Справа № 2-9157/2010
Провадження № 4-с/201/49/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2024 року місто Дніпро

Жовтневий районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Демидової С.О.,

з секретарем судового засідання Галко С.Д.,

за участі:

представника заявника ОСОБА_1

заінтересованої особи ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Дніпрі скаргу ОСОБА_3 , заінтересовані особи: Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Шаган Олексій Анатолійович, Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», про визнання неправомірною та скасування постанови приватного виконавця, -

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська 13 червня 2024 року надійшла скарга ОСОБА_3 , заінтересовані особи: Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Шаган Олексій Анатолійович, Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», про визнання неправомірною та скасування постанови приватного виконавця, яка згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 червня 2024 року була передана для розгляду судді Демидовій С.О. (а.с.27-28).

Ухвалою судді від 14 червня 2024 року скаргу залишено без руху, встановлено недоліки та надано строк на їх усунення. (а.с.29-31).

26 червня 2024 від представника заявника надійшла заява, якою було усунуто недоліки визначені ухвалою. (а.с.33-69).

Ухвалою суду від 27 червня 2024 року відкрито провадження по вищевказаній справі. (а.с.70).

Представник заявника, просить з мотивів відсутності ідентифікації майна ОСОБА_3 визнати неправомірною постанову приватного виконавця Шаган Олексія Анатолійовича від 08 травня 2024 року про накладення у виконавчому провадженні №74950318 арешту на майно що належить боржнику ОСОБА_3 . Зобов`язати приватного виконавця Шагана Олексія Анатолійовича скасувати постанову від 08 травня 2024 року про накладення у виконавчому провадженні №74950318 по виконавчому листу №2-9167/2010 від 21 березня 2010 року, що видав Жовтневий районний суд міста Дніпропетровська, арешту на майно що належить боржнику ОСОБА_3 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, яка становить 2 017 116,9 грн.

В обґрунтування поданої скарги представник заявника зазначив що, оскаржувану постанову у виконавчому провадженні №74950318 винесено безпідставно. Заявник заперечує визначену приватним виконавцем грошову суму стягнення в розмірі 2 017 116,9 грн., оскільки у виконавчому листі №2-9167/2010 від 21 березня 2011 року значиться сума 2 259 680, 84 грн.

В постанові від 08 травня 2024 року про арешт майна боржника умисно чи по недбалості замовчується, що до вересня 2018 року існувало ВП №33338224 відкрите Апостолівським ДВС ГУ Територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про стягнення з ОСОБА_3 (боржник) заборгованості в сумі 2 259 680, 84 грн. на користь АТ Комерційний банк «Приватбанк» (стягувач) виконавчий лист №2- 9157/2010 виданий 21 березня 2011 року Жовтневим районним судом міста Дніпропетровська.

10 липня 2012 року, одночасно з відкриттям вказаного виконавчого провадження державний виконавець наклав арешт на нерухоме та рухоме майно, що належить ОСОБА_3 .

Рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 03 квітня 2014 року (залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 жовтня 2014 року та ухвалою ВССУ від 24 грудня 2014 року) визнано недійсними: прилюдні торги та аукціон від 28 травня 2013 року по реалізації арештованого нерухомого та рухомого майна виробничого комплексу (маслозавод), що належить ОСОБА_3 на праві власності; протоколи про проведення цих прилюдних торгів і аукціону; акти про проведені прилюдні торги і аукціон, видані ВДВС Апостолівського РУЮ.

Визнання недійсними прилюдних торгів і аукціону з реалізації арештованого майна виробничого комплексу (маслозавод) стало наслідком того, що вони були проведені 28 травня 2013 року за стартовою ціною, визначеною у звітах про оцінку, які на час організації та проведення торгів та аукціону були не чинні, що є порушенням вимог ч. 5 ст. 58 Закону України про виконавче провадження, (чинного на той час).

Згідно постанови від 28 вересня 2018 року про повернення виконавчого листа стягувачу (АТ «Приватбанк») даний виконавчий лист може бути пред`явлений до виконання протягом 3 років.

08 жовтня 2018 року Жовтневий районний суд міста Дніпропетровська (справа №2-9157/2010) визнав бездіяльність головного державного виконавця відділу ДВС Апостолівського районного управління юстиції у Дніпропетровській області Пожидаєвої-Чистик Н.В. у ВП №33338224 в частині невинесення постанови про проведення повторної оцінки виробничого комплексу (маслозавод), що перебуває на відповідальному зберіганні у стягувача (АТ КБ «Приватбанк»).

08 травня 2024 року, тобто через 5 років, 7 місяців та 10 днів з дати повернення (28 вересня 2018р.) виконавчого листа стягувачу (АТ КБ «Приватбанк») приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Шаган Олексій Анатолійович нехтуючи пропущення стягувачем встановленого законом строку (три роки) для пред`явлення виконавчого листа №2-9157/2010 від 21 березня 2011 року до виконання та не поновлення ним пропущеного строку через суд, безпідставно виносить постанову про відкриття виконавчого провадження №74950318, замість постанови про відновлення виконавчого провадження.

Не погодившись з вимогами скарги, приватний виконавець Шаган Олексій Анатолійович 09 липня 2024 року надав заперечення на скаргу, в яких зазначено, що 07 травня 2024 за вх.№2772 на адресу офісу приватного виконавця надійшла заява стягувача про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа № 2-9157/2010 виданий 21 березня 2011 року документ видав: Жовтневий районний суд міста Дніпропетровська.

Стягувач в заяві про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність арешту майна боржника при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження з метою забезпечення виконання рішення суду.

Відповідно до наданого виконавчого листа 28 вересня 2018 року п.2 ч.1 ст. 27 ЗУ «Про виконавче провадження», залишок боргу складає -1 837 864,60 грн., остання відмітка про повернення стягувачу в порядку п.1.ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» 07 травня 2021 приватним виконавцем Щигарцевим І.В., стягнуто 4485,90 грн.

Виконавчий документ, виданий на підставі рішення суду, що набрало законної сили 07 грудня 2010.

08 травня 2024 року виконавцем винесено постанову № 74950318 про відкриття виконавчого провадження, окрім того, в цей же день було винесено постану про стягнення основної винагороди приватного виконавця, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, про арешт коштів боржника, про арешт майна боржника. Копії яких направлено сторонам виконавчого провадження до виконання та до відому

Боржником отримано постанови приватного виконавця та виклик від 08 травня 2024 16 травня 2024, а не 17 травня 2024, як зазначає скаржник.

Станом на 08 липня 2024 вимоги приватного виконавця проігноровані, запитувану інформацію, пояснення та декларацію не надано.

Виконавчий документ, виданий на підставі рішення Суду, що набрало законної сили 07 грудня 2010, та протягом 14 років боржником не виконано. Виконавець зауважує на тому, що виконання судового рішення є прямим обов`язком боржника (ч. 2 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до тексту скарги, боржником не зазначено чим саме порушено права останнього оскаржуваною постановою про арешт майна боржника. Накладення арешту на все майно боржника на стадії відкриття виконавчого провадження виступає як забезпечувальний захід виконання рішення суду (для забезпечення збереження майна та запобігання відчуження майна боржника у будь-який спосіб).

Щодо не погодження скаржника з сумою: згідно виконавчого документа сума що підлягає стягненню: 2 259 680,84 грн., згідно відмітки державного виконавця від 28 вересня 2018 залишок за виконавчим документом 1 837 864,60 грн, згідно відмітки приватного виконавця Щигарцева І.В. від 07 травня 2021 стягнуто за виконавчим документом 4485,60 грн., тобто залишок заборгованості за виконавчим документом складає- 1 833 379,00 грн.

Постанова про арешт майна боржника винесена в межах суму заборгованості з урахуванням основної винагороди приватного виконавця та витрат виконавчого провадження, відповідно до ст.56 Закону, а саме: заборгованість за виконавчим документом -1 833 379,00 грн. + основна винагорода приватного виконавця -183 337,90 грн. + витрати виконавчого провадження 400, 00 грн., а всього 2 017 116,90 грн.

Щодо посилання на оскарження дій державного виконавця в тому числі згідно рішення від 2014 року, взагалі не має відношення до виконавчого провадження № 74950318, що перебуває на виконанні у приватного виконавця, як і до того що протягом 14 років рішення суду не виконано.

Стосовно строків пред`явлення виконавчого документа на виконання зазначив, що відповідно до виконавчого документа остання відмітка про повернення виконавчого документу 07 травня 2021, строк пред`явлення до виконання 08 травня 2024, а отже постанова про відкриття виконавчого провадження 08 травня 2024 винесена відповідно до вимог Закону у межах строку пред`явлення до виконання. Також, Згідно 10-2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» Тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану в Україні: визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану.

Відповідно до Єдиного державного реєстру судових рішень ухвалою по Справі № 2-9157/2010, Провадження № 4-с/201/33/2020 від 21 жовтня 2020, виданою Жовтневий районний суд міста Дніпропетровська скаргу заінтересовані особи: Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Щигарцев І.В., Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» про поновлення пропущеного строку, визнання неправомірної та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження залишити без розгляду, тобто скаржнику достеменно відомо, що виконавчий документ перебував на виконання у приватного виконавця Щигарцева І.В., і строки пред`явлення не є пропущеними.

У приватного виконавця були відсутні підстави для повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, а отже постанова про арешт майна боржника винесено згідно вимог Закону, та не підлягає скасуванню.

22 липня 2024 року представником заявника подано пояснення на заперечення приватного виконавця, в яких зазначено, що приватний виконавець Шаган О.А. не мав правових підстав для накладення 08 травня 2024 року арешту на майно заявника (боржника) без його ідентифікації внаслідок чого оскаржуваною постановою протиправно унеможливив реалізацію належних заявнику (боржнику) ОСОБА_3 прав власності.

Крім того, оскаржувана постанова приватного виконавця Шаган О.А. від 08 травня 2024 р. про арешт майна боржника ОСОБА_4 є подвійним вчиненням арешту на її майно, оскільки 10 липня 2012 р. при примусовому виконання виконавчого листа №2-9157/2010 від 21 березня 2011р. державний виконавець вже наклав арешт на її майно.

Приватний виконавець Шаган О.А. у постанові про відновлення виконавчого провадження з виконавчого листа №2-9157/2010 від 21 березня 2011 року, у постанові про арешт майна боржника, а також у інших постановах повинен був вказати коли та ким було видано виконавчий лист, які виконавчі дії було проведено до повернення виконавчого листа стягувачу (АT КБ «Приватбанк»).

Чинне законодавство не передбачає можливості приватному виконавцю Шаган О.А. повторно відкривати виконавче провадження та вчиняти виконавчі дії за тим же виконавчим листом №2-9157/2010.

Таким чином, шляхом подвійного перехресного вчинення державним і приватним виконавцем арешту майна боржника за виконавчим листом №2-9157/2010 порушено права заявника (боржника) ОСОБА_3 .

На момент розгляду скарги на постанову приватного виконавця Шаган О.А. від 08 травня 2024 року про арешт майна боржника, жодним чином не змінилися обставини, які стали підставою для повернення виконавчого листа стягувачу. (а.с.119-124).

10 вересня 2024 року від приватного виконавця надійшли заперечення проти скарги, які мають тотожний зміст з запереченнями від 09 липня 2024 року. (а.с.139-145).

В судовому засіданні представник заявника та заявник вимоги викладені в скарзі підтримали та наполягали на їх задоволенні.

Приватний виконавець в судовому засідання заперечував проти задоволення скарги, оскільки він діяв відповідно до вимог закону України «Про виконавче провадження»

Вислухавши сторони, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов до таких висновків.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 25 листопада 2010 року стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» у рахунок повернення заборгованості за кредитним договором № 1/558-МК від 23.11.2007 року 2 259 680,84 грн.

Стягнуто солідарно з товариства з обмеженою відповідальністю «Українське фінансове агентство «Верус», ОСОБА_3 , ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» у рахунок повернення заборгованості за кредитним договором № 1/558-МК від 23.11.2007 року 200,00 грн., у рахунок повернення витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи 120 грн., а разом 320,00 грн.

Стягнуто солідарно з товариства з обмеженою відповідальністю «Українське фінансове агентство «Верус», ОСОБА_3 , ОСОБА_5 на користь держави судовий збір 1 700,00 грн.

Публічному акціонерному товариству комерційний банк «Приватбанк» у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

На виконання рішення суду 21 березня 2011 року Жовтневим районним судом міста Дніпропетровська було видано виконавчий лист № 2-9157/10, який перебував на виконанні головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Апостолівського районного управління юстиції у Дніпропетровській області - Пожидаєвої-Чистик Н.В. виконавче провадження № 33338224 про солідарне стягнення з ОСОБА_3 , ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 2 259 680 грн. 84 коп.

Постановою державного виконавця від 28 вересня 2018 року у ВП №33338224 виконавчий лист № 2-9157/10 було повернуто стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», в постанові вказано, що виконавчий документ може бути повторно пред`явлений для виконання в строк до 28 вересня 2021 року. (а.с.14).

Згідно відмітки державного виконавця від 28 вересня 2018 залишок за виконавчим документом 1 837 864,60 грн. (а.с.106, 153).

З відомостей наявних в матеріалах справи, судом встановлено, що в подальшому дана справа перебувала на виконанні у Приватного виконавця виконавчого округу Дніпровської області Щигарцева І.В., про що свідчить виконавчий документ. На виконавчому листі міститься відмітка приватного виконавця Щигарцева І.В. від 07 травня 2021 відповідно до якої стягнуто за виконавчим документом 4 485,60 грн. (а.с.153).

07 травня 2024 до приватного виконавця Шагана О.А. звернувся стягувач (АТ КБ «ПриватБанк») з заявою про відкриття виконавчого провадження для примусового виконання виконавчого листа № 2-9157/2010 від 21.03.2011 року. (а.с.110).

Постановою приватного виконавця Шагана О.А. від 08 травня 2024 відкрито виконавче провадження №74950318 (а.с.111-112), винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди у розмірі 183 337,90 грн. (а.с.147) та винесено постанову про накладення арешту на майно боржника у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження 2 017 116, 90 грн. (а.с.45).

Відповідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням зокрема таких засад: обов`язковості виконання рішень; справедливості, неупередженості та об`єктивності; розумності строків виконавчого провадження.

Згідно зі статтею 3 Закону України від 02 червня 2016 року № 1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

Частиною першою статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч.1 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Згідно до ст. 56 Закону Арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення

На виконання вимог ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», приватним виконавцем Шаган О.А. при відкритті виконавчого провадження для забезпечення реального виконання рішення суду приватним виконавцем 08 травня 2024 року було винесено постанову про арешт майна боржника.

Крім того суд звертає увагу, що постанова про відкриття виконавчого провадження №74950318 не оскаржувалась та не скасовувалась.

Також матеріали справи не містять жодних доказів про виконання судового рішення у повному обсязі.

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України, статтею 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На підставі цієї норми Конституції України виконавець має діяти винятково в межах повноважень, визначених Законом України «Про виконавче провадження», в тому числі дотримуватися імперативних норм про компетенцію (права та обов`язки).

Виконавче провадження здійснюється з дотриманням засад верховенства права , обов`язковості виконання рішень, законності, диспозитивності, справедливості, неупередженості та об`єктивності , гласності та відкритості виконавчого провадження , розумності строків виконавчого провадження, співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями, забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

За змістом пункту 9 частини першої статті 39 Закону України

«Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі, зокрема, фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

З урахуванням вищезазначеного, фактичного повного виконання судового рішення згідно з виконавчим документом не відбулося, а порушень з боку приватного виконавця судом не було виявлено. Таким чином, з аналізу вищевказаних норм законодавства, суд не вбачає порушень прав ОСОБА_3 з боку виконавця.

Щодо тверджень заявника про замовчування виконавцем існування ВП №33338224 відкритого головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Апостолівського районного управління юстиції у Дніпропетровській області - Пожидаєвою-Чистик Н.В. суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 6 Розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень під час здійснення виконавчого провадження виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативноправовими актами.

На документи, передбачені абзацом першим цього пункту, які формуються виконавцем в автоматизованій системі виконавчого провадження, накладається кваліфікований електронний підпис із застосуванням засобів кваліфікованого електронного підпису, які мають вбудовані апаратно-програмні засоби, що забезпечують захист записаних на них даних від несанкціонованого доступу, від безпосереднього ознайомлення із значенням параметрів особистих ключів та їх копіювання.

Згідно частини 7 Розділу І Інструкції Постанова як окремий документ містить такі обов`язкові реквізити: номер виконавчого провадження; вступну частину із зазначенням: назви постанови, дати видачі постанови та місця її винесення; найменування органу державної виконавчої служби, прізвища, імені та по батькові державного виконавця, який виніс постанову або прізвища, імені та по батькові приватного виконавця, який виніс постанову, найменування виконавчого округу, в якому він здійснює діяльність; назви виконавчого документа, коли та ким виданий, резолютивної частини документа (далі - реквізити виконавчого документа); за зведеним виконавчим провадженням - прізвища, імені та по батькові боржника - фізичної особи, повного найменування боржника - юридичної особи та дати об`єднання виконавчих проваджень у зведене; мотивувальну частину із зазначенням мотивів, з яких виконавець прийняв відповідне рішення (дійшов певних висновків), і посилання на норму закону, на підставі якого винесено постанову; резолютивну частину із зазначенням: прийнятого виконавцем рішення; строку і порядку оскарження постанови, строку і порядку набрання чинності постановою. До постанов можуть вноситись також інші відомості, визначені Законом, цією Інструкцією та іншими нормативно-правовими актами.

З огляду на зазначене, суд зазначає, що чинними нормами законодавства та інструкціями виконавців, не передбачається зазначення попередніх виконавчих проваджень а ні в постанові про відкриття провадження, а ні в постанові про накладення арешту на майно боржника.

Крім того, дані відомості містяться в виконавчому документі, і були дослідженні приватним виконавцем при обчислюванні остаточної та актуальної суми борги станом на дату відкриття виконавчого провадження.

Посилання заявника на рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 03 квітня 2014 року та на справу Апостолівського районного суду Дніпропетровської області №171/1708/20, суд не бере до уваги, оскільки визнання прилюдних торгів недійсними по реалізації арештованого майна (виробничого комплексу (маслозавод), що належить ОСОБА_3 , на праві власності, визнання недійсними протоколів про проведення цих прилюдних торгів та актів про проведення торгів, видані ВДВС Апостолівського РУЮ, не мають відношення до даної справи, адже дії приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Шигана О.А. були вчиненні вже в 2024 році, та не мають відношення до порушень вчинених відділом державної виконавчої служби Апостолівського районного управління юстиції у Дніпропетровській області.

У справі Апостолівського районного суду Дніпропетровської області №171/1708/20 стороною є державний виконавець ОСОБА_6 , адже на думку заявника саме її дії заподіяли шкоду ОСОБА_3 , відповідно дана справа не стосується дій приватного виконавця Шигана О.А.

Доводи скаржника щодо порушення стягувачем строків на звернення до приватного виконавця з заявою про відкриття виконавчого провадження для примусового виконання виконавчого листа № 2-9157/2010 від 21.03.2011 року суд не бере до уваги, оскільки предметом даної скарги є оскарження постанови про накладення арешту на майно боржника, а не винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Посилання скаржника на порушення його права на мирне володіння та розпорядженням своїм майном є безпідставним, оскільки таке право можливо відновити у разі сплати боргу за рішенням суду в добровільному порядку. Подібні висновки викладенні у постанові Верховного Суду від 04 березня 2020 року у справі № 127/2-1421/09.

Виконання судового рішення це завершальна стадія цивільного судочинства у процесі реалізації захисту цивільних прав, а тому невиконання судових рішень, що є остаточними, обов`язковими для виконання, є порушенням права на справедливий суд, яке захищене статтею 6 Конвенції. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 22 липня 2020 року у справі №2-2724/2011 та від 09 січня 2023 року у справі № 2-3600/09.

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

На підставі викладеного та керуючись ст. 447-451, 260, 353 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 , заінтересовані особи: Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Шаган Олексій Анатолійович, Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», про визнання неправомірною та скасування постанови приватного виконавця відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали виготовлено 27 листопада 2024 року

Суддя С.О. Демидова