Провадження № 2/202/528/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2024 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі судді Михальченко А.О.,

секретар судового засідання Пономаренко О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 202/15947/23

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект»

до

ОСОБА_1

ОСОБА_2

ОСОБА_3

про стягнення суми 3% річних та інфляційних витрат, -

за участю:

представників позивача адвоката Пилипенка С.В. (в режимі ВКЗ)

представника відповідача адвоката Гусєва І.І.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

17.08.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення суми 3% річних та інфляційних виплат.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 13.02.2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до якого остання отримала споживчий кредит у розмірі 76000 доларів США, строком до 12.02.2029 р. зі сплатою за користування кредитними коштами 12,40% річних.

13.02.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладений договір поруки № 0/П/1, відповідно до умов якого поручитель зобов`язався перед банком відповідати за виконання ОСОБА_1 усіх її зобов`язань перед кредитором в повному обсязі за кредитним договором № 0.

Крім того, 13.02.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 укладений договір поруки № 0/П/2, відповідно до умов якого поручитель зобов`язався перед банком відповідати за виконання ОСОБА_1 усіх її зобов`язань перед кредитором в повному обсязі за кредитним договором № т0.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19.10.2009 стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь АКІБ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 594 116,44 грн, витрати по сплаті судового збору у розмірі 1700 грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення 30 грн, а всього 595 846,44 грн. Виконавчий лист видано стягувачу.

12.12.2011 між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» було укладено договір факторингу № 1, згідно з умовами якого ПАТ «УкрСиббанк» відступило ТОВ «Кей-Колект» право грошової вимоги за кредитним договором № 0.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13.09.2012 замінено сторону у виконавчому провадженні з виконання виконавчого листа № 2-2868/2009, а саме первісного стягувача ПАТ «УкрСиббанк» на ТОВ «Кей-Колект».

На сьогоднішній день відповідачами рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19.10.2009 по справі № 2-2868/2009 не виконано.

Внаслідок прострочення відповідачами сплати заборгованості за кредитним договором № 0 від 13.02.2008, ТОВ «Кей-Колект» понесені витрати у вигляді 3% річних та інфляційних втрат, що відповідно розрахунку становить: 87 310,69 грн 3% річних за період з 02.04.2017 по 23.02.2022, 288 101,32 грн. суми інфляційних втрат за період з 02.04.2017 по 23.02.2022.

Просить суд стягнути солідарно з відповідачів суму 3% річних в розмірі 87 310,69 грн, суму нарахованих інфляційних втрат в розмірі 288 101,32 грн, суму сплаченого судового збору в розмірі 5 631,18 грн.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 серпня 2023 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.

Заперечення від учасників справи проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, до суду не подавались.

Правом, передбаченим ст. 178 ЦПК України, щодо подачі відзиву на позовну заяву, відповідачі не скористалися.

29.01.2024 представником відповідача ОСОБА_1 адвокатом Гусєвим І.І. подана заява про застосування строків позовної давності, в якій адвокат зазначив, що на підставі Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», відповідно до п.18 прикінцевих та перехідних положень ЦК України, відповідно до ЗУ «Про внесені зміни до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19», що набрав законної сили 04.07.2020, на період дії карантину, відповідача звільнено від обов`язку сплатити нарахувань, в тому числі 3% та інфляційних втрат.

Розрахунок втрат від інфляційних процентів та трьох процентів річних проводиться позивачем за період з 02.04.2017 по 23.02.2022, а до суду з позовом ТОВ «Кей-Колект» звернулися 17.08.2023, що значно виходить за період трирічного строку, тож дана вимога не підлягає задоволенню.

Виконавчий лист було повернуто стягувачеві 18.12.2014, тож строк позовної давності розпочав свій перебіг з 17.01.2015, а також як і строк на повторне пред`явлення виконавчого листа до виконання.

12.11.2011 ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» уклали договір факторингу №1, за яким права за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 13.02.2008 перейшли до ТОВ «Кей-Колект».

Проте вже на час укладання договору факторингу було відкрито виконавче провадження № 29509835, де директором ПАТ «УкрСиббанк», та ТОВ «Кей-Колект» не здійснив жодних дій щодо заміни сторони у виконавчому провадженні, та виконавчий лист № 2-2868/2009 від 02.11.2009 був повернутий стягувачу (ПАТ «УкрСиббанк») 19.12.2014.

Вважає, що можливість стягнення основної суми заборгованості сплив 20.12.2017 (розпочавши свій перебіг з 19.12.2014), що унеможливлює стягнення основної суми заборгованості як за рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19.10.2009 у справі № 2-2868/09, так і за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 13.02.2008, та відповідно, за договором факторингу №1 від 12.11.2011.

Просив застосувати строк позовної давності щодо виставлених вимог про стягнення 3% річних та інфляційних витрат за невиконання договору про надання споживчого кредиту № 0 від 13.02.2008.

02.02.2024 представником позивача подані письмові пояснення щодо застосування строків позовної давності з яких випливає, що підстав для застосування строків позовної давності немає, оскільки рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19.10.2009 по справі № 2-2868/09 захищено права кредитора у зобов`язальних правовідносинах, що виникли з кредитного договору № 0 від 13.02.2008 та договорів поруки шляхом стягнення заборгованості в розмірі 594 116,44 грн, то зобов`язання відповідачів трансформувалось в деліктне, тобто таке, що виникло з рішення суду.

Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом виконавчої влади в Україні підчас дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, Верховний суд у постанові від 07.09.2022 у справі № 679/1136/21 дійшов висновку, що пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, підлягає застосуванню у тому випадку, коли тривалість строку позовної давності, визначена законом, або була збільшена за домовленістю сторін на підставі статті 259 ЦПК України.

Починаючи з березня 2020 року строк позовної давності продовжився на строк дії карантину, який тривав до 24 годин 00 хвилин 30 червня 2023 року, а після його закінчення, на строк дії воєнного стану, який діє дотепер.

Отже, нарахування позивачем інфляційних втрат та 3% річних з 02.04.2017, тобто в межах загального строку позовної давності до початку дії карантину, яким його було продовжено, та до 23.02.2022, тобто до початку дії в Україні режиму воєнного стану, з якого заборонено нарахування сум передбачених статтею 625 ЦК України, здійснено з дотриманням загального строку позовної давності.

Представник позивача ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримав заяву про застосування строків позовної давності.

Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися належним чином у відповідності до вимог ст. 128 ЦПК України, будь-яких заяв, заперечень, клопотань до суду не надали.

Заслухавши учасників судового розгляду, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

13.02.2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до якого остання отримала споживчий кредит у розмірі 76000 доларів США, строком до 12.02.2029 зі сплатою за користування кредитними коштами 12,40% річних.

13.02.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладений договір поруки № 0/П/1, відповідно до умов якого поручитель зобов`язався перед банком відповідати за виконання ОСОБА_1 усіх її зобов`язань перед кредитором в повному обсязі за кредитним договором № 0.

Крім того, 13.02.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 укладений договір поруки № 0/П/2, відповідно до умов якого поручитель зобов`язався перед банком відповідати за виконання ОСОБА_1 усіх її зобов`язань перед кредитором в повному обсязі за кредитним договором № т0.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19.10.2009 стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь АКІБ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 594 116,44 грн, витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 700 грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення 30 грн, а всього 595 846,44 грн. Виконавчий лист видано стягувачу.

12.12.2011 між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» було укладено договір факторингу № 1, згідно з умовами якого ПАТ «УкрСиббанк» відступило ТОВ «Кей-Колект» право грошової вимоги за кредитним договором № 0.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13.09.2012 замінено сторону у виконавчому провадженні з виконання виконавчого листа № 2-2868/2009, а саме первісного стягувача ПАТ «УкрСиббанк» на ТОВ «Кей-Колект».

Обставини, які встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, тобто обставини, встановлені у вказаних вище рішеннях суду додатковому доказуванню не підлягають, що відповідає положенням ч. 4 ст. 82 ЦПК України.

Таким чином, ТОВ «Кей-Колект» є правонаступником ПАТ «УкрСиббанк» за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 13.02.2008, укладеним між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 , та договорами поруки № 0/П/1, № 0/П/2 від 13.02.2008 року, укладеними між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 відповідно.

Зобов`язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема із договорів.

За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст.543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Відповідно до частин 1, 2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з положеннями ч.1ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Положеннями ст. 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Частиною другою ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Саме такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01.10.2014 року у справі № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 року у справі № 686/21962/15-ц.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31.10.2018 року у справі № 202/4494/16-ц, якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку про те, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за весь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 04.06. 2019 року у справі № 916/190/18.

Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та три відсотки річних від простроченої суми.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц від 13.11.2019 року у справі №922/3095/18, від 18.03.2020 року у справі № 902/417/18 сформульовано висновки про те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання і ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

В даній справі судом встановлено, що з ухваленням судом у 2009 році рішення суду про стягнення з відповідачів боргу за кредитним договором в сумі 594 116,44 грн зобов`язання відповідачів сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося та фактичного виконання ними грошового зобов`язання у вказаному розмірі не відбулось.

Станом на 15.07.2024 відповідачами рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19.10.2009 по справі № 2-2868/2009 не виконано.

За таких обставин, розмір заборгованості відповідачів за кредитним договором №00 від 13.02.2008 року становить 594 116,44 грн.

Відтак, позивач має право на стягнення з відповідачів сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за час прострочення виконання зобов`язання.

Як вказує позивач, нарахування 3% річних та інфляційних втрат згідно ст.625 ЦК України здійснюється в межах строку загальної позовної давності у три роки з врахуванням його продовження на строк дії карантину, введеного 19.12.2020 року.

Згідно розрахунків, що надані позивачем на підтвердження сум заборгованості, передбачених статтею 625 ЦК України, стягнення здійснюється за період з 02.04.2017 року по 23.02.2022 року. Позивач просить суд стягнути з відповідачів 3% річних за порушення зобов`язання з повернення заборгованості за кредитним договором, що складає 87 310,69 гривень, а також нараховані на заборгованість інфляційні втрати, що становлять 288 101,32 грн. Загальний розмір заявлених позивачем до стягнення з відповідачів трьох відсотків річних та інфляційних втрат за невиконання грошового зобов`язання становить 375 412,01 грн.

Главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11.09.1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав-учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу (п. 570 рішення від 20.09.2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п. 51 рішення від 22.10.1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки (ст.257 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а відповідно до ч.5 ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки.

Разом з тим, відповідно до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARA-CoV-2» карантин з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) був встановлений в Україні з 12.03.2020 року та діяв до 30.06.2023 року

Також суд зазначає, що з 17.03.2022 набрав чинності пункт 18 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, яким передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, в подальшому строк дії воєнного стану в Україні продовжено.

В своєму позові позивач вказує, що стягнення здійснюється за період з 02.04.2017 року по 23.02.2022 року.

З урахування наведеного вище, суд приходить до висновку, що стягнення 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання та інфляційних втрат за період з 02.04.2017 року по 23.02.2022 року заявлено позивачем в межах визначеного законодавством строку позовної давності.

Відповідно до ч.2 ст.264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог, а тому вимога щодо стягнення 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання та інфляційних втрат розглядається за вказаний позивачем період.

За розрахунками позивача 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за вказаний період складає 87 310, 69 гривень, нараховані на заборгованість інфляційні втрати становлять 288 101,32 гривень.

Розрахунки позивача перевірені судом та судом встановлено, що дійсно 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за вказаний період складає 87 310,69 грн, нараховані на заборгованість інфляційні втрати становлять 288 101,32 грн.

Враховуючи вищевикладене, позов підлягає задоволенню шляхом стягнення за період з 02.04.2017 року по 23.02.2022 року солідарно з відповідачів заборгованості за грошовим зобов`язанням, а саме: 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання в розмірі 87 310,69 гривень, інфляційних втрат у розмірі 288 101,32 гривень.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат між сторонами суд зазначає наступне.

При зверненні до суду з позовною заявою, позивачем ТОВ «Кей-Колект» було сплачено судовий збір в розмірі 5 631,19 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №862 від 09.08.2023 року.

Сплачений розмір судового збору відповідає п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», відповідно до якого за подання до суду позовної заяви майнового характеру юридичною особою ставка судового збору складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин, з кожного відповідача на користь позивача слід стягнути визначений відповідно до задоволених вимог судовий збір пропорційно в рівних частинах, а саме по 1 877,06 грн. (5 631,19 : 3 = 1 877,06 грн).

Керуючись ст.ст.10,12,13, 137, 141, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (, м. Київ, вул. Менделєєва, буд.12, офіс 94/1) суму грошових зобов`язань за період з 02.04.2017 по 23.02.2022 в сумі 375 412,01 грн (триста сімдесят п`ять тисяч чотириста дванадцять грн 01 коп.), що складається з трьох процентів річних від простроченої суми 87 310,69 грн (вісімдесят сім тисяч триста десять грн 69 коп.) та інфляційних витрат 288 101,32 грн (двісті вісімдесят вісім тисяч сто одна грн 32 коп.).

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (, м. Київ, вул. Менделєєва, буд.12, офіс 94/1) витрати по сплаті судового збору у сумі 1 877,06 грн (одна тисяча вісімсот сімдесят сім грн 06 коп).

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (, м. Київ, вул. Менделєєва, буд.12, офіс 94/1) витрати по сплаті судового збору у сумі 1 877,06 грн (одна тисяча вісімсот сімдесят сім грн 06 коп).

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (, м. Київ, вул. Менделєєва, буд.12, офіс 94/1) витрати по сплаті судового збору у сумі 1 877,06 грн (одна тисяча вісімсот сімдесят сім грн 06 коп).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності до абз. 2 ч. 1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суддя склав 25.07.2024

Суддя А. О. Михальченко