КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач- Ратнікова В.М.
№ 22-ц/824/3892/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 760/6034/16-ц

21 жовтня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Левенця Б.Б.

при секретарях - Осадченко І.В., Смолко А.В., Уляницькій М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Траєкторія»про стягнення боргу,-

в с т а н о в и в:

У березні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Траєкторія»(далі - ТОВ «Траєкторія», товариство) про стягнення боргу.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 14 лютого 2014 року між Кредитною спілкою «КС Володар» (далі - КС «КС Володар») та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № ДЗ-1324.3 з відповідними додатковими договорами, згідно з умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 587 058,32 грн на строк, що не перевищує 60 місяців, і повинен бути повернений кредитодавцю у порядку, передбаченому графіком повернення, не пізніше 14 лютого 2019 року, зі сплатою 25 відсотків річних за користування кредитними коштами.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 14 лютого 2014 року між КС «КС Володар» та ТОВ «Траєкторія» укладений договір поруки № 1324.3-п, згідно з яким ТОВ «Траєкторія» зобов`язалося перед кредитором, у випадку невиконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором від 14 лютого 2014 року № ДЗ-1324.3, виконати зобов`язання позичальника, що виникли з кредитного договору, згідно з наданим кредитором розрахунком.

01 жовтня 2014 року між КС «КС Володар» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Смарт Груп» (далі - ТОВ «Фінансова компанія Смарт Груп», товариство) укладений договір поруки № 1-10/14п згідно з яким ТОВ «Фінансова компанія Смарт Груп» зобов`язалося перед кредитором, у випадку невиконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором від 14 лютого 2014 року № ДЗ-1324.3, виконати зобов`язання позичальника, що виникли з кредитного договору, згідно з наданим кредитором розрахунком.

Зазначав, що внаслідок неналежного виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору у нього утворилася заборгованість.

28 жовтня 2014 року ТОВ «Фінансова компанія Смарт Груп», як поручитель за договором поруки № 1-10/14п від 01 жовтня 2014 року, погасило заборгованість позичальника ОСОБА_1 за кредитним договором у розмірі 1 230 411,49 грнта відповідно до частини 2 статті 556 ЦК України до товариства перейшли усі права кредитора у цьому зобов?язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

ОСОБА_1 не погасив наявну заборованість перед поручителем ТОВ «Фінансова компанія Смарт Груп»у розмірі 1 230 411,49 грн.

02 грудня 2014 року між ТОВ «Фінансова компанія Смарт Груп» та ним, ОСОБА_2 , укладений договір про відступлення права вимоги № 02-1/12 за договором поруки від 01 жовтня 2014 року № 1-10/14п та кредитним договором від 14 лютого 2014 року № ДЗ-1324.3, відповідно до умов якого первісний кредитор ТОВ «Фінансова компанія Смарт Груп» відступив новому кредитору частину боргу у розмірі 779 565,61 грн, а отже, йому, ОСОБА_2 , перейшли усі права кредитора та право вимоги виконання зобов?язання на його користь ОСОБА_1 в сумі 779 565,61 грн.

08 грудня 2014 року він засобами поштового зв`язку направив ОСОБА_1 повідомлення про заміну кредитора на підставі договору про відступлення права вимоги № 02-1/12 від 02 грудня 2014 року, в якому просив у добровільному порядку сплати грошові кошти в сумі 779 565,61 грн, із зазначенням банківських реквізитів, виконання якого ОСОБА_1 зобов?язаний був здійснити відповідно до пункту 3.6. договору поруки протягом 10 банківських днів, наступних за днем відправки поручителем позичальнику повідомлення про виконання ним своїх зобов?язань за договором.

Посилаючись на те, що ОСОБА_1 не повернув суму боргу, позивач просив стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ТОВ «Траєкторія» заборгованість за договором про відступлення права вимоги № 02-1/12 від 02 грудня 2014 року за договором поруки від 01 жовтня 2014 року № 1-10/14п та кредитним договором від 14 лютого 2014 року № ДЗ-1324.3 у розмірі 1 260 670,85 грн, з яких: 779 565,61 грн - основна сума заборгованості, 481 105,24 грн - пеня за несвоєчасне виконання зобов?язання за період з 20 грудня 2014 року по 25 березня 2016 року.

Заочним рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2016 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Траєкторія» про стягнення боргу задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ТОВ «Траєкторія» на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором про відступлення права вимоги від 02 грудня 2014 року № 02-1/12 за договором поруки від 01 жовтня 2014 року № 1-10/14п за кредитним договором від 14 лютого 2014 року № ДЗ-1324.3 у розмірі 1 260 670,85 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 та ТОВ «Траєкторія» на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 3 445,00 грн з кожного.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2020 року заяву відповідач ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2016 року залишено без задоволення (а.с. 193-194 том 1).

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 оскаржив заочне рішення в загальному порядку.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 просить скасувати заочне рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Траєкторія» про стягнення заборгованості за договором про відступлення права вимоги від 02 грудня 2014 року № 02-1/12 за договором поруки від 01 жовтня 2014 року № 1-10/14п за кредитним договором від 14 лютого 2014 року № ДЗ-1324.3 у розмірі 1 260 670,85 грн відмовити.

В обґрунтування змісту вимог апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено при неповно з`ясованих обставинах, що мають значення для вирішення справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що в матеріалах справи відсутні докази існування заборгованості у нього, ОСОБА_1 , перед кредитною спілкою «КС Володар» як в розмірі 2 180 963 грн 77 коп., так і в розмірі 1 230 411,49 грн чи в розмірі 779 565 грн 61 коп. Із сумами, зазначеними в розрахунку заборгованості, він не погоджується та вважає їх надуманими. До того ж, у матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що йому, ОСОБА_5 , надавалися грошові кошти.

