Справа № 372/532/23
Провадження 2-ві/372/6/24
ухвала

Іменем України

26 липня 2024 року Обухівський районний суд Київської області у складі: головуючої судді Висоцької Г.В., при секретарі Куник О.В., за участю представниці відповідачки ОСОБА_1 , позивачки ОСОБА_2 , її представників ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши в приміщенні Обухівського районного суду Київської області у відкритому судовому засіданні заяву представниці відповідачки ОСОБА_5 адвоката Дубчак Лесі Сергіївни про відвід судді Сташків Тетяни Григорівни від розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_2 , яка також діє в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , до ОСОБА_5 , треті особи: ОСОБА_8 , державний нотаріус Обухівської державної нотаріальної контори Київської області Коваленко Лариси Олексіївни, ОСОБА_9 , Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», про усунення від права спадкування спадкоємця за законом,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Обухівського районного суду Київської області перебуває вказана цивільна справа.

10.07.2024 року від представника відповідача ОСОБА_5 - адвоката Дубчак Л.С. до суду надійшла заява про відвід головуючого судді Сташків Т.Г. від розгляду даної цивільної справи.

На обґрунтування заяви представник відповідача зазначила, що 02.07.2024 року відбулось судове засідання у справі № 372/532/23. На початку судового засідання суддею оголошено, що від сторони позивача надійшли клопотання та наддала слово позивачу та її представникам. Представник позивача оголосила клопотання про витребування доказів (за результатами виконання ухвали від 28.02.2024) від 16.05.2024 року, у якому просила витребувати докази від ОСОБА_10 , АТ «Універсал Банк», АТ КБ «ПриватБанк»», АТ «Райффайзен Банк» та АТ «Сенс Банк» щодо інформації про ОСОБА_11 (попереднє прізвище ОСОБА_12 ), яка становить банківську таємницю. Після заслуховування думок учасників справи виключно щодо клопотання про витребування доказів (за результатами виконання ухвали від 28.02.2024) від 16.05.2024 року, суддя Обухівського районного суду Київської області повідомила про вихід суду до нарадчої кімнати. Вказує, що позивачем та її представниками було оголошено та підтримано лише одне клопотання про витребування доказів (за результатами виконання ухвали від 28.02.2024) від 16.05.2024 року до виходу суду до нарадчої кімнати, жодні інші клопотання у даному судовому засіданні не проголошувались та не розглядались і суддя не виходила щодо них в нарадчу кімнату. 08.07.2024 року представник відповідача виявила у своєму електронному кабінеті повідомлення із вступною та резолютивною частинами ухвали Обухівського районного суду Київської області від 02.07.2024 року, якою повністю задоволено не лише клопотання про витребування доказів (за результатами виконання ухвали від 28.02.2024) від 16.05.2024 року, але й клопотання представника позивача про витребування доказів щодо ОСОБА_13 (за результатами виконання ухвали від 28.02.2024) від 16.05.2024 року, яке в судовому засіданні не оголошувалось, позивач та її представники своєї позиції щодо підтримки цього клопотання не висловлювали, а іншим учасникам не було надано законної можливості висловити свої заперечення з приводу вказаного клопотання у судовому засіданні. Крім того, більшість документів, отриманих судом у паперовій формі, не долучені до матеріалів електронної судової справи, що позбавляє представника Відповідача, робоче місце якого знаходиться в місті Києві, можливості завчасно ознайомитись із документами, наявними в матеріалах справи. Вважає, що вказане свідчить про необ`єктивність та упередженість судді Обухівського районного суду Київської області Сташків Т.Г., незаконне надання процесуальних переваг стороні позивача, а також ігнорування процесуальних прав відповідача, а тому просить відвести суддю ОСОБА_14 від розгляду даної справи.

В судовому засіданні представниця відповідачки ОСОБА_1 вимоги заяви про відвід судді підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в заяві про відвід.

Позивачка ОСОБА_2 , її представники ОСОБА_3 , ОСОБА_4 щодо заяви заперечили.

Згідно ч. 8 ст. 40 ЦПК України, неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід судді, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід судді.

Згідно ч.ч.1, 2, 3 ст.40 ЦПК України, питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу, він вирішує питання про зупинення провадження у справі. У такому випадку вирішення питання про відвід судді здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Відповідно до ч.7 ст.40 ЦПК України питання про відвід судді має бути розглянуто не пізніше двох днів із дня надходження заяви про відвід судді.

Суд, вислухавши думку представниці позивачки ОСОБА_15 , вивчивши доводи заяви, перевіривши та дослідивши матеріали справи та докази, надані в обґрунтування заявлених вимог, дійшов до висновку про відсутність підстав для її задоволення, так як відвід належним чином не вмотивований з огляду на наступне.

Підстави для відводу судді передбачені ст. 36-37 ЦПК України і розширеному тлумаченню не підлягають.

Так, згідно ч.1, 2, 4 ст.36 ЦПК України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо зокрема: він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.

Згідно пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Визначаючись щодо наявності підстав для відводу, необхідно враховувати, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини наявність безсторонності має визначатись, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв.

Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто те, чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у конкретній справі.

Згідно з об`єктивним критерієм визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад умови, за яких були б неможливі будь-які сумніви в його безсторонності. У кожній окремій справі слід вирішувати чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, які свідчать про відсутність безсторонності суду.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини при розгляді справи має забезпечуватися суб`єктивний критерій неупередженості (безсторонності) суду. У сторони мають бути відсутні будь - які побоювання у безсторонності суду. Кожна із сторін вправі сподіватися на об`єктивне рішення у справі.

Так, Європейський суд з прав людини розрізняє чи в конкретній справі суддя забезпечує достатню гарантію, щоб виключити підозру в його упередженості (рішення у справах Piersac vs Belgium, Grieves vs UK).

Європейський суд з прав людини визнає, що підставою відводу судді може бути як реальне існування обставин, які свідчать про упередженість суду, так і суб`єктивне переконання сторони у їх наявності, наслідком чого може бути відвід складу суду від розгляду справи.

У справі "Фей проти Австрії" ЄСПЛ вказав, що об`єктивна неупередженість суду полягає у відсутності будь-яких законних сумнівів в тому, що її забезпечено та гарантовано судом, а для перевірки на об`єктивну неупередженість слід визначити, чи є факти, які не залежать від поведінки судді, що можуть бути встановлені та можуть змусити сумніватися у його неупередженості. Мова йде про ту довіру, яку суди у демократичному суспільстві повинні апріорно викликати в учасників цивільного процесу.

При цьому, у справі «Морріс проти Об`єднаного королівства» Європейський суд з прав людини пояснив: Щодо питання безсторонності існує два аспекти цих вимог. По-перше, суд має бути суб`єктивно вільним від особистої упередженості чи необ`єктивності. По-друге, він має також безстороннім з об`єктивного погляду, для чого він має надати істотні гарантії, аби виключити будь-які обґрунтовані сумніви стосовно цього.

Згідно п.п.49,53 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Білуха проти України" (заява N 33949/02) відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (див., серед іншого (inter alia), рішення у справі "Фей проти Австрії" (Fey v. Austria) від 24 лютого 1993 року, пп. 27, 28 and 30; рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), N 33958/96, п. 42, ЄСПЛ 2000-XII). У кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду (див. рішення у справі "Пуллар проти Сполученого Королівства" (Pullar v. United Kingdom), від 10 червня 1996 року, п.38). З огляду на це, навіть зовнішні прояви можуть мати певну важливість або, іншими словами, "правосуддя повинно не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться" (див. рішення у справі "Де Куббер проти Бельгії" (De Cubber v. Belgium), від 26 жовтня 1984 року, п. 26). Важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві (див. вищевказане рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland) та рішення у справі "Кастілло Альгар проти Іспанії" (Castillo Algar v. Spain), від 28 жовтня 1998 року, п. 45).

Інститут відводу має важливе значення для реалізації демократичних принципів цивільного процесу, сприяє ефективному розгляду справи і забезпечує правильне вирішення спору.

Норма про відвід гарантує неупередженість у здійсненні правосуддя, запобігає можливості скасування рішень за мотивами незаконності складу суду, заінтересованості певних суб`єктів, що з`ясувалися під час перевірки справи вищестоящими інстанціями.

Аналізуючи підстави, які зазначені представником позивача для відводу судді, суд вважає, що вони не є такими, що свідчать про упередженість судді, оскільки заявником не доведено конкретних фактів та наслідків цих фактів (обставин), які можуть вплинути на об`єктивність і упередженість розгляду даної справи. Заявлені підстави для відводу ґрунтуються на припущеннях і суб`єктивних оцінках окремих процесуальних рішень судді, які не узгоджуються із дійсним процесуальним і правовим змістом дій і рішень головуючого судді.

Суд вважає, що доводи заявника в частині упередженості та необ`єктивності судді не ґрунтуються на нормах ЦПК України, ним не зазначено і не доведено наявність вказаних обставин. Заявником не доведено належними та допустимими доказами жодних процесуальних дій при розгляді справи, які могли би свідчити про упередженість чи не об`єктивність судді, відмови доступу до правосуддя або інших, які би порушували процесуальні права позивача, не встановлено. При цьому незгода заявника із прийнятими головуючим суддею рішень у справі не може слугувати підставою для відводу у цій справі.

Суд не вбачає достатніх підстав для відводу головуючого судді ні за об`єктивним, ні за суб`єктивним критерієм.

За таких обставин підстав для задоволення заяви про відвід суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 33, 36, 40, 44 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву представниці відповідачки ОСОБА_5 адвоката Дубчак Лесі Сергіївни про відвід головуючого судді залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Г.В. Висоцька