Провадження № 2/752/5105/24
Заочне Р І Ш Е Н Н Я
18 вересня 2024 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді: Плахотнюк К.Г.,
за участі секретаря судового засідання: Ахмеяна Б.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Поряд.Ок.Управління нерухомістю» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
Позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь з ДП «Поряд.Ок.Управління нерухомістю» зазначену вище заборгованість, а також судові витрати покласти на відповідача.
Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г. від 22 травня 2024 року відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін (а.с. 34-35).
В судове засідання сторони не прибули, про час, день та місце розгляду справи повідомлялися судом у встановленому законом порядку.
Представник позивача подав до суду клопотання, в якому позовні вимоги підтримав, просить справу розглядати без його участі (а.с. 44).
Відповідач про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов не подав, з будь-якими клопотаннями до суду не звертався. Судова повістка, направлена судом по місцю реєстрації відповідача, повернулася до суду з довідкою, в якій причинами повернення зазначено «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 40, 42).
Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).
Отже, зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини п`ятої статті 279 ЦПК України.
На підставі викладеного, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи, а також суд ухвалив про заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.
Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
03.04.2019 протоколом № 9/19.03 зборів співвласників багатоквартирного будинку за місцезнаходженням АДРЕСА_1 , «Дипломат Хол» ТОВ «Поряд.Ок. Управління нерухомістю» ( ідентифікаційний код юридичної особи: 42443871) визначено управителем вказаного багатоквартирного будинку, в тому числі затверджено кошторис витрат на утримання будинку та прибудинкової території (а.с. 6-9).
10.04.2019 між Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Дипломат Хол» та ТОВ «Поряд.Ок. Управління нерухомістю» укладено договір, згідно з яким управитель зобов`язується надати співвласникам послугу з управління вищевказаним багатоквартирним будинком, а співвласники зобов`язуються оплачувати управителю послугу з управління згідно з вимогами законодавства та умовами цього договору, що підтверджується копією договору про надання послуг від 10.04.2019 (а.с. 10-12).
Відповідно до п. 10 вказаного договору, ціна послуги з управління відповідно до кошторису витрат на утримання будинку та прибудинкової території міститься у додатку 5 до цього договору і становить: ціна послуги з управління за 1 м. кв. житлового приміщення складає 9,75 грн. та за 1 м. кв. паркінга - 9,87 грн..
У подальшому, протоколом зборів співвласників багатоквартирного будинку за місцезнаходженням АДРЕСА_1 , ОСББ «Дипломат Хол» від 02.01.2021 № 20/17.12, затверджено кошторис витрат на утримання будинку та прибудинкової території, відповідно до якого визначено перелік та ціни послуг, надані виконавцем на умовах вищевказаного договору: ціна послуги за 1 м. кв. житлового приміщення складає 11,71 грн. та ціна послуги за 1 м. кв. паркінга - 11,71 грн. (а.с. 13-14).
Вказана ціна послуг погоджена також в додатковій угоді № 1 до договору про надання послуг від 10 квітня 2019 року, укладеній 4 січня 2021 року між ОСББ «Дипломат Хол» та ТОВ «Поряд.Ок.Управління нерухомістю» (а.с. 15).
В матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо нечинності або скасування вказаних вище рішень зборів в частині встановлення тарифів за надані послуги з управління багатоквартирним будинком, комунальної послуги з постачання теплової енергії, послуги з постачання гарячої води та вивезення сміття, відтак у суду немає сумнівів, що станом на момент розгляду даної справи по суті вони є чинними.
Відповідно до частини третьої статті 13 Конституції України та частини четвертої статті 319 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) при здійсненні права власності визначається, що власність зобов`язує.
Згідно із статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
За правилами частини четвертої статті 319, статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Наведене в сукупності дозволяє дійти висновку, що власник житлового приміщення несе також обов`язок з витрат на утримання будинку та прибудинкової території.
Оплата наданих житлово-комунальних послуг за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами, є обов`язком споживача таких послуг, згідно пункту 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».
Відповідно до пункту 10 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплачувати пеню в розмірах, установлених законом або договорами про надання житлово-комунальних послуг.
Згідно статті 162 ЖК України, плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.
Статтею 179 ЖК України изначено, що користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюються з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 7 Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572 зі змінами, внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45, власники квартир зобов`язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги.
Згідно статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що саме співвласники багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 зобов`язані виконувати умови договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинку від 10 квітня 2019 року.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
В позовній заяві позивач зазначає, що відповідач є власником квартири АДРЕСА_3 та машиномісця підземного паркінгу АДРЕСА_4 , однак, жодного доказу на підтвердження цього суду не надано.
Правовстановлюючих документів, які б доводили, те, що відповідач є суб`єктом права власності на вищевказані квартиру та машиномісце, а тому є користувачем послуги, яку надає позивач також не надано.
Згідно відповіді № 599697 від 20.05.2024 з Єдиного державного демографічного реєстру (а.с. 32) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований по АДРЕСА_5 .
При цьому, відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Клопотань про витребування відомостей про власників квартири АДРЕСА_6 , не дивлячись на те, що вказані докази безпосередньо стосуються предмета спору в цій справі, стороною позивача не заявлено.
Поряд із цим, за змістом ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.
Також за змістом ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
При цьому, на недопустимості застосування судами концепції негативного доказу, яка сама по собі порушує принцип змагальності, оскільки допускає можливість вважати доведеним твердження позивача через відсутність спростування цього твердження відповідачем, неодноразово вказував Верховний Суд, зокрема, в своїх постановах від 23.10.2019 року в справі № 917/1307/18 та від 27.05.2020 року в справі № 2-879/13.
Оскільки, не встановлено, що відповідач є власником квартири АДРЕСА_3 та машиномісця підземного паркінгу № НОМЕР_1 , а також користувачем послуг, наданих позивачем, тому, суд вважає, що заявлені вимоги позивача до відповідача, є недоведеними та не підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір слід покласти на позивача.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 247, 258-259, 263-265, 268, 272-273, 354-355 ЦПК України, суд, -
у задоволенні позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Поряд.Ок.Управління нерухомістю» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя К.Г. Плахотнюк