Звернув увагу на те, що до позовної заяви позивачем було додано копії документів з підробленим його підписом, а саме: додатковий договір №2 від 05 березня 2014 року до договору поруки №1324.3-п від 14 лютого 2014 року, додатковий договір №4 від 07 березня 2014 року до договору поруки №1324.3-п від 14 лютого 2014 року.

Вважає, що ОСОБА_2 , як фізична особа, не може бути кредитором за кредитним договором, оскільки відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить ст.ст. 512, 1054 ЦК України, пославшись на правову позицію Великої Палати Верховного Суду викладену у постанові від 11 вересня 2018 року в справі № 909/968/16, у постанові від 31жовтня 2018 року в справі №465/646/11.

Крім того, в матеріалах справи відсутні належні докази сплати ОСОБА_2 за договором про відступлення права вимоги № 02-1/12 від 02 грудня 2014 року вартості права вимоги,встановленої договором у сумі 779 565 грн. 61 коп.

Так, на думку відповідача ОСОБА_1 , вматеріалах справи наявні суперечливі платіжні доручення запризначенням платежу за «дог. дор. № 10/2014-Д від 14.10.2014», оскільки вони не містять підписів працівників банку та відтисків печаток, якими б підтверджувалось проведення платежу та зарахування коштів, а відтак, копії платіжних доручень № від 04 грудня 2014 року на загальну суму 40 000,00 грн, № від 05 грудня 2014 року на суму 50 000,00 грн, № від 05 грудня 2014 року на суму 50 000,00 грн, № від 08 грудня 2014 року на суму 50 000,00 грн, № від 11 грудня 2014 року на суму 43 000,00 грн не можуть бути належними доказами сплати ОСОБА_2 коштів за договором відступлення права вимоги. А копії платіжних доручень № від 08 грудня 2014 року на суму 50 000,00 грн, № від 11 грудня 2014 року на суму 43 000,00 грн, на думку відповідача ОСОБА_1 , мають ознаки фіктивних та підроблених, так як у них зазначені однакові номери, проте різні дати складання та проведення банком, а відтак, інформація банку щодо існування таких платіжних доручень та проведення їх банком має бути з`ясована судом під час розгляду справи.

Щодо письмового повідомлення про заміну кредитора відповідач ОСОБА_1 зазначає, що в матеріалах справи наявний лист-повідомлення від 08грудня 2014 року та копія поштового чеку рекомендованого листа №957 від 08 грудня 2014 року про направлення листа в місто Ірпінь, однак вони не можуть бути доказами направлення на його адресу саме письмового повідомлення про заміну кредитора, оскільки в матеріалах справи відсутнє повідомлення про вручення рекомендованого листа №957 від від 08 грудня 2014 року.

Просив врахувати, що позивач звернувся із вказаним позовом до суду, пропустивши строк позовної давності, посилаючись на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12, згідно з яким перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, установлені договором або законом, у тому числі, сплата неустойки, для вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) установлено позовну давність в один рік - пункт 1 частина 2 статті 258, стаття 611 ЦК України.

Разом з тим, позивачем було розраховано пеню за період з 20 грудня 2014 року по 25 березня 2016 року, однак він, відповідач у справі ОСОБА_1 , був позбавлений права на подання заяви про застосування строків позовної давності щодо нарахування пені та пред`явлення вимог щодо стягнення пені.

Просив суд апеляційної інстанції враховувати ту обставину, що оскаржуване рішення прийняте за його відсутності та без врахування його доводів і заперечень, що не дозволило йому, як відповідачу у справі, реалізувати свої процесуальні права на подання заяви про застосування строків позовної давності щодо нарахування пені та пред`явлення вимог щодо стягнення пені, на призначення почеркознавчої експертизи щодо підроблених договорів, копії яких наявні в справі, а також витребування у позивача оригіналів платіжних доручень за якими сплачувалось відступлення права вимоги за договором поруки за кредитним договором, у тому числі, отримання банківської інформації щодо проведення платежів, яка надається тільки на підставі ухвали суду, оскільки банківська інформація не підлягає розкриттю на підставі адвокатських запитів.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Кузіна Ілона Петрівна просить відмовити у задоволенні вимог апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 , посилаючись на те, що доводи апеляційної скарги є небгрунтованими.

Зазначає, що аргументи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 про неналежність йому підпису на договорах, надання фіктивних документів ґрунтуються на припущеннях.

Щодо переходу права вимоги до ОСОБА_2 вказувала, що позивач на виконання умов договору з ТОВ «Фінансова компанія Смарт Груп» про відступлення права вимоги № 02-1/12 від 02 грудня 2014 року повністю сплатив вартість відступлення права вимоги у розмірі 779 565,61 грн, що підтверджується платіжними дорученнями та квитанціями до прибуткового касового ордера, які наявні в матеріалах справи, тому ОСОБА_2 є законним кредитором по відношенню до відповідача у справі ОСОБА_1 .

У даному випадку відсутні відносини факторингу між ТОВ «Фінансова компанія Смарт Груп» та ОСОБА_2 , оскільки право вимоги відступалось "за номінальною вартістю" без стягнення фактором додаткової плати, а тому відносини сторін регулюються загальними положеннями про купівлю-продаж з урахуванням норм стосовно заміни кредитора у зобов`язанні (частина 3 статті 656 Цивільного кодексу України).

Щодо застосування строків позовної давності зазначає, що позовну давність суд може застосувати лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, і така заява може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції.

В суді першої інстанції відповідач неодноразово повідомлявся про розгляду справи за зареєстрованим в установленому порядку місцем проживання і така адреса зазначена відповідачем в апеляційній скарзі, однак останнім дана кореспонденція отримана не була та повернулася до суду із відміткою «за зазначеною адресою не проживає».

Вважає, що судом першої інстанції вживалися усі заходи для належного повідомлення відповідача про судові засідання. До того ж, у своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їх процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Матеріалами справи підтверджується, що постановою Київського апеляційного суду від 02 грудня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Заочне рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2016 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Траєкторія» про стягнення боргу.

Постановою Верховного Суду від 15 лютого 2023 року за результатом розгляду касаційної скарги ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Кузіна Ілона Петрівна, скасовано постанову Київського апеляційного суду від 02 грудня 2021 року, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (а.с. 210-217 том 2).

У такому випадку справа розглядається колегією суддів апеляційного суду на загальних підставах за раніше поданою апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на заочне рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2016 року.

У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_1 та його представник адвокат Климов Олексій Юрійович підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Мосюк Мирослава Миколаївна заперечував проти задоволення апеляційної скарги відповідача та просила залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Відповідач ТОВ «Траєкторія» участь свого предствника в судовому засіданні не забезпечив. Про день та час слухання справи відповідач ТОВ «Траєкторія» судом апеляційної інстанції повідомлявся у встановленому законом порядку.

Відповідно до вимог статті 128, 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у відсутності ТОВ «Траєкторія».

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 14 лютого 2014 року між КС «КС Володар» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № ДЗ-1324.3, з відповідними додатковими договорами № 1 від 14 лютого 2014 року, № 2 від 28 лютого 2014 року, № 3 від 05 березня 2014 року, № 4 від 07 березня 2014 року, згідно з умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 587 058,32 грн на строк, що не перевищує 60 місяців, і повинен бути повернений кредитодавцю у порядку, передбаченому графіком повернення, не пізніше 14 лютого 2019 року, зі сплатою 25 відсотків річних за користування кредитними коштами (а.с. 8-10, 11, 12-14, 15-16, 17 том 1).

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 14 лютого 2014 року між КС «КС Володар», як кредитором, ТОВ «Траєкторія», як поручителем, та ОСОБА_1 , як позичальником, укладений договір поруки № 1324.3-п, за умовами якого ТОВ «Траєкторія» зобов`язалося перед кредитором, у випадку невиконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором від 14 лютого 2014 року № ДЗ-1324.3, виконати зобов`язання позичальника, що виникли з кредитного договору, згідно з наданим кредитором розрахунком. Поручитель несе відповідальність перед кредитором як солідарний боржник в однакому обсязі з позичальником всім своїм майном, грошовими коштами, майновими правами - пункти 1.1., 1.2. договору поруки (а.с. 18-19 том 1).

05 березня 2014 року на підставі додаткового договору № 2 до договору поруки № 1324.3-п від 14 лютого 2014 року сторони внесли зміни до пункту 1.1. договору поруки, виклавши його в новій редакції, зазначивши, що за даним договором поручитель зобов`язується перед кредитором, у випадку невиконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором № ДЗ-1324.3 від 14 лютого 2014 року в частині повернення суми отриманого позичальником за кредитним договором кредиту, що становить 587 058,32 грн, відсотків за користування- 25 % річних на суму залишку заборгованості по кредиту та сплати штрафних санкцій, виконати зобов`язання позичальника, що виникли з кредитного договору, згідно наданого кредитором розрахунку (а.с.19 том 1).

01 жовтня 2014 року між КС «КС Володар» та ТОВ «Фінансова компанія Смарт Груп» укладений договір поруки № 1-10/14п, згідно з яким ТОВ «Фінансова компанія Смарт Груп» зобов`язалося перед кредитором, у випадку невиконання позичальником ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором від 14 лютого 2014 року № ДЗ-1324.3, виконати зобов`язання позичальника, що виникли з кредитного договору, згідно з наданим кредитором розрахунком(а.с. 22 том 1).

Внаслідок неналежного виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору, у нього утворилася заборгованість, про що кредитор КС «КС Володар» повідомив позичальника листами №18-22/03.14 від 18 березня 2014 року, №16-33/04.14 від 16 квітня 2014 року, № 16-11/05.14 від 16 травня 2014 року (а.с. 54, 55, 56 том 1).

Листом №28/10.14 від 28 жовтня 2018 року кредитор КС «КС Володар» повідомив поручителя ТОВ «Фінансова компанія Смарт Груп» про факт порушення позичальником ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором від 14 лютого 2014 року № ДЗ-1324.3, у зв`язку з чим виникла заборгованість в сумі 2 180 963,77 грн, яку просив фінансового поручителя ТОВ «Фінансова компанія Смарт Груп» сплатити в касу кредитора (а.с. 57 том 1).

28 жовтня 2014 року ТОВ «Фінансова компанія Смарт Груп», як поручитель за договором поруки № 1-10/14п від 01 жовтня 2014 року, погасило заборгованість позичальника ОСОБА_1 за кредитним договором у розмірі 1 230 411,49 грн, що підтверджується банківською випискою, та письмово повідомило позичальника ОСОБА_1 про сплату боргу перед КС «КС Володар», а також просило протягом 10 днів у добровільному порядку сплатити на користь товариства грошові кошти в сумі 1 230 411,49 грн, виконання якого ОСОБА_1 зобов?язаний був здійснити, як передбачено пунктом 3.6. договору поруки, протягом 10 банківських днів, наступним за днем відправки поручителем позичальнику повідомлення про виконання ним своїх зобов?язань за договором (а.с. 20, 21 том 1).

ОСОБА_1 не погасив наявну заборованість перед поручителем ТОВ «Фінансова компанія Смарт Груп»у розмірі 1 230 411,49 грн.

02 грудня 2014 року між ТОВ «Фінансова компанія Смарт Груп» (первісний кредитор) та ОСОБА_2 (новий кредитор) укладений договір про відступлення права вимоги № 02-1/12 за договором поруки від 01 жовтня 2014 року № 1-10/14п та за кредитним договором від 14 лютого 2014 року № ДЗ-1324.3, відповідно до умов якого первісний кредитор передає (відступає), а новий кредитор приймає (набуває) належне первісному кредиторові право вимоги, вказане у пункті 1.2. цього договору(а.с. 23 том 1).

Пунктом 1.2. договору визначено, що під правом вимоги у цьому договорі сторони розуміють повний обсяг майнових прав (прав вимоги) первісного кредитора у всіх без виключення грошових зобов`язаннях, які виникли на підставі договору поруки №1-10/14 (основний договір), укладеного між первісним кредитором і кредитною спілкою «КС Володар» в забезпечення виконання бов`язань за кредитним договором №ДЗ-1324.3 від 14 лютого 2014 року, укладеного між Кредитною спілкою «КС Володар» і ОСОБА_1 (позичальник) та існують на дату укладення цього договору.

На дату укладення цього договору загальний розмір (грошова сума) права вимоги первісного кредитора до позичальника за основним договором, яке згідно умов цього договору первісний кредитор передає (відступає), а новий кредитор приймає (набуває) становить 779 565 (сімсот сімдесят дев`ять тисяч п`ятсот шістдесят п`ять) грн 61 коп.- пункт 1.3. договору.

Право вимоги, передбачене пунктом 1.3. даного договору, виникло у первісного кредиторана підставі договору поруки №1-10/14 п. від 01жовтня 2014 року. До складу права вимоги, що відступається новому кредиторові за цим договором, включається право вимоги первісного кредитора за основним договором до позичальника щодо суми заборгованості, яка була сплачена на підставі основного договору первісним кредитором в рахунок виконання зобов`язань за кредитним договором- пункт 1.4. договору.

Первісний кредитор гарантує дійсність і повноту переданого новому кредитору права вимоги, атакож, що право вимоги непередане (не відступлене, іншим чином не відчужене) повністю або в частині жодній третій особі та не обтяжене правами жодних третіх осіб - пункт 1.5. договору.

У пунктах 2.1., 2.2. сторони договору про відступлення права вимоги № 02-1/12 визначили, що договірна вартість права вимоги встановлюється цим договором у сумі 779 565 (сімсот сімдесят дев`ять тисяч п`ятсот шістдесят п`ять) грн 61 коп.Новий кредитор зобов`язується протягом 20 (двадцяти) місяців з моменту укладення цього договору сплатити первісному кредиторові договірну вартість права вимоги, вказану в пункті 2.1. цього договору, шляхом внесення в касу первісного кредитора або безготівкового перерахування грошової суми на рахунок ТОВ «Фінансова компанія Смарт Груп» ідентифікаційний код юридичної особи - отримувача 39013724 р/р НОМЕР_1 в ПАТ «Універсал Банк», МФО 322001.

Як передбачено пунктом 3.1. договору первісний кредитор зобов`язаний відступити новому кредитору право вимоги згідно з умовами цього договору, надавши протягом трьох календарних днів з моменту підписання цього договору новому кредиторові два примірникн акту приймання-передачі права вимоги, підписані первісним кредитором та скріплені печаткою останнього, та всі необхідні документи, які засвідчують дійсність права вимоги та інформацію, яка важлива для його здійснення.

Після укладення з первісним кредитором договору про відступлення права вимоги новий кредитор зобов`язаний повідомити позичальника про відступлення права вимоги за основним договором - підпункт 3.2.4. пункту 3.2. договору.

02 грудня 2014 року між ТОВ «Фінансова компанія Смарт Груп» (первісний кредитор) та ОСОБА_2 (новий кредитор) підписано акт приймання-передачі до договору про відступлення права вимоги № 02-1/12 від 02 грудня 2014 року за договором поруки від 01 жовтня 2014 року № 1-10/14п та за кредитним договором від 14 лютого 2014 року № ДЗ-1324.3 (а.с. 24 том 1).

В акті сторони засвідчили, що ТОВ «Фінансова компанія Смарт Груп» передало ОСОБА_2 право вимоги, договірна вартість якого встановлена у сумі 779 565 (сімсот сімдесят дев`ять тисяч п`ятсот шістдесят п`ять) грн 61 коп., в грошовому зобов`язанні, яке виникло на підставі договору поруки №1-10/14 п. від 01 жовтня 2014 року, укладеного між первісним кредитором і Кредитною спілкою «КС Володар» в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 14 лютого 2014 року № ДЗ-1324.3, укладеного між Кредитною спілкою «КС Володар» і ОСОБА_1 та існують на дату укладення цього договору, а також документи, які засвідчують дійсність права вимоги та інформацію, яка важлива для його здійснення.

08 грудня 2014 року новий кредитор ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку направив ОСОБА_1 повідомлення про заміну кредитора на підставі договору про відступлення права вимоги № 02-1/12 від 02 грудня 2014 року, в якому просив у добровільному порядку сплати грошові кошти в сумі 779 565,61 грн, із зазначенням банківських реквізитів (а.с.25 том 1).

Відповідно до наданих розрахункових документів: квитанцій до прибуткового касового ордеру № 294 від 27 квітня 2015 року, № 295 від 28 квітня 2015 року, № 290 від 15 травня 2015 року, № 291 від 18 травня 2015 року; платіжних доручень: № від 04 грудня 2014 року, № від 05 грудня 2014 року, № від 05 грудня 2014 року, № від 08 грудня 2014 року, № від 08 грудня 2014 року, № від 11 грудня 2014 року, № від 27 липня 2016 року, № від 27 липня 2016 року, з урахуванням уточнення щодо призначення платежу у платіжних дорученнях на підставі листів ОСОБА_2 до ТОВ «Фінансова компанія Смарт Груп» від 04 грудня 2014 року, 05 грудня 2014 року, 08 грудня 2014 року, 11 грудня 2014 року, ОСОБА_2 на користь ТОВ «Фінансова компанія Смарт Груп» здійснено переказ грошових коштів в сумі 779 565,61 грн згідно з договором про відступлення права вимоги № 02-1/12 від 02 грудня 2014 року за договором поруки від 01 жовтня 2014 року № 1-10/14п та за кредитним договором від 14 лютого 2014 року № ДЗ-1324.3 (а.с. 110, 111-118, 119-122 том 1).

Задовольняючи позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Траєкторія» про стягнення заборгованість за договором про відступлення права вимоги від 02 грудня 2014 року № 02-1/12 за договором поруки від 01 жовтня 2014 року № 1-10/14п за кредитним договором від 14 лютого 2014 року № ДЗ-1324.3 у розмірі 1 260 670,85 грн, що складається з: 779 565,61 грн - основна сума заборгованості, 481 105,24 грн - пеня, суд першої інстанції свій висновок мотивував тим, що внаслідок порушення ОСОБА_1 умов кредитного договору від 14 лютого 2014 року № ДЗ-1324.3, у нього утворилась заборгованість, яку замість нього погасив поручитель ТОВ «Фінансова компанія Смарт Груп» та до нього перейшли усі права кредитора на сплачену суму. Надалі товариство «Фінансова компанія Смарт Груп» відступило своє право вимоги за вказаним кредитним договором ОСОБА_2 , який відповідно, набув право вимоги до відповідачів як солідарних боржників.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду у повній мірі погодитися не може, виходячи з наступного.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, свідчать про те, що 14 лютого 2014 року між Кредитною спілкою «КС Володар» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № ДЗ-1324.3 з відповідними додатковими договорами, згідно з умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 587 058,32 грн на строк, що не перевищує 60 місяців, і повинен бути повернений кредитодавцю у порядку, передбаченому графіком повернення, не пізніше 14 лютого 2019 року, зі сплатою 25 відсотків річних за користування кредитними коштами.

Із наданих учасниками справи та досліджених судом доказів вбачається, що на забезпечення виконання кредитного договору № ДЗ-1324.3 від 14 лютого 2014 року Кредитною спілкою «КС Володар» було укладено два окремих договори поруки: 14 лютого 2014 року договір поруки № 1324.3-пз ТОВ «Траєкторія»,01 жовтня 2014 року договір поруки № 1-10/14п з ТОВ «Фінансова компанія Смарт Груп».

У кожному з договорів була визначена солідарна відповідальність із позичальником і вказаний об`єм прав, які переходять до поручителя внаслідок виконання ним зобов`язань щодо повернення кредиту. Зокрема, до поручителя в такому разі, переходять права кредитора в тому обсязі, в якому він задовольнив вимоги кредитора.

Також установлено, що внаслідок неналежного виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору, у нього утворилася заборгованість. 28 жовтня 2014 року ТОВ «Фінансова компанія Смарт Груп», як поручитель за договором поруки № 1-10/14п від 01 жовтня 2014 року, погасило заборгованість позичальника ОСОБА_1 за кредитним договором у розмірі 1 230 411,49 грн, що підтверджується банківською випискою, та письмово повідомило позичальника ОСОБА_1 про сплату боргу перед КС «КС Володар».

Відповідно до частини 2 статті 556 ЦК України до поручителя, який виконав зобов`язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов`язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

Таким чином, договір поруки не покладає на боржника якогось нового обов`язку, крім того, який він вже має перед кредитором по основному зобов`язанню, а лише створює ймовірність переходу прав та обов`язків останнього до поручителя у разі виконання ним зобов`язання, забезпеченого порукою.

Отже, ТОВ «Фінансова компанія Смарт Груп», виконавши частину кредитного зобов`язання боржника, набуло права кредитора у цьому зобов`язанні на суму сплачених коштів у розмірі 1 230 411,49 грні мало право вимагати від боржника відновлення свого майнового стану, який зазнав змін в результаті виконання обов`язку за боржника.

Боржник ОСОБА_1 не погасив наявну заборованість перед поручителем ТОВ «Фінансова компанія Смарт Груп» у розмірі 1 230 411,49 грн.

В подальшому, 02 грудня 2014 року між ТОВ «Фінансова компанія Смарт Груп» та ОСОБА_2 укладений договір про відступлення права вимоги № 02-1/12 за договором поруки від 01 жовтня 2014 року № 1-10/14п та кредитним договором від 14 лютого 2014 року № ДЗ-1324.3, відповідно до умов якого первісний кредитор ТОВ «Фінансова компанія Смарт Груп» відступив новому кредитору частину боргу у розмірі 779 565,61 грн.

02 грудня 2014 року між ТОВ «Фінансова компанія Смарт Груп» (первісний кредитор) та ОСОБА_2 (новий кредитор) підписано акт приймання-передачі до договору про відступлення права вимоги № 02-1/12 від 02 грудня 2014 року за договором поруки від 01 жовтня 2014 року № 1-10/14п та за кредитним договором від 14 лютого 2014 року № ДЗ-1324.3, оригінал якого оглянуто судом апеляційної інстанції (а.с. 24 том 1).

