Провадження № 2/161/3730/24
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

26 листопада 2024 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого судді Пушкарчук В.П.

при секретарі Швед Н.В.

за участі: представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

08.07.2024 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначила, що між нею та відповідачем ОСОБА_3 виникла домовленість з приводу постачання останнім у її користь дизельного палива. На виконання вказаного правочину нею було сплачено останньому 81000 грн. за 2000 л. дизельного палива по ціні 40,50 грн. за 1 л. пального на повідомлені ним рахунки. Однак, відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав та сплачені за товар кошти їй не повернув. Враховуючи наведене, просить суд стягнути з відповідача на свою користь 81000 грн. заборгованості та понесені судові витрати.

У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав з підстав, які викладені у позовній заяві, просив задовольнити їх у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про день, час, місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи, відзив на позовну заяву від нього на адресу суду не надходили.

Статтею 280 ЦПК України закріплена можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, у разі належним чином повідомленого відповідача про дату, час та місце судового засідання.

Враховуючи вищезазначені обставини, суд вважає провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній матеріалів.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що у травні 2024 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 виникла домовленість, за умовами якої останній взяв на себе зобов`язання здійснити доставку та передачу дизельного палива по ціні 40,50 грн. за 1 л.

16.05.2024 року позивачкою було перераховано на банківський рахунок відповідача 81000 грн., у якості плати за 2000 л. дизельного палива. Зазначене підтверджується платіжною інструкцією № Р24АD0636 від 16.05.2024 року.

Судом також встановлено, що ОСОБА_3 свого обов`язку з приводу поставки товару не виконав, дизельне паливо ОСОБА_2 не поставив та не передав, а також сплачені останньою кошти за нього не повернув.

Доказів іншого суду надано не було.

Згідно із ч. 1 ст. 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Частиною 1 ст. 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 205 ЦК України правочин може вичинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Приписами ч. 1 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 712 ЦКУ).

Оскільки до договору поставки за загальним правилом не встановлено спеціальну форму (крім поставок товарів, для яких іншими законами передбачено обов`язкову письмову форму, зокрема коли йдеться про договори поставки за державним замовленням), то сторони вправі укладати такі договори й у тій формі, у якій вони домовились це зробити. При цьому система оподаткування та правовий статус суб`єкта господарювання значення не мають. Якщо ж договір поставки укладають на тривалий час і циклічністю постачання товарів (робіт, послуг), то таку поставку має бути зафіксовано письмово (постанова ВС КАС від 21.05.2019 р. № 815/2791/18). Якщо поставка одноразова, усна форма договору є можливою та відповідає умовам ч. 1 ст. 206 ПКУ.

Як було встановлено судом, між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в усній формі було досягнуто домовленостей з приводу поставки відповідачем в користь позивача товару, який мав конкретне вираження родовими ознаками, його кількість та вартістю.

Тобто, між сторонами існують правовідносини з приводу виконання умов договору поставки.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Правові наслідки порушення чи відмови від виконання зобов`язання регламентовані Главою 51 ЦК України. Одним із таких правових наслідків є реституція.

В ході розгляду справи було з`ясовано, що ОСОБА_3 не виконав свого обов`язку з приводу поставки в користь ОСОБА_2 дизельного палива, від виконання взятих на себе зобов`язань продовжує ухилятися, а також сплачені останньою кошти їй не повернув.

У даному випадку позивачка фактично просить застосувати реституцію до існуючих між нею та відповідачем зобов`язань, шляхом стягнення коштів за непоставлений товар.

З огляду на наведене, суд вважає, що заявлені позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості є обгрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, із відповідача на користь позивачки підлягає стягненню сплачений за подання позову судовий збір в сумі 1211,20 грн.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 81, 263-265, 280 ЦПК України, на підставі ст.ст. 205, 207, 526, 527 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в загальному розмірі 81000 (вісімдесят одна тисяча) грн.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 понесені витрати зі сплати судового збору в сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі складення рішення відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України - з дня складення рішення в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Повний текст рішення складений 28 листопада 2024 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області В.П. Пушкарчук