Справа № 331/1628/24
Провадження № 2/331/1318/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2024 року м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запорожжя у складі:

головуючого судді Антоненка М.В.

при секретарі Байрамовій Д.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі Запорізької міської ради про визнання права власності у порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Територіальної громади в особі Запорізької міської ради про визнання права власності у порядку спадкування за законом.

Просить суд, визнати за нею право власності на частини квартири за адресою за адресою: АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її батько, ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 . На час смерті йому на праві спільної часткової власності на підставі біржового договору від 09.01.1998 року та рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 04.10.2017 року по справі № 331/1122/17 належала частина квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Станом на час його смерті позивач була неповнолітньою, окрім неї інших спадкоємців немає, бо батьки розірвали шлюб за рішенням Жовтневого районного суду м Запоріжжя від 13.03.2017 року справа № 331/754/17. Таким чином, вона єдиний спадкоємець першої черги прийняла спадщину після смерті батька, але свідоцтво про право власності у нотаріуса не може, так як у неї відсутній оригінал біржового договору і Постановою нотаріуса від 29.03.2023 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Приймаючи до уваги неможливість оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва, надавши постанову, саме тому вона звертається до суду з позовом про визнання права власності у порядку спадкування за законом, що передбачено вимогами Постанови Пленуму Верховного суду від 30.08.2008 року «Про спадкування..»

Ухвалою суду від 20.03.2024 року відкрито провадження по справі, вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання на 24 липня 2024 року на 10-30 годин.

Ухвалою суду від 24.07.2024 року клопотання позивача про витребування доказів у цивільній справі задоволено, витребувано у належним чином завірену копію спадкової справи, відкритої після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Ухвалою суду від 23.08.2024 року справу призначено до слухання на 02.09.2024 на 08-45 годин.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 позов підтримала, просила задовольнити, судові витрати позивач залишає за собою.

Представник відповідача Запорізької міської ради в судове засідання не з`явилась. 04.04.2024 року до канцелярії суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника відповідача.

Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення справи по суті, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.

Згідно з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності.

Фактичні обставини справи підтверджуються письмовими доказами, вивченими та оголошеними в судовому засіданні.

Свідоцтвом Серії НОМЕР_2 про смерть ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . (а.с.8)

Свідоцтвом Серії НОМЕР_1 про смерть ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . (а.с.9)

Свідоцтвом Серії НОМЕР_3 про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 Батько: ОСОБА_2 . Мати: ОСОБА_4 . (а.с.10)

Свідоцтвом про шлюб Серії НОМЕР_4 , згідно з яким 23.02.2023 р. укладено шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . (а.с.7)

Висновком про вартість 1-кімнатної квартири, площею 27,7 кв.м, розташованої на 4-поверху 5-поверхового житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , згідно з яким вартість квартири складає 380000 грн. (триста вісімдесят тисяч гривень 00 копійок).

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13.03. 2017 р. (ЄУН № 331/754/17Провадження № 2/331/502/2017) розірвано шлюб зареєстрований 26 липня 1997 року Новопрокопівською сільською радою народних депутатів Токмацького району Запорізької області, актовий запис № 5, між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; після розірвання шлюбу прізвище позивачки залишити ОСОБА_9 .(а.с.12)

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 04.10.2017 р. (ЄУН № 331/1122/17; Провадження № 2/331/548/2017), згідно з яким: позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, задоволено; визнано квартиру АДРЕСА_2 об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_2 ; визнано за ОСОБА_4 право власності на 1 /2 частину квартири АДРЕСА_2 .

В мотивувальній частині рішення зазначено, що у відповідності до свідоцтва про одруження ОСОБА_4 та ОСОБА_2 перебувають у шлюбі з 26 липня 1997 року. В ході розгляду справи судом встановлено, що за час шлюбу відповідачем ОСОБА_2 було придбано у власність квартиру АДРЕСА_2 .

Вказані обставини підтверджені договором купівлі-продажу від 09 січня 1998 року, який укладений на Запорізькій Товарній Біржі «Торг-Інвест», реєстраційний посвідченням виданим Запорізьким бюро технічної інвентаризації 13 січня 1998 року, які знаходяться в матеріалах цивільної справи 331/7752/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про вселення, та були оглянуті судом. (а.с.13)

В судовому засіданні вивчено та оголошено матеріали спадкової справи № 9/2023, заведеної після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 .

Відповідно до постанови від 29.03.2023 р. приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Вартанової О.С.:

«Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу, адреса розташування робочого місця; 69050, Україна, Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Олександра Говорухи, буд. 59 «в», розглянувши документи, надані ОСОБА_10 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 батька ОСОБА_2 , який був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , зробила висновок, що вчинити вказані дії неможливо з таких підстав:

04 травня 2022 року відкрилась спадщина після померлого ОСОБА_2 .

Заведено спадкову справу № 9/2023.

29 березня 2023 року до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Вартанової О.С. звернулася ОСОБА_1 із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого « ІНФОРМАЦІЯ_2 батька ОСОБА_2 . У заяві спадщиною зазначено 1/2 (одну другу) частку квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 (сорок шість), на яку заявник просить видати свідоцтво про право на спадщину за законом.

Відповідно до пп.4.14 та пп.4.16 п.4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно.

Документи, що посвідчують право власності спадкодавця на частку квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 (сорок шість), спадкоємцем не надані.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 49, 68 Закону України „Про нотаріат, п. 1 глави 13 розділу 1, п.п. 4.12, 4.14, 4.16, 4.19 п.4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України,

ПОСТАНОВЛЮЮ:

відмовити ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 (одну другу) частку квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 (сорок шість), після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , який був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .»

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України).

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язана допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Як зазначено у ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Як передбачено статтею 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також в результаті втрати ним документа, який посвідчує його право власності.

Крім того, п. 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 № 5 з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до статей 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

На підставі частини п`ятої статті 1268 ЦК України спадщина належить спадкоємцю незалежно від часу її прийняття з часу відкриття спадщини.

Пунктом 3 глави 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та ч. 4 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, зобов`язаний викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. У цих випадках нотаріус протягом трьох робочих днів виносить постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Згідно ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Крім того, п. 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 № 5 з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно матеріалів спадкової справи, повністю підтверджено викладені у позовній заяві обставини та відсутність інших спадкоємців померлого ОСОБА_2 , окрім позивачки.

Частиною 1 ст. 89 ЦПК України визначено, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно ч. 3 ст. 89 ЦПК України, суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінивши усі наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про доведеність позовних вимог позивачки ОСОБА_1 , оскільки її право на нерухоме майно не визнається відповідачем у зв`язку з втратою документа, який засвідчує право власності, а тому позов підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 1218, 1220, 1221, 1222, 1268 ЦК України, ст. ст. 13, 81, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі Запорізької міської ради про визнання права власності у порядку спадкування за законом, задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (ІПН НОМЕР_5 ) право власності на частину квартири за адресою АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після смерті батька, ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: М.В. Антоненко