Згідно з пунктом 1 акта приймання-передачі до договору про відступлення права вимоги від 02 грудня 2014 року № 02-1/12 ТОВ «Фінансова компанія Смарт Груп» передало ОСОБА_2 право вимоги, договірна вартість якого встановлена у сумі 779 565,61 грн, у грошовому зобов`язанні, яке виникло на підставі договору поруки від 01 жовтня 2014 року № 1-10/14п, укладеного між первісним кредитором і КС «КС Володар», на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 14 лютого 2014 року № ДЗ-1324.3, укладеним між КС «КС Володар» та ОСОБА_1 , та існують на дату укладення цього договору.

Отже, ТОВ «Фінансова компанія Смарт Груп» передала ОСОБА_2 право вимоги одночасно з наданням документів, які засвідчують дійсність права вимоги та інформацію, яка важлива для його здійснення, що підтверджують законність вимог ОСОБА_2 до боржника ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_2 , як фізична особа, не може бути кредитором за кредитним договором, оскільки відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить ст.ст. 512, 1054 ЦК України, є безпідставними, з огляду на таке.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Тобто, відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України).

Договір відступлення права вимоги має такі ознаки: 1) предметом є відступлення права вимоги щодо виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) таке зобов`язання може бути як грошовим, так і не грошовим (передання товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним або безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, за яким виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Отже, за договором відступлення права вимоги первісний кредитор у конкретному договірному зобов`язанні замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначених договором, у якому виникло таке зобов`язання.

У справі, яка переглядається, предметом договору від 02 грудня 2014 року № 02-1/12 є відступлення права грошової вимоги до третьої особи ОСОБА_2 за плату (купівлі-продажу). Положення договору не містять посилань про фінансування однією стороною другої сторони шляхом надання в її розпорядження певної суми грошових коштів, надання будь-яких послуг за плату, чи зворотний обов`язок первісного кредитора з оплати новому кредитору відповідної плати за надання грошових коштів взамін відступленої вимоги.

Отже, за своєю правовою природою договір про відступлення права вимоги № 02-1/12 є договором купівлі-продажу майнового права.

Якщо право вимоги відступається за плату (так званий продаж боргів), то сторони договору купівлі-продажу відповідно до частини 3 статті 656, 627 ЦК України можуть на власний розсуд визначити ціну продажу цього права. За загальним правилом ціна договору визначається на розсуд його сторін (стаття 627, 632 ЦК України).

При цьому, суб`єктний склад правочинів з відступлення права вимоги законом не обмежений, на відміну від договорів факторингу, однією зі сторін якого обов`язково має бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції (постанова Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16).

Оскільки між ТОВ «Фінансова компанія Смарт Груп» та ОСОБА_2 було укладено саме договір відступлення права вимоги (цесія), тому фізична особамала право бути стороною такого роду правочину.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 про те, що в матеріалах справи відсутні належні докази сплати ОСОБА_2 за договором про відступлення права вимоги № 02-1/12 від 02 грудня 2014 року вартості права вимоги, встановленої договором, у сумі 779 565,61 грн спростовуються сукупністю досліджених при розгляді справи доказів та їх юридичної оцінки.

Із наданих позивачем розрахункових документів: квитанцій до прибуткового касового ордеру № 294 від 27 квітня 2015 року, № 295 від 28 квітня 2015 року, № 290 від 15 травня 2015 року, № 291 від 18 травня 2015 року; платіжних доручень: № від 04 грудня 2014 року, № від 05 грудня 2014 року, № від 05 грудня 2014 року, № від 08 грудня 2014 року, № від 08 грудня 2014 року, № від 11 грудня 2014 року, № від 27 липня 2016 року, № від 27 липня 2016 року, з урахуванням уточнення щодо призначення платежу у платіжних дорученнях на підставі листів ОСОБА_2 до ТОВ «Фінансова компанія Смарт Груп» від 04 грудня 2014 року, 05 грудня 2014 року, 08 грудня 2014 року, 11 грудня 2014 року, вбачається, що ОСОБА_2 на користь ТОВ «Фінансова компанія Смарт Груп» у повному обсязі здійснено переказ грошових коштів - договірної вартості права вимоги в сумі 779 565,61 грн згідно з договором про відступлення права вимоги № 02-1/12 від 02 грудня 2014 року, з яких: 484 685,61 грн сплачені на підставі квитанцій до прибуткового касового ордеру, 294 880,00 грн у безготівковій формі на підставі платіжних доручень (а.с. 110, 111-118, 119-122 том 1).

Жодні майнові претензії щодо виконання договору про відступлення права вимоги № 02-1/12 від 02 грудня 2014 року у товариства «Фінансова компанія Смарт Груп» до ОСОБА_2 відсутні, про що вказує лист ТОВ «Фінансова компанія Смарт Груп» №09/11-1 від 09 листопада 2021 року (а.с. 109 том 2).

Надаючи оцінку інформації, що міститься у банківських виписках з особовового рахунку клієнта ОСОБА_2 , колегією суддів апеляційного суду враховується, що згідно з пунктом 5.6. Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Досліджуючи банківські виписки щодо руху коштів з особовового рахунку клієнта ОСОБА_2 , колегія суддів апеляційного суду встановила, що кожна виписка з особовового рахунку клієнта ОСОБА_2 містить визначені законом обов`язкові реквізити, у тому числі, зміст та обсяг операції, ідентифікацію особи, яка брала участь у здійсненні операції, назву одержувача коштів, номери рахунків, назву банку (одержувача та платника коштів). Записи у виписках про операції, здійснені протягом операційного дня 04 грудня 2014 року, 05 грудня 2014 року, 08 грудня 2014 року, 11 грудня 2014 року, 18 травня 2015 року, 27 липня 2016 року підтверджують виконання банком розпорядження клієнта ОСОБА_2 про перахування визначеної ним у платіжних дорученнях № від 04 грудня 2014 року, № від 05 грудня 2014 року, № від 05 грудня 2014 року, № від 08 грудня 2014 року, № від 08 грудня 2014 року, № від 11 грудня 2014 року, № від 27 липня 2016 року, № від 27 липня 2016 року суми коштів зі свого рахунку на рахунок отримувача ТОВ «Фінансова компанія Смарт Груп», що становить за вказаний період загальну суму 294 880,00 грн.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційного суду визнає належними та допустимими письмовими доказами подані позивачем розрахункові документи, які у сукупності з іншими доказами - банківськими виписками з особового рахунку клієнта ОСОБА_2 , листами ОСОБА_2 до ТОВ «Фінансова компанія Смарт Груп» щодо уточнення призначення платежу у платіжних дорученнях та відповіддю ТОВ «Фінансова компанія Смарт Груп» №09/11-1 від 09 листопада 2021 року щодо відсутності майнових претензій до ОСОБА_2 в частині виконання договору про відступлення права вимоги № 02-1/12 від 02 грудня 2014 року, підтверджують сплату ОСОБА_2 на користь ТОВ «Фінансова компанія Смарт Груп» договірної ціни права вимоги за договором про відступлення права вимоги № 02-1/12 від 02 грудня 2014 року в сумі 779 565,61 грн, що спростовує доводи відповідача ОСОБА_1 у відповідній частині вимог.

Відповідно до частин 1, 2 статті 556 ЦК України до поручителя, який виконав зобов`язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов`язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання, а кредитор після виконання поручителем зобов`язання, забезпеченого порукою, повинен вручити йому документи, які підтверджують цей обов`язок боржника.

Правовий аналіз положень статті 556 ЦК України дає підстави для висновку, що наслідки, передбачені в цій нормі, настають лише в разі повного виконання поручителем забезпеченого порукою кредитного зобов`язання. Цей висновок узгоджується з положенням пункту 3 частини 1 статті 512 цього Кодексу, яке передбачає подібний спосіб заміни кредитора у зобов`язанні внаслідок виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем).

Часткове виконання поручителем зобов`язань за кредитним договором не призводить до переходу до нього прав кредитора за цим договором (наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 23.09.2015 у справі №6-466цс15 та від 07.10.2015 у справі №6-932цс15).

Відповідно до частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно з статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

З урахуванням змісту зазначених норм матеріального права та встановлених фактичних обставин справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що внаслідок відступлення права вимоги, яке виникло на підставі договору про відступлення права вимоги № 02-1/12 від 02 грудня 2014 року, не відбулось будь-якого порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу боржника ОСОБА_1 так як ТОВ «Фінансова компанія Смарт Груп», як фінансовий поручитель, виконавши частину кредитного зобов`язання ОСОБА_1 , набуло право вимоги до боржника ОСОБА_1 на суму сплачених коштів, та в подальшому передало (відступило) право дійсної грошової вимоги (борг) на суму 779 565,61 грн новому кредитору ОСОБА_2 .

Таким чином, первісний кредитор уступив новому кредитору право стягнути з боржника ОСОБА_1 відповідні грошові кошти, тобто борг у розмірі 779 565,61 грн.

Заборгованість за вказаним договором відступлення у розмірі 779 565,61 грн, що обліковується за позичальником(боржником) ОСОБА_1 , підтверджується зібраними та дослідженими доказами у справі. Доказів погашення (повернення) суми боргу за цією складовою заборгованості відповідачем не надано та матеріали справи не містять.

За наведених обставин, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що вимога позивача в частині основної суми заборгованості у розмірі 779 565,61 грн є доведеною та підлягає задоволенню.

Разом з тим, вимога позову в частині складової заборгованості щодо стягнення пені за несвоєчасне виконання зобов?язання за період з 20 грудня 2014 року по 25 березня 2016 року у розмірі 481 105,24 грн, розрахунок якої проведено позивачем у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, як передбачено пунктом 6.3. кредитного договору №1324.3 від 14 лютого 2014 року, є безпідставною та задоволенню не підлягає, оскільки за змістом вказаного договору про відступлення права вимоги № 02-1/12 від 02 грудня 2014 року між боржником і новим кредитором не розпочалися кредитні правовідносини, а лише змінилась особа, на користь якої боржник повинен був виконати зобов`язання, що полягає у сплаті боргу у розмірі 779 565,61 грн.

Встановлені обставини спростовують доводи відповідача ОСОБА_1 про сплив позовної давності в частині вимог позивача про стягнення пені за несвоєчасне виконання зобов?язання, оскільки позовна давність може застосовуватися виключно, якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими та доведеними.

Також поза увагою суду першої інстанції залишилося те, що у цій справі укладено різні самостійні договори поруки: 14 лютого 2014 року договір поруки № 1324.3-п з ТОВ «Траєкторія» та 01 жовтня 2014 року договір поруки № 1-10/14п з ТОВ «Фінансова компанія Смарт Груп», за якими кожен з фінансових поручителів поручився відповідати перед кредитором разом з позичальником як солідарні боржники.

Законом не заборонено укладення кількох договорів поруки на виконання того самого зобов`язання, але в цьому випадку частина 3 статті 554 ЦК України застосована бути не може. Поручителі не несуть у такому разі солідарної відповідальності, оскільки не можна сказати про їхню спільну поруку.

За таких обставин кредитор, керуючись статтею 543 ЦК України, має право на свій розсуд пред`явити вимогу до боржника і кожного з поручителів разом чи окремо, в повному обсязі чи частково, але поручитель, що виконав зобов`язання, не вправі пред`являти вимогу до іншого поручителя на предмет розподілу відповідальності перед кредитором.

Разом з тим, у порушення зазначених вище норм закону, суд першої інстанції стягнув заборгованість з боржника ОСОБА_1 солідарно з поручителем ТОВ «Траєкторія», в той час як фінансовий поручитель ТОВ «Фінансова компанія Смарт Груп», виконавши частину кредитного зобов`язання ОСОБА_1 , мало право вимоги лише до боржника ОСОБА_1 та лише на ту суму, яку сплатило на підставі договору поруки № 1-10/14п від 01 жовтня 2014 року. В подальшому, ТОВ «Фінансова компанія Смарт Груп» передало обсяг прав кредитора, які переходять до поручителя у такому випадку, новому кредитору ОСОБА_2 в частині боргу у розмірі 779 565,61 грн.

Таким чином, покладаючи на поручителя ТОВ «Траєкторія» (відповідача у справі) обов`язок щодо погашення боргу солідарно з боржником ОСОБА_1 за договором про відступлення права вимоги від 02 грудня 2014 року № 02-1/12, суд першої інстанції не з`ясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених ОСОБА_2 вимог, які правовідносини сторін випливають з установлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, та дійшов помилкового висновку про солідарне стягнення заборгованості з поручителя ТОВ «Траєкторія».

Перевіряючи доводи відповідача ОСОБА_1 про те, що у матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що йому надавалися грошові кошти Кредитною спілкою «КС Володар», існування заборгованості у нього перед Кредитною спілкою «КС Володар», а також запереченням відповідача щодо підписання ним додаткового договору №2 від 05 березня 2014 року до договору поруки №1324.3-п від 14 лютого 2014 року та додаткового договору №4 від 07 березня 2014 року до кредитного договору №1324.3 від 14 лютого 2014 року, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (частини друга, четверта статті 77 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Для встановлення дійсних фактичних обставин справи сторони мають надати до суду належні, допустимі, достатні та достовірні докази, які підлягають оцінці судом.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (частини перша, третя статті 77 ЦПК України).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).

У справі, рішення в якій переглядається, ОСОБА_9 обґрунтовував позов тим, що до нього за договором про відступлення права вимоги від 02 грудня 2014 року № 02-1/12 перейшло право грошової вимоги до боржника ОСОБА_1 , що належало фінансовому поручителю ТОВ «Фінансова компанія Смарт Груп» (первісний кредитор), який виконав частину кредитного зобов`язання ОСОБА_1 , забезпечене порукою за договором поруки від 01 жовтня 2014 року № 1-10/14п.

Враховуючи, що відповідач не надав суду належних, допустимих і достовірних доказів, які б свідчили про недійсність переданої вимоги, в силу прямого припису статті 204 ЦК України її правомірність презюмується.

Разом з тим, посилання відповідача зводяться до дослідження окремих обставин виконання кредитного договору №1324.3 від 14 лютого 2014 року, з відповідними додатковими договорами до нього, включаючи заперечення щодо підписання ним змін до кредитного договору на підставі додаткового договору №4 від 07 березня 2014 року, а також змін до договору поруки №1324.3-п від 14 лютого 2014 року, сторонами якого є КС «КС Володар», як кредитор, ТОВ «Траєкторія», як поручитель, та ОСОБА_1 , як позичальник, на підставі додаткового договору №2 від 05 березня 2014 року, що не входить до предмета доказування в цій справі та відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України не було предметом оцінки судом.

Отже, обставини на які відповідач ОСОБА_1 посилається в апеляційній скарзі, як на підставу перегляду судового рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2016 року, знайшли своє часткове підтвердження, а тому апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Вирішуючи спір у справі, яка переглядається, суд першої інстанції не надав належної правової оцінки обставинам, якими обґрунтовувалися вимоги, іншим фактичним даним, які випливають із встановлених обставин, а тому висновок суду першої інстанції про задоволення позову ОСОБА_2 у повному обсязі без оцінки вказаних обставин у сукупності не може вважатись обґрунтованим і таким, що відповідає положенням статей 76, 81, 89 ЦПК України.

Неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушенням норм процесуального права у справі, яка переглядається, призвело до неправильного вирішення справи, а це відповідно до статті 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення, ухваленого у цій справі, та прийняття нового судового рішення по суті заявлених вимог ОСОБА_2 , які з установлених колегією суддів апеляційного суду обставин справи та наведених мотивів в редакції даної постанови підлягають частковому задоволенню.

Отже, в межах заявлених позивачем позовом вимог з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у розмірі 779 565,61 грн. В іншій частині складових вимог заборгованості слід відмовити.

Відповідно до положень статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково (61,84%), а тому понесені позивачем та документально підтвердженні судові витрати, що складються з судового збору за подання позовної заяви у розмірі 6 890,00 грн, касаційної скарги у розмірі 13 780,00 грн у пропорційному розмірі до задоволених вимог, що складає розмір 12 782,33 грн слід покласти на відповідача ОСОБА_1 .

Понесені відповідачем ОСОБА_1 та документально підтвердженні судові витрати, що складаються з судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 10 335,00 грн слід покласти на позивача ОСОБА_2 у пропорційному розмірі до задоволених вимог скарги (38,16 %), що складає розмір 3 943,84 грн.

Як передбачено частиною 10 статті 141 ЦПК України, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. В такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

При застосуванні положення частини 10 статті 141 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду враховує, що при розподілі судових витрат на відповідача ОСОБА_1 покладено більшу суму судових витрат, а тому до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає різниця судових витрат (судового збору) у розмірі 8 838,49 грн (12 782,33 грн - 3 943,84 грн), зі звільненням сторін у справі від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Керуючись ст.ст. 512, 514, 543, 556, 627, 632, 656 ЦК України, ст.ст. 13, 76, 77, 78, 81, 141, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2016 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Траєкторія» про стягнення боргу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) заборгованість у розмірі 779 565,61 грн.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 8 838,49 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 30 жовтня 2024року.

Головуючий: Судді: