К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2024 року місто Київ

справа № 755/4654/15-ц

апеляційне провадження № 22-ц/824/8884/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Головачова Я.В.,

суддів: Невідомої Т.О., Нежури В.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 05 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» про відшкодування майнової, моральної шкоди, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та пені,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування майнової та моральної шкоди, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП).

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 17 жовтня 2014 року на проспекті Ватутіна у м. Києві сталася ДТП за участю автомобіля «Volkswagen Touareg», д.р.н. НОМЕР_1 , під його керуванням та автомобіля «Daewoo Lanos», д.р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 .

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 21 листопада 2014 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

Внаслідок ДТП був пошкоджений належний йому на праві власності та його дружині, так як був набутий у шлюбі, автомобіль «Volkswagen Touareg», д.р.н. НОМЕР_1 .

Згідно з висновком автотоварознавчого дослідження, проведеного товариством з обмеженою відповідальністю «ЕАК «Довіра», вартість заподіяної позивачу шкоди становить 175 414,29 грн.

Також він своєчасно повідомив страхову компанію відповідача - публічне акціонерне товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» (далі - ПАТ «УСК «Гарант-Авто») про факт ДТП, надав усі необхідні документи та стразова компанія прийняла рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі ліміту 50 000,00 грн. Страхова сума не виплачена.

Він вимушений був евакуювати свій автомобіль з місця ДТП та відремонтувати його за власний рахунок, сплативши при цьому 500,00 грн за транспортні послуги (евакуатор) та за ремонт 131 528,90 грн. Тому різницю між страховою виплатою та понесеною ним сумою майнових витрат у відшкодування завданих збитків зобов`язаний сплатити відповідач.

Також відповідачем йому була завдана моральна шкода, розмір відшкодування якої оцінює у 5 000,00 грн.

У квітні 2015 року позивач подав заяву про збільшення позовних вимог, зміну предмету позову та залучення до участі у справі співвідповідача ПАТ «УСК «Гарант-Авто», яка мотивована тим, що днем узгодження страхового відшкодування є 12 грудня 2014 року, проте кошти відповідачем ПАТ «УСК «Гарант-Авто» виплачені не були.

Із урахуванням збільшених позовних вимог, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь вартість відновлювального ремонту автомобіля в частині, що не покрита страховим відшкодуванням, у сумі 81 528,90 грн, витрати з евакуації транспортного засобу з місця ДТП у сумі 500,00 грн, вартість проведеного автотоварознавчого дослідження в сумі 800 грн, а також 5 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, та стягнути із ПАТ «УСК «Гарант-Авто» на його користь страхове відшкодування в сумі 50 000,00 грн та пеню у розмірі 5 970 грн. Судові витрати розподілити пропорційно задоволених позовних вимог.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 5 червня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 майнову шкоду, завдану в результаті пошкодження автомобіля, в сумі 81 528,90 грн, витрати по евакуації транспортного засобу в сумі 500,00 грн, вартість проведеного автотоварознавчого дослідження в сумі 800,00 грн, моральну шкоду у розмірі 1 500,00 грн, судовий збір в сумі 843,29 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 8 654,64 грн, а всього суму 93 826,83 грн. Стягнуто з ПАТ «УСК «Гарант-Авто» на користь ОСОБА_2 страхове відшкодування в сумі 50 000,00 грн, пеню у розмірі 5 970,00 грн, судовий збір в сумі 559,70 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 5 743,36 грн, а всього суму 62 273,06 грн. В іншій частині вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що пошкоджений в ДТП автомобіль «Volkswagen Touareg», д.н.з. НОМЕР_1 , позивачем відновлений у автоцентрі «Автосоюз» ФОП ОСОБА_3 , на підтвердження чого суду надано наряд-замовлення від 29 листопада 2014 року на суму 131 528,90 грн, квитанції, товарні чеки та довідку від 27 грудня 2014 року ФОП ОСОБА_4 .

Позивач та ПАТ «УСК «Гарант-Авто» узгодили розмір страхового відшкодування, проте страхова компанія не сплатила позивачу страхову виплату у визначений законом строк, тому наявні підстави для стягнення із ПАТ «УСК «Гарант-Авто» на користь позивача страхової виплати у межах ліміту відповідальності.

З відповідача ОСОБА_1 підлягає стягнення на користь позивача різниця між понесеними останнім витратами на відновлення автомобіля у розмірі 131 528,90 грн та сумою страхового відшкодування 50 000,00 грн, що становить 81 528,90 грн, витрати по евакуації транспортного засобу в сумі 500,00 грн та вартість проведеного автотоварознавчого дослідження в сумі 800,00 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Заявник зазначає, що судом першої інстанції розглянуто справу в судовому засідання 5 червня 2015 року за відсутності відповідача, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду, що є обов`язковою підставою для скасування судового рішення.

Надані позивачем докази на підтвердження проведення відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу не є первинними документами в розумінні положень Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та не підтверджують проведення розрахунків за послуги щодо ремонту автомобіля.

На час звернення позивача до суду та розгляду судом першої інстанції цієї справи ПАТ «УСК «Гарант-Авто» була позбавлена ліцензії на провадження обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Суд першої інстанції не врахував таких обставин та помилково не застосував до спірних правовідносин положення пункту 20.3 статті 20, пункту 41.2 статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Інші учасники справи не скористалися правом на подання відзиву.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що автомобіль «Volkswagen Tourаn», д.н.з. НОМЕР_1 , належить на праві власності ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 (т. 1 а. с. 23).

Постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 21 листопада 2014 року у справі № 755/29909/14-п ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та накладено на нього стягнення у виді штрафу.

Судом у справі № 755/29909/14-п встановлено, що 17 жовтня 2014 року о 19 год ОСОБА_1 на проспекті Ватутіна-Московський міст у м. Києві, керуючи автомобілем «Daewoo Nexia», д.н.з. НОМЕР_2 , не дотримався безпечної дистанції руху, внаслідок чого відбулося зіткнення з автомобілем «Volkswagen Tourаn», д.н.з НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який вдарив автомобіль «BMW», д.н.з. НОМЕР_4 , водієм якого був ОСОБА_5 , а потім автомобіль «Honda», д.н.з. НОМЕР_5 , що знаходився під керуванням ОСОБА_6 , чим заподіяв матеріальні збитки (т. 1 а. с. 22).

На момент вчинення ДТП транспортний засіб «Daewoo Nexia», д.н.з. НОМЕР_2 , був застрахований ОСОБА_1 у ПАТ «УСК «Гарант-Авто» згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/8671721, термін дії якого з 14 грудня 2013 року до 13 грудня 2014 року, яким визначено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, у розмірі 50 000,00 грн, розмір франшизи встановлено 0 грн (т. 1 а. с. 28).

27 листопада 2014 року ОСОБА_2 подавав до ПАТ «УСК «Гарант-Авто» заяву про виплату страхового відшкодування, в якій зазначав банківські реквізити для перерахування суми страхового відшкодування по полісу № АС/8671721 по події, що мала місце 17 жовтня 2014 року (т. 1 а. с. 31).

ПАТ «УСК «Гарант-Авто» листом від 12 грудня 2014 року № 7768/8 надало відповідь ОСОБА_2 про те, що подана ним заява розглянута, розмір страхового відшкодування складає 50 000,00 грн, яке буде перераховано на вказаний позивачем розрахунковий рахунок (т. 1 а. с. 77).

13 січня 2015 року ОСОБА_2 вдруге звернувся до ПАТ «УСК «Гарант-Авто» із заявою про виплату страхового відшкодування з повідомленням інших банківських реквізитів для перерахування коштів (т. 1 а. с. 80).

За замовленням позивача товариство з обмеженою відповідальністю «Експертно-асистуюча компанія «Довіра» склала висновок про визначення вартості матеріального збитку від 19 грудня 2014 року, відповідно до якого матеріальний збиток, заподіяний власнику автомобіля «Volkswagen Tourаn», д.н.з. НОМЕР_1 , внаслідок його пошкодження у ДТП складає 175 414,29 грн (т. 1 а. с. 32).

Як пояснив позивач, пошкоджений в ДТП автомобіль «Volkswagen Tourаn», д.н.з. НОМЕР_1 , відновлений у автоцентрі «Автосоюз» ФОП ОСОБА_3 , на підтвердження чого надано наряд-замовлення від 29 листопада 2014 року на суму 131 528,90 грн (т. 1 а. с. 16-19), довідку від 27 грудня 2014 року, складену ФОП ОСОБА_4 про сплату ОСОБА_2 коштів на загальну суму

131 528,90 грн (т. 1 а. с. 10), квитанцію на суму 24 800,00 грн (т. 1 а. с. 11), товарні чеки на суму 56 528,90 грн, 184,49 грн, 50 000,00 грн (т. 1 а. с. 12).

Позиція суду апеляційної інстанції

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Щодо повідомлення відповідача про дату, час і місце засідання суду

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , серед іншого, посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме: справу розглянуто судом за відсутності відповідача, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду, що є обов`язковою підставою для скасування судового рішення.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідно до копій судових повісток про виклик до суду від 25 травня 2015 року, розгляд справи було призначено на 5 червня 2015 року, про що повідомлялись учасники справи, зокрема, відповідач ОСОБА_1 на адресу: АДРЕСА_1 .

Проте жодних даних про відправлення, отримання, вручення судової повістки на 5 червня 2015 року ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

Зі змісту протоколу судового засідання від 5 червня 2015 року встановлено, що справу розглянуто за відсутності відповідача ОСОБА_1 (т. 1 а. с. 162).

Відповідно до частин 1,5 статті 74 ЦПК України 2004 року (чинного на момент розгляду справи судом першої інстанції) Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Стороні чи її представникові за їх згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам цивільного процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.

Частинами першою-третьою статті 76 ЦПК України судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки. Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду. Якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею, а за їх відсутності - відповідній житлово-експлуатаційній організації або виконавчому органу місцевого самоврядування.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні дані про вручення судової повістки відповідачу ОСОБА_1 з повідомленням про розгляд цивільної справи, призначеної на 5 червня 2015 року. Отже, будь-яких даних про належне повідомлення відповідача ОСОБА_1 про розгляд справи у судовому засіданні 5 червня 2015 року матеріали справи не містять.

Таким чином, суд першої інстанції розглянув справу за відсутності відомостей про належне повідомлення відповідача ОСОБА_1 про дату, час і місце судового засідання, за результатами проведення якого, як зазначено у матеріалах справи, було ухвалено судове рішення.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 18 квітня 2022 року у справі № 522/18010/18 обов`язок суду повідомити учасників справи про місце, дату і час судового засідання є реалізацією однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства - відкритості судового процесу. Невиконання (неналежне виконання) судом цього обов`язку призводить до порушення не лише права учасника справи бути повідомленим про місце, дату і час судового засідання, але й основних засад (принципів) цивільного судочинства. Розгляд справи в суді першої інстанції за відсутності учасника справи, якого не було повідомлено про місце, дату і час судового засідання, є обов`язковою та безумовною підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення судом апеляційної інстанції, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою (пунктом 3 частини третьої статті 376 ЦПК України).

З огляду на наведене, та зважаючи, що судом першої інстанції розглянуто справу за відсутності відповідача ОСОБА_1 , не повідомленого належним чином про розгляд справи в судовому засіданні 5 червня 2015 року, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність обов`язкових підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Щодо суті спору

Відповідно до статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частиною 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до частиною 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (статті 979 ЦК України).

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Настання страхового випадку є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до статті 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки (статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відповідно до пункту 36.2. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Стаття 1192 ЦК України встановлює, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Поняття збитків визначено статтею 22 ЦК України. Так, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що у разі здійснення відновлювального ремонту пошкодженої речі розмір збитків визначається як реальна вартість матеріалів і робіт, затрачених на її відновлення, а у разі

непроведення ремонту - як вартість матеріалів і робіт, необхідних для її відновлення у майбутньому.

При цьому особою, яка має право на відшкодування збитків у разі проведення відновлювального ремонту, є саме та особа, що понесла відповідні витрати.

Зазначений висновок зроблений Верховним Судом у постановах від 25 березня 2019 року у справі № 591/3152/16-ц, від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/19288/14-ц.

У справі встановлено, що пошкоджений у ДТП автомобіль «Volkswagen Tourаn», д.н.з. НОМЕР_1 , відновлений у автоцентрі «Автосоюз» ФОП ОСОБА_7 . Вартість відновлювального ремонту склав 131 528,90 грн.

На підтвердження наведених обставин позивач надав такі докази: наряд-замовлення від 29 листопада 2014 року на суму 131 528,90 грн (т. 1 а. с. 16-19), довідку від 27 грудня 2014 року, складена ФОП ОСОБА_4 про сплату ОСОБА_2 коштів на загальну суму 131 528,90 грн (т. 1 а. с. 10), квитанцію на суму 24 800,00 грн (т. 1 а. с. 11), товарні чеки на суму 56 528,90 грн, 184,49 грн, 50 000,00 грн (т. 1 а. с. 12).

Також позивачем долучено до матеріалів справи висновок про визначення вартості матеріального збитку від 19 грудня 2014 року, складений товариством з обмеженою відповідальністю «Експертно-асистуюча компанія «Довіра», відповідно до якого матеріальний збиток, заподіяний власнику автомобіля «Volkswagen Touareg», д.н.з. НОМЕР_1 , внаслідок його пошкодження у ДТП складає 175 414,29 грн.

Колегія суддів вважає, що у разі здійснення відновлювального ремонту автомобіля, розмір збитків, які необхідно стягувати, повинен підтверджуватися документами, що підтверджують перелік, обсяг і вартість робіт та витрачених матеріалів, оскільки з долученого до позовної заяви висновок про визначення вартості матеріального збитку від 19 грудня 2014 року вбачаються лише можливі витрати позивача, а не фактичні, або реальні витрати понесені ним для відновлення автомобілю.

Оцінивши надані позивачем докази на підтвердження проведення відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, колегія суддів вважає, що такі докази є належними та допустимими.

Так, наряд-замовлення від 29 листопада 2014 року, складений ФОП ОСОБА_3 , містить перелік запчастин/операцій, що були використанні для відновлювального ремонту, із зазначенням їх ціни, загальна сума якої склала 131 528,90 грн. Також у наряді-замовлення сторони вказали, що обсяг і якість виконаних робіт перевірено, автомобіль після обслуговування видано (т. 1 а. с. 16-19).

ФОП ОСОБА_3 складено 3 товарні чеки від 27 грудня 2014 року про здійснення 3 оплат по рахунках на суми 56 528,90 грн, 184,49 грн та 50 000,00 грн (т. 1 а. с. 12).

У матеріалах справи містяться копії квитанцій від 27 грудня 2014 року № 544862 та від 27 грудня 2014 року № 544860 про сплату 24 800,00 грн та 15,51 грн на рахунок ФОП ОСОБА_3 (т. 1 а. с. 11).

У довідці від 27 грудня 2014 року № 8, складеній ФОП ОСОБА_3 , повідомлено, що сума у розмірі 131 528,90 грн сплачена ОСОБА_2 у такому порядку: 24 800,00 грн - 27 грудня 2014 року, 15,51 грн - 27 грудня 2014 року, 184,49 грн - 27 грудня 2014 року, 50 000,00 грн - 29 листопада 2014 року, 56 528,90 грн - 27 грудня 2014 року. Вказані суми є оплатою за проведення відновлювального ремонту автомобіля «Volkswagen Tourаn», д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_6 згідно з нарядом-замовленням від 27 грудня 2014 року № 120909/122013289 (т. 1 а. с. 10).

Отже, зазначені документи підтверджують перелік, обсяг і вартість робіт та витрачених матеріалів на відновлення пошкодженого транспортного засобу, а також факт проведення позивачем оплати.

За таких обставин, доводи заявника в апеляційній скарзі про те, що надані позивачем докази на підтвердження проведення відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу не є первинними документами та не підтверджують проведення розрахунків за послуги щодо ремонту автомобіля, є необґрунтованими. Відповідач не спростував належним та допустимими доказами визначений позивачем розмір відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу.

Як встановлено з матеріалів справи, позивач та ПАТ «УСК «Гарант-Авто» узгодили розмір страхової виплати у сумі 50 000,00 грн, про що страхова компанія зазначила у листі від 12 грудня 2014 року № 7768/8 (т. 1 а. с. 15).

У заявах про виплату страхового відшкодування від 27 листопада 2014 року та від 13 січня 2015 року позивач вказав банківські реквізити для перерахування суми страхового відшкодування (т. 1 а. с. 80, 81).

Водночас у матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження виплати ПАТ «УСК «Гарант-Авто» суми страхового відшкодування на рахунок позивач.

Встановивши, що страховий випадок стався з вини ОСОБА_1 , відповідальність якого застрахована за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/8671721 у ПАТ «УСК «Гарант-Авто», страховик не виплатив позивачу страхове відшкодування, колегія суддів вважає, що існують правові підстави для стягнення із ПАТ «УСК «Гарант-Авто» на користь позивача суми страхового відшкодування в межах ліміту відповідальності страховика у розмірі 50 000,00 грн.

Відповідно до пункту 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Вирішуючи позовні вимоги про стягнення пені, колегія суддів виходить з того, що на момент звернення позивача до суду з позовом між ним та ПАТ «УСК «Гарант-Авто» виникли боргові зобов`язання, оскільки страховик не виплатив позивачу страхове відшкодування.

За таких обставин існують правові підстави для застосування до ПАТ «УСК «Гарант-Авто» цивільно-правової відповідальності, передбаченої пунктом 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та стягнення із останньої на користь позивача суми пені у розмірі 5 970,00 грн.

Частиною першою статті 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 14 квітня 2022 року у справі № 205/7747/18 принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, частка відповідальності особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц вказала, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Враховуючи те, що сума страхового відшкодування, яка підлягає стягненню із ПАТ «УСК «Гарант-Авто» на користь позивача, не покриває у повному обсязі завдану позивачу шкоду, тому потерпіла особа не позбавлена права на реальне відшкодування заподіяних внаслідок ДТП збитків за рахунок винної особи, обсяг відповідальності якої

обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для стягнення із ОСОБА_1 як винної в ДТП особи на користь ОСОБА_2 грошових коштів на відшкодування майнової шкоди, завданої в результаті пошкодження транспортного засобу, у розмірі 81 528,90 грн, що становить різницю між вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу (131 528,90 грн) та розміром страхового відшкодування (50 000,00 грн), а також 500,00 грн на відшкодування витрат по евакуації транспортного засобу.

Згідно з частиною 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода - це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Приписами статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Колегія суддів вважає, що участь у ДТП, пошкодження власного майна безумовно негативно вплинуло на моральний стан позивача та призвело до душевних страждань, а тому існують правові підстави для покладення на ОСОБА_1 зобов`язання відшкодувати ОСОБА_2 завдану моральну шкоду в розмірі 1 500,00 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що на час звернення позивача до суду та розгляду судом першої інстанції цієї справи ПАТ «УСК «Гарант-Авто» була позбавлена ліцензії на провадження обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, не спростовують висновків суду у цій справі.

Згідно з відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань державна реєстрація ПАТ «УСК «Гарант-Авто» припинена із 12 липня 2021 року у зв`язку з визнанням її банкрутом.

Порядок виконання зобов`язань страховика, що ліквідується, визначає стаття 20 Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Так, відповідно до пункту 20.1 цієї статті

у разі ліквідації страховика, правонаступника якого встановлено, договори страхування зберігають свою силу до закінчення строку дії такого договору.

У разі ліквідації страховика за його власним рішенням визначені договором обов`язки цього страховика виконує ліквідаційна комісія (пункт 20.2 статті 20 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

У разі ліквідації страховика за рішенням визначених законом органів обов`язки за договорами обов`язкового страхування відповідальності виконує ліквідаційна комісія. Обов`язки страховика за такими договорами, для виконання яких у страховика, що ліквідується, недостатньо коштів та/або майна, приймає на себе МТСБУ. Виконання обов`язків у повному обсязі гарантується коштами відповідного централізованого страхового резервного фонду МТСБУ на умовах, визначених цим Законом (пункт 20.3 статті 20 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

У постанові від 19 липня 2023 року у справі № 910/16820/21 Велика Палата Верховного Суду сформулювала такі висновки: «Основна функція МТСБУ у правовідносинах щодо відшкодування шкоди за договорами страхування замість страховика, що ліквідується і майна якого недостатньо для виконання цих зобов`язань, фактично зводиться до забезпечення у будь-якому разі отримання потерпілою особою належного їй відшкодування.

Отже, шкода, яку зобов`язане відшкодувати МТСБУ відповідно до положень пункту 20.3 статті 20, пункту 41.3 статті 41 Закону № 1961-IV, є регламентною виплатою, що здійснюється за рахунок фонду захисту потерпілих, отримання якої потерпілим гарантується МТСБУ.

МТСБУ приймає на себе зобов`язання із відшкодування шкоди страховика, що визнаний банкрутом та ліквідується, лише за зобов`язаннями, для погашення яких у цього страховика недостатньо майна, тобто у цьому разі виступає спеціальним суб`єктом у сфері обов`язкового страхування, що фактично гарантує постраждалій особі (потерпілому) отримання належної їй регламентної виплати попри банкрутство та ліквідацію страховика, майна якого виявилося недостатньо для погашення акцептованих вимог кредиторів у процедурі банкрутства.

Наведене дає підстави для висновку про те, що МТСБУ не є правонаступником страховика, який ліквідується і щодо якого встановлено недостатність майна для виконання зобов`язань за договорами, у розумінні статті 512 ЦК України, а натомість гарантує отримання потерпілою особою належного їй відшкодування попри ліквідацію зобов`язаного у цих правовідносинах страховика і встановлену недостатність його майна для виконання цих його зобов`язань.

При цьому після такої сплати за наявності обставин, передбачених пунктом 38.2 статті 38 Закону № 1961-IV, у МТСБУ може виникнути право регресної вимоги до осіб, визначених зазначеним положенням.

Отже, МТСБУ вступає у правовідносини щодо відшкодування шкоди замість страховика, якого визнано банкрутом і ліквідовано із встановленням недостатності його майна для виконання зобов`язань за укладеними ним договорами страхування, лише із встановленням цих обставин та звернення до Бюро потерпілої особи за таким відшкодуванням. Тобто Бюро у межах цих правовідносин гарантує отримання лише відшкодування шкоди потерпілою від дорожньо-транспортної пригоди особою».

Таким чином, законодавством передбачено порядок та умови здійснення страхової виплати на користь потерпілої особи у разі визнання страховика банкрутом та його ліквідації із встановленням недостатності його майна для виконання зобов`язань за укладеними ним договорами страхування. Такий порядок може бути також застосований у межах виконавчого провадження під час виконання судового рішення про стягнення із страховика на користь потерпілої особи суми страхового відшкодування.

Зазначаючи в апеляційній скарзі про те, що ПАТ «УСК «Гарант-Авто» була позбавлена ліцензії на провадження обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, ОСОБА_1 не наводить належного обґрунтування, яким чином це порушує його права як винної в ДТП особи, з урахуванням того, що судовим рішенням покладено на останнього обов`язок відшкодувати потерпілій особі різницю між вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу та розміром страхового відшкодування.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції

Положеннями статті 79 ЦПК України 2004 року судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу.

Згідно з частиною першою статті 84 ЦПК України 2004 року витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» (чинний на момент розгляду справи у судді першої інстанції) розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб`єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

З 1 січня 2015 року статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» мінімальна заробітна плата встановлена у розмірі 1 218 грн. Отже, 40 % з вказаної суми становить 487,20 грн.

Відповідно додаткової угоди № 1 до договору про надання правової допомоги від 29 грудня 2014 року, укладеної ОСОБА_2 з адвокатом Пасічник К.М., вартість наданих послуг становить 14 398,00 грн (т. 1 а. с. 148).

На підтвердження оплати вказаної суми позивачем надані платіжні доручення та квитанції (т. 1 а. с. 153-155).

Представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_8 в розрахунку витрат на правову допомогу вказала, що загалом нею витрачено 30 годин щодо супроводження даної справи.

Отже, відповідно статей 79, 84 ЦПК України пропорційно до розміру задоволених вимог підлягають стягненню витрати на правову допомогу: з ОСОБА_1 в сумі 8 654,64 грн та з ПАТ «УСК «Гарант-Авто» в сумі 5 743,36 грн, що загалом не перевищує граничного розміру компенсації таких витрат, встановлених законом.

Також, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сплачений останнім судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме: з ОСОБА_1 судовий збір в сумі 843,29 грн та з ПАТ «УСК «Гарант-Авто» судовий збір в сумі 559,70 грн.

Таким чином, враховуючи, що судом першої інстанції у судовому засіданні 5 червня 2015 року розглянуто справу за відсутності відповідача ОСОБА_1 , який не був повідомлений належним чином про день та час розгляду справи, тому колегія суддів дійшла висновку про часткову обґрунтованість доводів апеляційної скарги та наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нового судового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_2 .

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 5 червня 2015 року скасувати та ухвалити нове судове рішення такого змісту.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» про відшкодування майнової, моральної шкоди, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та пені задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 майнову шкоду, завдану в результаті пошкодження автомобіля, в сумі 81 528,90 грн, витрати по евакуації транспортного засобу в сумі 500,00 грн, вартість проведеного автотоварознавчого дослідження в сумі 800,00 грн, 1 500,00 грн на відшкодування моральної шкоди, судовий збір в сумі 843,29 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 8 654,64 грн, а всього суму 93 826,83 грн.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» на користь ОСОБА_2 страхове відшкодування в сумі 50 000,00 грн, пеню у розмірі 5 970,00 грн, судовий збір в сумі 559,70 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 5 743,36 грн, а всього суму 62 273,06 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: