). У разі відсутності невійськовозобов`язаних осіб здійснювати догляд за особою з інвалідністю I чи II групи може лише одна особа з числа військовозобов`язаних за вибором такої особи з інвалідністю.

Відповідно до ст.293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки - виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій.

Згідно з п.2 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.

Згідно ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до роз`яснень, що викладені в п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Цивільний процесуальний кодекс України (далі ЦПК України) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч.1 ст.2 ЦПК України).

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ч.1,2 та 4 ст.10 ЦПК України).

У відповідності до вимог п.4 ст.264 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

При визначені підступності та можливості розгляду справи у порядку цивільного судочинства судом було застосовано правовий висновок, зазначений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 січня 2024 року по справі №560/17953/21.

Згідно змісту п.116, 117 Постанови неефективним є підхід до визначення юрисдикції спорів у судовому порядку про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в залежності від їх мети звернення та наявності у заявника певних цивільних прав та обов`язків чи виникнення публічно-правових спорів із суб`єктами владних повноважень, оскільки це не сприятиме належному способу захисту порушеного права заявника, бо призведе до необхідності звертатися в суди різних юрисдикцій з доказуванням одних і тих же обставин, подій та фактів при поданні кожної позовної заяви.

Отже, Велика Палата Верховного Суду вирішила за необхідне відступити від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах стосовно юрисдикції спору, які викладено у постанові Великої Палати від 30.01.2020 у справі №287/167/18-ц (провадження №14-505цс19), у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22.03.2023 у справі №290/289/22-ц (провадження №61-13369св22), вказавши, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у позасудовому та судому порядку. Рішення стосовно фактів, що мають юридичне значення, прийняті у позасудовому порядку, можуть бути оскаржені до судів адміністративної юрисдикції. Юридичні факти, які належать встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України.

У даному випадку предметом дослідження суду є встановлення певного юридичного факту який встановлює правосуб`єктність особи як такою, яка здійснює постійний догляд на безоплатній непрофесійній основі за своєю матір`ю, що є необхідним для застосування до заявника вимог п.13 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» №3543-ХІІ для отримання відстрочки від мобілізації, заяв з боку заінтересованих осіб про наявність спору з цього приводу або відомостей про наявність позасудового розгляду вказаного питання до суду не надходило, тому розгляд справи здійснено у порядку Цивільного процесу.

При розгляді даної справи судом приймається до уваги, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є рідною матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого Ленінським відділом РАГС м.Одеси 23 березня 1976 року (15).

Мати заявника, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є особою похилого віку, що має відповідні порушення функцій організму, є інвалідом другої групи, хворіє на онкологію лімфома Ходжкіна, варіант подулярного склерозу III В стадії. Ураження л/вузлів межистіння. Група проміжного ризику, що підтверджується копією довідки до акта огляду медико соціальною експертною комісією серії 2-18 № 013047, посвідченням № НОМЕР_2 виданого 18 січня 2005 року, виписками із медичної карти (а.с.20-28).

ОСОБА_1 відноситься до першого ступеня споріднення, що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження (а.с.16-19).

Мати заявника - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копіями свідоцтва про одруження серії НОМЕР_5 від 30.04.2004 (а.с.42), який є людиною похилого віку, інвалідом другої групи, тому немає можливості здійснювати догляд, оскільки у зв`язку із станом здоров`я сам потребує догляду, що підтверджується копією довідки до акту огляду медико соціальною експертною комісією серія 10 ААВ № 581265 від 20.11.2013 року, пенсійного посвідчення № НОМЕР_4 (а.с.37-41).

Проти здійснення постійного догляду заявником та сином за ОСОБА_2 , остання не заперечує, що підтверджується її заявою (а.с.51).

Зазначені вище обставини дають змогу суду дійти висновку про встановлення факту, який має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , здійснює постійний догляд на безоплатній непрофесійній основі за своєю рідною матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є інвалідом II групи, що підтверджується довідкою до огляду медико соціальною експертною комісією Серія 2-18 ОД №013047, потребує соціальної послуги та стороннього догляду від фізичної особи.

Згідно з нормами ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч.2 ст.78 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.95 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.263 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене, суд доходить до висновку про задоволення заяви.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява №26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Згідно зі ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для надання оцінки решті доводів, наведених стороною по справі в обґрунтування власної правової позиції, оскільки їх дослідження судом у будь-якому випадку не матиме наслідком спростування висновків, до яких суд дійшов по тексту рішення вище щодо суті позовних вимог.

Керуючись ст.ст.2, 5, 10-13, 18, 141, 158, 258-259, 263 Цивільного-процесуального кодексу України, Суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 (заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Управління соціальної політики Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області) про встановлення факту, що має юридичне значення задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_6 ) здійснює постійний догляд на безоплатній непрофесійній основі за своєю рідною матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_7 , яка є інвалідом II групи, що підтверджується довідкою до огляду медико соціальною експертною комісією Серія 2-18 ОД № 013047, потребує соціальної послуги та стороннього догляду від фізичної особи.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя Іллічівського міського суду

Одеської області М.І.Петрюченко