П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2024 року м. Київ

Справа № 756/4382/23

Провадження: № 22-ц/824/14437/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О.,

суддів Мережко М. В., Нежури В. А.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 01 серпня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Майбоженко А. М.

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

у с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2023 року ОСОБА_2 (далі по тексту - ОСОБА_2 , позивач) звернулась до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що у період з 18 жовтня 1991 року по 24 жовтня 2014 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , відповідач). В період перебування у зареєстрованому шлюбу у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі по тексту - ОСОБА_3 , син).

Після розірвання шлюбу син проживає разом з нею та перебуває на її повному утриманні. Згоди про добровільну, систематичну сплату аліментів між нею та ОСОБА_1 не досягнуто, вона змушена була звертатись із даним позовом до суду, в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 05 квітня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

Короткий зміст рішення суду

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 01 серпня 2023 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 05 квітня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

Задовольняючи позовні вимоги, суд, керуючись положеннями ст.ст. 180-182,191Сімейного кодексу України та статтею 3 Конвенції про права дитини вважав, що позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення аліментів підлягають задоволенню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Оболонського районного суду м. Києва від 01 серпня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що між ним та ОСОБА_2 досягнуто усної домовленості щодо матеріального забезпечення сина, а саме вони погодили, що він, відповідач, має здійснювати платежі не нижче встановлених законом розмірів, а при можливості допомога значно переважала мінімальні розміри такої допомоги.

Також вказує, що під час розгляду справи судом першої інстанції порушено його право на справедливий розгляд справи та доступ до правосуддя, зокрема, його не повідомлено про розгляд справи, а позивач ввела суд в оману, вказавши невірну адресу його проживання.

Рух справи у суді апеляційної інстанції

Ухвалами Київського апеляційного суду від 25 липня 2024 року відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, з 18 жовтня 1991 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2014 року шлюб між ними розірвано (а.с. 6, 7).

В період перебування сторін у зареєстрованому шлюбу у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.8).

Згідно довідки, виданої головою правління ЖБК «Знання», син сторін проживає разом із матір`ю ОСОБА_2 (а.с.13).

Позиція суду апеляційної інстанції

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції, скаржник посилається на те, що розгляд справи у суді першої інстанції відбувся без його участі, а тому він не мав можливості скористатися правом на справедливий суд.

Згідно відповіді №20452 від 06 квітня 2023 року з Єдиного державного демографічного реєстру ОСОБА_1 з 12 квітня 2018 року був знятий з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 21 квітня 2023 року відкрито провадження у даній справі.

З наданої позивачем довідки голови правління ЖБК «Знання» ОСОБА_4 вбачається, що у квартирі АДРЕСА_2 , проживають: ОСОБА_2 , ОСОБА_5 (власник квартири), ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 13).

Згідно витягу з реєстру територіальної громади ОСОБА_1 з 29 травня 2023 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

14 червня 2024 року відповідачу направлено за адресою: АДРЕСА_4 , за останнім відомим місцем проживання ухвалу суду про відкриття провадження у справі, а також копію позовної заяви з додатками.

Згідно рекомендованого повідомлення про вручення, поштове відправлення вручено уповноваженій особі Малов (син), однак указане не свідчить про отримання поштової кореспонденції суду саме ОСОБА_1 , оскільки, як вище встановлено судом, як на момент звернення позивача із даним позовом до суду, так і на час направлення поштової кореспонденції судом він не проживав за адресою: АДРЕСА_4 .

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, там, де існують апеляційні або касаційні суди, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (рішення від 17 січня 1970 року у справі «Delcourt v. Belgium» («Делькур проти Бельгії»), заява № 2689/65, пункт 25 та рішення від 11 жовтня 2001 року у справі «Hoffmann v. Germany» («Гофман проти Німеччини»), заява № 34045/96, пункт 65).

ЄСПЛ вказав, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (рішення від 08 квітня 2010 року у справі «GUREPKA v. UKRAINE (№ 2)» («Гурепка проти України (№ 2)»), заява № 38789/04, § 23).

Також ЄСПЛ зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (рішення від 13 грудня 2011 року у справі «TRUDOV v. RUSSIA», заява № 43330/09, § 25, 27).

Положеннями ч.6 ст.128 ЦПК України передбачено, що судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Як зазначив Верховний Суд у своїй постанові від 18 квітня 2022 року у справі №522/18010/18, обов`язок суду повідомити учасників справи про місце, дату і час судового засідання є реалізацією однієї з основних засад (принципів) цивільного судочинства - відкритості судового процесу. Невиконання (неналежне виконання) судом цього обов`язку призводить до порушення не лише права учасника бути повідомленим про місце, дату і час судового засідання, але й основних засад (принципів) цивільного судочинства. Розгляд справи в суді першої інстанції за відсутності учасника справи якого не було повідомлено про місце, дату і час судового засідання, є обов`язковою та безумовною підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення судом апеляційної інстанції, якщо такий учасник обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Згідно з п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що, розглянувши справу за відсутності належних доказів повідомлення відповідача про надходження позовної заяви щодо стягнення аліментів і про відкриття провадження у справі, її розгляд, суд першої інстанції не забезпечив відповідачу можливості обґрунтувати свої заперечення щодо позову і, таким чином, не взяв до уваги вимоги ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод щодо права особи на справедливий судовий розгляд.

На підставі наведеного вище колегія суддів дійшла висновку про наявність обов`язкових підстав для скасування рішення суду першої інстанції (п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України).

Перевіряючи висновки суду першої інстанції по суті позовних вимог, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 51 Конституції України та статтею 180 Сімейного кодексу України (далі по тексту - СК України) передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 8 Закону України від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Частиною 2 ст.150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно вимог ч.ч.1, 2 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, тобто, вони обидва повинні нести обов`язок належного забезпечення своїй дитині належних умов для життя та гармонійного розвитку.

Частинами 1-3 ст. 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно із ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років (ст. 191 СК України).

Відповідно до положень статті 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Згідно з частиною 1 статті 182 СК України, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Установивши, що син сторін проживає разом з матір`ю і перебуває на її утримані, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання сина у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач вказував на те, що між ним та ОСОБА_2 досягнуто усної домовленості щодо матеріального забезпечення сина. На підтвердження цієї обставини відповідач долучив до апеляційної скарги квитанції, від 03 липня 2022 року, 09 лютого 2023 року, 10 березня 2023 року, 26 липня 2023 року, 30 серпня 2023 року, 30 вересня 2023 року, 01 листопада 2023 року, 02 грудня 2023 року, 01 січня 2024 року, 29 січня 2024 року, 26 лютого 2024 року, 25 травня 2024 року, з яких убачається, що відповідачем здійснювались переведення на банківський рахунок позивача коштів з призначенням платежу - аліменти. Колегія суддів зауважує, що вчинені скаржником платежі не мають системного характеру, а тому відсутні підстави вважати, що між сторонами досягнуто згоди щодо матеріального забезпечення дитини. Такі доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу та не можуть бути підставою для скасування ухваленого у справі рішення та відмови у задоволенні позову.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з вчиненими головним державним виконавцем Оболонського ВДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ярмоленко К. Ю. виконавчими діями в межах ВП №73221654 на підставі виконавчого листа №756/4382/23, виданого 20 вересня 2023 року Оболонським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 05 квітня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття, що не входить до предмету розгляду даної справи, а отже не може бути підставою для відмови у позові.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

По суті позовних вимог суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову, однак, розглянувши справу за відсутності належного повідомлення відповідача допустив істотне порушення норм процесуального права, що є підставою для скасування ухваленого районним судом рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення у відповідності з вимогами ч. 1 ст. 376 ЦПК України є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів доходить висновку про скасування рішення Оболонського районного суду м. Києва від 01 серпня 2023 року з ухваленням у справі нового рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 05 квітня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття, а отже апеляційна скарга адвоката Малова Д. О. підлягає задоволенню частково.

Згідно з вимогами п. п. в) п. 4 ч.1 ст. 382 ЦПК України у резолютивній частині постанови апеляційного суду зазначається щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).

Позивач при подачі позову була звільнена від сплати судового збору в даній категорії справ щодо стягнення аліментів, тому судовий збір в розмірі 1073 грн 80 коп. підлягає стягненню із відповідача на користь держави. Витрати за розгляд справи у суді апеляційної інстанції не підлягають перерозподілу та залишаються за відповідачем.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 01 серпня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Стягнути ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 05 квітня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття

Стягнути ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 )в дохід держави судовий збір у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн 60 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т. О. Невідома

Судді М. В. Мережко

В. А. Нежура