ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/939/24; 22-ц/821/860/24Головуючий по 1 інстанції
Справа №691/20/23 Категорія: 304090000 Черненко В.О.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2024 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Новікова О.М., Гончар Н.І., Фетісової Т.Л.,

за участю секретаря Матюхи В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 08 березня 2024 року та апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Хомича Івана Олександровича на додаткове рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 26 березня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, -

в с т а н о в и в:

У січні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 19.02.2021 року між ним та ОСОБА_1 було укладено договір позики грошових коштів, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гончарук С.В. та зареєстровано в реєстрі за № 72, відповідно до якого позивач передав у власність відповідачу грошові кошти в розмірі 1 000 000 гривень 00 копійок, що еквівалентно 35 590 доларам США на день укладання договору (за офіційним курсом НБУ - 1: 27,8461).

Відповідно до пункту 1 договору № 1 відповідач зобов`язувався повернути грошові кошти до 19.03.2021 року.

Згідно з пунктом 2 договору №1 відповідач мав виконати своє зобов`язання готівкою в місті Києві в сумі, що дорівнює на день такого повернення коштів 35 590 доларів США.

До моменту укладення договору №1 ОСОБА_2 було передано ОСОБА_1 грошову суму у розмірі 1 000 000 гривень 00 копійок, що еквівалентно 35 590 доларів США на день укладання договору. Зазначений факт підтверджується підписанням позивачем та відповідачем договору № 1, оскільки відповідно до пункту 11 договору № 1 підписання позикодавцем та позичальником цього договору є свідченням факту повної передачі грошових коштів позикодавцем та отриманням вказаної суми грошових коштів позичальником.

26.02.2021 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір позики грошових коштів, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гончарук С.В. та зареєстровано в реєстрі за № 78, відповідно до якого позивач передає у власність відповідачу грошові кошти в розмірі 1 000 000 гривень 00 копійок, що еквівалентно 35 590 доларів США на день укладання договору (за офіційним Курсом НБУ - 1: 27,9301).

Відповідно до договору № 2 відповідач зобов`язувався повернути грошові кошти до 26.03.2021 року.

Згідно з пунктом 2 договору № 2 відповідач мав виконати своє зобов`язання готівкою в місті Києві в сумі, що дорівнює на день такого повернення коштів 35 590 доларів США.

До моменту укладення договору № 2 ОСОБА_2 було передано ОСОБА_1 грошову суму у розмірі 1 000 000 гривень 00 копійок, що еквівалентно 35 590 доларів США на день укладання договору. Зазначений факт підтверджується підписанням позивачем та відповідачем договору № 2, оскільки відповідно до пункту 11 договору № 2 підписання позикодавцем та позичальником цього договору є свідченням факту повної передачі грошових коштів позикодавцем та отриманням вказаної суми грошових коштів позичальником.

Станом на день подання позовної заяви відповідач не виконав зобов`язань щодо повернення коштів, які покладені на нього договорами позики грошових коштів від 19.02.2021 року та від 26.02.2021 року.

У свою чергу, позивач в усній та письмовій формах вимагав від відповідача повернення боргу. Зазначені обставини підтверджуються, зокрема, письмовими вимогами від 17.10.2022 року та від 27.10.2022 року.

На письмові вимоги відповідач зазначив, що 23.11.2021 року він в присутності свідків повернув кошти в сумі 80 272 доларів США. Однак, дана обставина не відповідає дійсності.

Згідно з пунктами 2 договору № 1 та договору № 2 відповідач мав виконати своє зобов`язання готівкою в місті Києві в сумі, що дорівнює на день такого повернення коштів 35590 доларів США.

Розрахунок 3 % річних з простроченої суми відповідно до Договору позики грошових коштів від 19.02.2021 року:

Період розрахунку: з 19.03.2021 року по 31.12.2021 року -288 днів.

Тобто, 35 590 доларів США х 288 день х 3 : 100 : 365 = 842,46 доларів США.

Період розрахунку: з 01.01.2022 року по 08.12.2022 року - 342 дні

Тобто, 35 590 доларів США х 342 день х 3 : 100 : 365 = 1000,42 доларів США.

Разом - 1 842,88 доларів США.

Розрахунок 3 % річних з простроченої суми відповідно до Договору позики грошових коштів від 26.02.2021 року:

Період розрахунку: з 26.03.2021 року по 31.12.2021 року - 281 день.

Тобто, 35 590 доларів США х 281 день х 3 : 100 : 365 = 821,98 доларів США.

Період розрахунку: з 01.01.2022 року по 08.12.2022 року - 342 дні.

Тобто, 35 590 доларів США х 342 день х 3 : 100 : 365 = 1000,42 доларів США.

Разом - 1 822,4 доларів США.

Отже, загальна сума боргу відповідно до договору позики грошових коштів від 19.02.2021 року та договору позики грошових коштів від 26.02.2021 року, яка розрахована позивачем з урахуванням трьох процентів річних з простроченої суми - 74845,28 доларів США.

На підставі викладеного позивач просив суд:

-стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 19 лютого 2021 року в сумі 35590 дол. США, 3% річних від простроченої заборгованості у сумі 1842,88 дол. США;

-стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 26 лютого 2021 року в сумі 35590 дол. США, 3% річних від простроченої заборгованості у сумі 1822,4 дол. США.

Рішенням Городищенського районного суду Черкаської області від 08 березня 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 19.02.2021 року в розмірі 35590 доларів США, 3 % річних від простроченої заборгованості у сумі 1842 долари США 88 центів.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 26.02.2021 року в розмірі 35590 доларів США, 3 % річних від простроченої заборгованості у сумі 1822 долари США 40 центів.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у сумі 12901, 20 грн.

Додатковим рішенням Городищенського районного суду Черкаської області від 26 березня 2024 року у стягненні із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених ним у зв`язку з розглядом справи, в розмірі 53247,01 грн., відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що 19.02.2021 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір позики грошових коштів, відповідно до якого позивач передав у власність відповідачу грошові кошти в розмірі 1 000 000 гривень 00 копійок, що еквівалентно 35590 доларів США на день укладання договору та 26.02.2021 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір позики грошових коштів, відповідно до якого позивач передав у власність відповідачу грошові кошти в розмірі 1 000 000 гривень 00 копійок, що еквівалентно 35590 доларів США на день укладання договору. Зазначені обставини стороною відповідача не заперечуються.

Оригінали договорів позики грошових коштів знаходяться у позивача. Отже, їх наявність у позивача (кредитора), свідчить про те, що боргові зобов`язання не виконані.

Щодо посилання відповідача, як на доказ повернення ним коштів, на розмови з позивачем по телефону від 14.01.2022 року, 29.01.2022 року, 21.02.2022 року, 18.03.2022 року та з одним із свідків ОСОБА_3 09.03.2022 року, де позивача було попереджено про запис таких розмов та під час яких позивач ОСОБА_2 визнає факт отримання коштів, а також підтверджує наміри анулювати договори позики та підписати відповідні розписки, суд припустив, що вони дійсно відбувалися між позивачем та відповідачем, проте не взяв їх до уваги з наступних підстав.

Вирішуючи питання про допустимість аудіозаписів телефонних розмов, суд керувався висновками, що містяться в рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням СБУ щодо офіційного тлумачення положення ч. 3 ст. 62 Конституції України №12?рп/2011 від 20.10.2011 року, та оцінює відповідні докази як такі, що є недопустимими та порушують встановлене ст. 32 Конституції України право на таємницю телефонних розмов.

Так, Другий апеляційний адміністративний суд у постанові від 27.09.2019 року у справі №520/5474/19 вказав, що здійснення звукового запису голосу особи без її згоди порушує право на охорону інтересів особи. Голос фізичної особи належить до проявів особистого характеру, що охороняється, його звуковий запис можна здійснювати або використовувати тільки з відома фізичної особи.

З досліджених судом аудіозаписів телефонних розмов не вбачається те, що ці розмови були записані зі згоди та відома позивача. Крім того, суд немає достатніх підстав, вважати що в досліджених аудіозаписах йдеться мова саме про спірні договори позики.

При дослідженні судом даного доказу представник позивача, також, посилався на вищезазначене рішення Конституційного Суду України та судову практику, а позивач вказавши, що в нього є сумніви, що то записаний його голос, в подальшому, взагалі, відмовився надати будь-які пояснення щодо цього доказу.

За таких обставин, суд відхилив надані стороною відповідача аудіозаписи як неналежні докази.

Додаткове рішення суду мотивовано тим, що у позовній заяві ОСОБА_2 просив суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь понесені ним судові витрати.

Ніяких доказів до розрахунку судових витрат, стороною позивача суду не надано. Під час розгляду справи, до закінчення судових дебатів у справі, а ні позивачем, а ні його представником, також не було додано жодних доказів понесення позивачем витрат на правову допомогу.

19.03.2024 року до суду надійшла заява представника позивача ОСОБА_2 адвоката Хомича І.В. про ухвалення додаткового рішення суду про судові витрати, де зазначено, що витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 53 247,01 грн. підтверджуються наступними доказами: копія договору про надання правової допомоги від 22.11.2022 року №40/цс; копія довіреності від 12.07.2023 року, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Савенко І.В. за реєстровим №334; копію акта приймання-передачі наданої правової допомоги від 13.03.2024 року;детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги у справі № 691/20/23; копію рахунку фактури від 11.03.2024 року №2; копію платіжної інструкції від 13.03.2024 року №9335-9524-7866-6879; копію платіжної інструкції від 13.03.2024 року №9335-9529-6000-1052 (відповідно їх копії додано до заяви).

Тобто, протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, сторона позивача звернулася до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат та надала докази їх понесення. Такі докази дійсно можуть бути подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, проте, лише за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно журналу судового засідання, ніяких заяв щодо надання доказів понесених судових витрат після ухвалення рішення суду, до закінчення судових дебатів у справі, сторона позивача не робила.

Таким чином, під час розгляду справи, до закінчення судових дебатів у справі, а ні позивачем, а ні його представником не було додано жодних доказів понесення позивачем витрат на правову допомогу та не зроблено відповідної заяви про їх надання протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, як того вимагає ч. 8 ст. 141 ЦПК України, а тому у стягненні витрат на професійну правничу допомогу, судом відмовлено.

Не погоджуючись із судовим рішенням по суті спору ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухваленим при неповному з`ясуванні обставин у справі, невідповідності висновків суду встановленим обставинам у справі, з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просив його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що дійсно, між позивачем та відповідачем склалися відносини з виконання договорів позики від 19.02.2021 року та від 26.02.2021 року на загальну суму 2 млн. гривень.

Разом з тим, кошти позивачу були передані в повному обсязі.

Відповідно до п. 2 договорів позики виконання позичальником свого обов`язку за цими договорами має бути здійснено готівкою в місті Києві.

Передача коштів здійснювалася у два етапи.

Першу суму 7118 доларів США було передано позивачу при наявності свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_3

Іншу суму коштів 1 млн. 950 тис. грн. - 23.11.2021 року в присутності тих же свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_3 відповідачем було передано у місті Києві о 19 год. в приміщенні громадської організації «РЕАБІЛІТАЦІЙНИЙ ЦЕНТР ФОНДУ БРАТІВ КУЗЬМІНИХ».

Разом з тим, після передачі коштів відповідачу не була надана розписка та інші два примірника договорів від 19.02.2021 року та від 26.02.2021 року через бездіяльність позивача.

Про факт передачі коштів, позивача було повідомлено відповіддю на вимогу від 12.01.2022 року надіслану цінним листом.

Після направлення вказаної відповіді на вимогу, відповідач кілька разів телефонував позивачу з приводу врегулювання даного питання, оскільки кошти були передані, а документи відповідачу не повернуті.

Підтвердженням розмов є аудіозаписи позивача та відповідача від 14.01.2022 року, 29.01.2022 року, 21.02.2022 року, 18.03.2022 року та з одним із свідків ОСОБА_3 09.03.2022 року. Деякі розмови містять ненормативну лексику позивача.

Позивача було попереджено про запис таких розмов на яких позивач ОСОБА_2 визнає факт отримання коштів, а також підтверджує наміри анулювати договори позики та підписати відповідні розписки.

В судових засіданнях за участі безпосередньо позивача і це вбачається з протоколів судових засідань та аудіозаписів до них, позивач визнає факт розмов між ним і відповідачем, крім того чітко пояснив, що жодних інших взаємовідносин між ним і ОСОБА_1 окрім укладених договорів позики більше не було.

Тобто, суд першої інстанції всупереч показів і пояснень позивача зробив абсолютно протилежний висновок про те, що немає достатніх підстав вважати, що в досліджених аудіозаписах йдеться мова саме про спірні договори позики.

В апеляційній скарзі на додаткове рішення представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Хомич І.О. вказує, що воно є незаконним, ухваленим з порушенням норм процесуального права, а тому просив його скасувати та ухвалити нове, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати на професійну правничу допомогу, понесені ним у зв`язку з розглядом справи в розмірі 53 247,01 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що у позовній заяві позивач просив суд стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати. Також до позовної заяви був долучений попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на професійну правову допомогу.

Незважаючи на те, що позивачем в строк протягом п`яти днів з дня ухвалення судового рішення у справі було заявлено вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати, долучено до позовної заяви попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на професійну правову допомогу, не було заперечень відповідача проти заявлених позивачем розмір понесених ним витрат на правничу допомогу, судом першої інстанції було допущено надмірний формалізм щодо ненадання доказів понесення позивачем витрат на правничу допомогу та щодо незроблення відповідної заяви про їх надання протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 адвокат позивача Хомич І.О. вказує, що відповідач стверджує про те що аудіозаписи розмов між сторонами підтверджують факт передачі коштів відповідачем позивачу.

Вважає, що суд, досліджуючи аудіо записи телефонних розмов дійшов вірного висновку, поставивши під сумнів те, що ці розмови були записані зі згоди та відома позивача. Крім того, суд вірно зазначив, що немає достатніх підстав вважати, що в досліджених аудіозаписах йдеться мова саме про спірні договори позики.

Враховуючи вищезазначене, жодних доказів, які б підтверджували ту обставину, що ці розмови велись саме позивачем та відповідачем не надано.

Вказує, що сторонами не заперечується, що на час пред`явлення позову та виникнення спору оригінал договору позики знаходиться у позивача (позикодавця), що згідно з положеннями статті 545 ЦК України є одним із свідчень того, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконано.

Звернуто увагу, що поясненнями сторони та показаннями свідка не може доводитися факт виконання зобов`язання за договором позики.

Заслухавши учасників справи, перевіривши доводи апеляційних скарг та дослідивши матеріали справи, колегія суддів доходить наступних висновків.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 19.02.2021 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір позики грошових коштів, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гончарук С.В. та зареєстровано в реєстрі за № 72, відповідно до якого позивач передав у власність відповідачу грошові кошти в розмірі 1 000 000 гривень 00 копійок, що еквівалентно 35 590 доларів США на день укладання договору (за офіційним курсом НБУ - 1: 27,8461).

Відповідно до пункту 1 договору № 1 відповідач зобов`язувався повернути грошові кошти до 19.03.2021 року.

Згідно з пунктом 2 договору №1 відповідач мав виконати своє зобов`язання готівкою в місті Києві в сумі, що дорівнює на день такого повернення коштів 35 590 доларів США.

До моменту укладення договору №1 ОСОБА_2 було передано ОСОБА_1 грошову суму у розмірі 1 000 000 гривень 00 копійок, що еквівалентно 35 590 доларів США на день укладання договору. Зазначений факт підтверджується підписанням позивачем та відповідачем договору № 1, оскільки відповідно до пункту 11 договору № 1 підписання позикодавцем та позичальником цього договору є свідченням факту повної передачі грошових коштів позикодавцем та отриманням вказаної суми грошових коштів позичальником.

26.02.2021 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір позики грошових коштів, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гончарук С.В. та зареєстровано в реєстрі за № 78, відповідно до якого позивач передає у власність відповідачу грошові кошти в розмірі 1 000 000 гривень 00 копійок, що еквівалентно 35 590 доларів США на день укладання договору (за офіційним Курсом НБУ - 1: 27,9301).

Відповідно до договору № 2 відповідач зобов`язувався повернути грошові кошти до 26 березня 2021 року.

Згідно з пунктом 2 договору № 2 відповідач мав виконати своє зобов`язання готівкою в місті Києві в сумі, що дорівнює на день такого повернення коштів 35 590 доларів США.

До моменту укладення договору № 2 ОСОБА_2 було передано ОСОБА_1 грошову суму у розмірі 1 000 000 гривень 00 копійок, що еквівалентно 35 590 доларів США на день укладання договору. Зазначений факт підтверджується підписанням позивачем та відповідачем договору № 2, оскільки відповідно до пункту 11 договору № 2 підписання позикодавцем та позичальником цього договору є свідченням факту повної передачі грошових коштів позикодавцем та отриманням вказаної суми грошових коштівпозичальником.

Позивач вимагав від відповідача повернення боргу. Зазначені обставини підтверджуються, зокрема, письмовими вимогами від 17.10.2022 року та від 27.10.2022 року.

За змістом статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини першої статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (частина друга статті 1047 ЦК України).

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною першою статті 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції, встановивши, що відповідач порушив свої зобов`язання щодо повернення грошових коштів позивачу у встановлені договорами позики строки, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за вказаними договорами позики.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач повернув суму боргу, про що свідчать аудіозаписи телефонних розмов, колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Аудіозаписи можуть визнаватися судами речовими доказами в справі за відсутності переконливих аргументів, які б ставили під сумнів допустимість таких аудіозаписів як доказів (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 серпня 2020 року в справі № 553/1268/15, провадження № 61-2458св19).

Представлений відповідачем аудіозапис не відповідає вимогам ст.ст. 77 - 79 ЦПК України та не може бути прийнятий у якості доказу у даній справі. З вказаного аудіозапису неможливо встановити, чи приймає участь у розмові саме позивач; з цього приводу відповідних експертних висновків суду не представлено, клопотань про призначення судової експертизи позивачем не заявлено. Позивачем наданий відповідачем аудіозапис належним доказом не визнано.

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Тому у справах про стягнення боргу за договором позики позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання, а суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Пунктом 5 договорів позики грошових коштів від 19.02.2021 року та 26.02.2021 року передбачено, що після повного виконання позичальником свого зобов`язання позикодавець повинен передати йому свій примірник цього договору. Наявність у позичальника після спливу терміну повернення грошей обох примірників цього договору буде свідчити про факт повного повернення грошей позикодавцю в сумі та в строк, зазначені в п. 1 цього Договору та відсутність у позикодавця будь-яких фінансових та майнових претензій до позичальника, та не потребує додаткової заяви/згоди позикодавця про припинення дії цього договору. Наявність у позикодавця після спливу терміну повернення грошей примірника цього договору вважатиметься простроченням виконання позичальником свого зобов`язання.

У позикодавця наявні примірники договорів позики, що не заперечується сторонами та свідчить про невиконання боргових зобов`язань відповідачем ОСОБА_1 .

Розрахунок заборгованості здійснений позивачем, стороною відповідача не оспорено, заперечень проти розрахунків не надходило.

Оскільки доводи апеляційної скарги на судове рішення по суті спору не спростовують висновків суду першої інстанції, тому колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення залишенню без змін.

Щодо апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Хомич Івана Олександровича на додаткове рішення суду

У частині восьмій статті 141 ЦПК України зазначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу (стаття 246 ЦПК України).

Отже, для відшкодування витрат на професійну правову допомогу учасник справи зобов`язаний надати суду докази понесення таких витрат до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву та подала попередній розрахунок таких витрат.

Водночас суд, вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, зобов`язаний врахувати подані стороною у строк, визначений частиною восьмою статті 141 ЦПК України, докази, надати їм належну оцінку і лише після цього прийняти відповідне судове рішення з цього питання.

Завданнями розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів.

Із матеріалів справи відомо, що у позовній заяві представник ОСОБА_2 - адвокат Хомич І.О. ставив питання про розподіл судових витрат та вказував попередній розмір судових витрат, які позивач очікує понести на правову (правничу) допомогу адвоката, у сумі 35 000,00 грн.

Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами першою - шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до висновку Об`єднаної палати Касаційного господарського суду Верховного Суду, викладеного у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Процесуальними нормами встановлено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів.

Обов`язковим переліком документів на підтвердження відповідних витрат, незалежно від юрисдикції спору, є: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); розрахунок наданих послуг з їх детальним описом; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо) (висновки, викладені у постановах Верховного Суду у справах № 821/227/17, № 726/549/19, № 810/3806/18).

Такі само висновки щодо застосування норм права викладені у постановах Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц та від 09 червня 2020 року у справі №466/9758/16-ц.

Чинне процесуальне законодавство України не встановлює чіткого переліку доказів, які необхідно надати суду на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, однак зобов`язує надати докази щодо надання правової допомоги.

У позовній заяві ОСОБА_2 просив суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь понесені ним судові витрати та при цьому, до позовної заяви було додано попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат на професійну правничу допомогу від 08.12.2022 року між адвокатом Хомичем І.О. та ОСОБА_2 , згідно якого на підставі договору про надання правової допомоги № 40/цс від 22.11.2022 року орієнтовний розмір витрат на правничу допомогу складе 35000 грн. Вартість вже наданої правничої допомоги за Договором про надання правової допомоги №40/цс від 22.11.2022 розраховується наступним чином: аналіз ситуації та зібраних доказів - 2000 грн. за 1 год.; консультації з правових питань - 3000 грн. за 2 год.; правова оцінка та аналіз судової практики - 3000 грн. за 1 год.; написання позовної заяви - 10 000 грн. за 3 год.; підготовка позовної заяви та копії документів до неї для направлення до суду та учасникам справи - 2000 грн. за 1 год. орієнтовна вартість правничої допомоги, яка буде надана під час розгляду справи в суді: участь адвоката в судових засіданнях (в залежності від кількості судових засідань з розрахунку 4000 грн. за одне судове засідання в приміщенні суду; в режимі відеоконференції 2000 грн.); ознайомлення адвоката з матеріалами справи (в залежності від необхідності з розрахунку 2500 грн. за одне ознайомлення); проведення підготовчих дій до судового засідання - (в залежності від кількості судових засідань з розрахунку 2000 грн. за одне судове засідання); написання клопотань, заяв - (в залежності від кількості таких документів з розрахунку 1500 грн. за 0 год. 30 хв. роботи). При визначенні вартості правничої допомоги було взято до уваги складність справи, час, необхідний для підготовки до справи та ціну позову.

19.03.2024 року до суду першої інстанції надійшла заява представника позивача ОСОБА_2 адвоката Хомича І.В. про ухвалення додаткового рішення суду про судові витрати, де зазначено, що витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 53 247,01 грн. підтверджуються наступними доказами: копія договору про надання правової допомоги від 22.11.2022 року №40/цс; копія довіреності від 12.07.2023 року, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Савенко І.В. за реєстровим №334; копію акта приймання-передачі наданої правової допомоги від 13.03.2024 року; детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги у справі № 691/20/23; копію рахунку фактури від 11.03.2024 року №2; копію платіжної інструкції від 13.03.2024 року №9335-9524-7866-6879; копію платіжної інструкції від 13.03.2024 року №9335-9529-6000-1052 (відповідно їх копії додано до заяви).

Суд, відмовляючи у стягненні зазначених витрат вказував про те, що до закінчення судових дебатів у справі, а ні позивачем, а ні його представником не було додано жодних доказів понесення позивачем витрат на правову допомогу та не зроблено відповідної заяви про їх надання протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, як того вимагає ч. 8 ст. 141 ЦПК України,

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на ту обставину, що стороною позивача при поданні позовної заяви було долучено попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на правничу допомогу, тобто позивачем було фактично повідомлено суд про понесення ним витрат на правничу допомогу та протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду подано відповідні докази, що свідчить про дотримання останнім порядку для їх відшкодування.

Щодо заявленого розміру витрат на правничу допомогу, то колегія суддів в силу частини 4 статті 263 ЦПК України враховує висновки, викладені у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 в справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

У судовому засіданні представник відповідача заперечив щодо розміру витрат на правничу допомогу заявлених стороною позивача, вказавши на їх явну не співмірність та вважаючи, що такий розмір не відповідає засадам розумності та справедливості.

З огляду на наявність заперечень відповідача проти заявленого розміру витрат на правничу допомогу, враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та значимості таких дій у справі, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20000,00 грн.

Колегія суддів окремо звертає увагу на ту обставину, що судом першої інстанції при відмові у стягненні витрат на правничу допомогу ухвалено додаткову постанову, а не ухвалу суду про відмову у їх стягненні, що є порушенням вимог статті 270 ЦПК України.

При цьому, зважаючи на необхідність вирішення спору по суті, а також вирішення по суті інших процесуальних питань пов`язаних з розглядом справи, а саме розподілом витрат, для усунення неповноти судового розгляду, а також подвійного трактування судового рішення та його резолютивної частини, колегія суддів вважає за доцільне вирішити питання судових витрат та ухвалити у даній частині судове рішення, враховуючи мотиви наведені вище у даній постанові.

Керуючись ст.ст. 35, 258, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 08 березня 2024 року залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Хомича Івана Олександровича задовольнити частково.

Рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 08 березня 2024 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 20 000,00 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу.

В іншій частині рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 08 березня 2024 року залишити без змін.

Додаткове рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 26 березня 2024 року - скасувати.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 29 липня 2024 року.

Судді: