ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2024 року

м. Черкаси

Справа № 697/715/24
Провадження № 22-ц/821/1725/24
Категорія: 310030000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В.

суддів: Новікова О.М., Василенко Л.І.

за участю секретаря: Винник І.М.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 10 вересня 2024 року (ухваленого під головуванням судді Колісник Л.О. в приміщенні Канівського міськрайонного суду Черкаської області) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

02 квітня 2024 року через засоби поштового зв`язку ОСОБА_1 звернувся до Канівського міськрайонного суду Черкаської області із позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що22.12.2017 рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області по справі № 697/2652/17 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму доходів громадян для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 06.12.2017 і до повноліття дитини.

На даний час, вказує позивач, у нього змінився ряд обставин: ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася дочка ОСОБА_3 , яка перебуває на його утриманні, також позивач утримує матір своєї доньки ОСОБА_3 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , оскільки вона перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною, окрім того, зазначає, що у нього погіршився стан здоров`я, що потребує коштів на лікування, також на його утриманні перебуває непрацююча хвора мати.

На підставі викладеного, позивач просив постановити судове рішення, яким зменшити розмір аліментів, встановлений рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області по справі № 697/2652/17 від 22.12.2017 з 1/4 до 1/10 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму доходів громадян для дитини відповідного віку.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 10 вересня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів - відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено зміни свого матеріального стану в бік його погіршення, а розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини відповідає діючому законодавству, підстави для зменшення розміру аліментів, визначених рішенням Канівського міськрайонного суду № 697/2652/14 від 22.12.2017, відсутні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 25 вересня 2024 року через засоби поштового зв`язку, ОСОБА_1 , вважаючи оскаржуване рішення суду першої інстанції незаконним та упередженим, просив скасувати рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 10 вересня 2024 року та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга ОСОБА_1 , зокрема, мотивована тим, що суд не звернув уваги, що у нього змінився ряд сімейних та повсякденних обставин. На його утриманні перебуває донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та непрацююча дружина ОСОБА_4 .

Суд не взяв до уваги довідку про хворобу, яка свідчить про погіршення його стану здоров`я.

Також суд не взяв до уваги, що його мати перебуває на його утриманні.

Вказує, що наведене свідчить про погіршення його фінансового стану і є підставою для зменшення розміру стягуваних із нього аліментів.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу Черкаського апеляційного суду не надходив

Фактичні обставини справи

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, відповідно до рішення Канівського міськрайонного суду № 697/2652/17 від 22.12.2017 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму доходів громадян для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 06.12.2017 і до повноліття дитини.

На виконання рішення суду Канівським міськрайонним судом видано виконавчий лист.

11 квітня 2019 року ОСОБА_1 уклав шлюб із ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серія НОМЕР_1 .

В цьому шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_4 у позивача народилася донька ОСОБА_3 , актовий запис № 162.

Згідно витягу №13-04/01/1419 від 06.03.2024 вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані : ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 20.12.2023, ОСОБА_4 з 08.02.2022, ОСОБА_1 з 02.03.2009.

Згідно Висновку лікаря ОСОБА_6 від 08.04.2023, вбачається, що ОСОБА_1 рекомендовано оперативне лікування-парціальна резекція медіального меніску правого колінного суглобу в плановому порядку.

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено зміни свого матеріального стану в бік його погіршення, а розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини відповідає діючому законодавству.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції по наступних підставах.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 вересня 2021 року у справі № 364/1139/19 провадження № 61-11271св20))

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2024 року у справі № 552/2073/23 (провадження № 61-1193св24) зазначено, що: «звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, ОСОБА_1 посилався на те, що у нього змінився матеріальний та сімейний стан, оскільки у другому шлюбі у нього народився син і на його утриманні перебувають малолітній син та дружина, яка перебуває у декретній відпустці, що зумовило збільшення витрат на утримання нової сім`ї. Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Верховний Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про те, що зменшення розміру аліментів у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні дитину, яка народилась в іншому шлюбі, та дружину, яка перебуває у декретній відпустці, без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини від шлюбу з ОСОБА_2 - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та суперечитиме її інтересам».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Звертаючись до суду із позовом про зменшення розміру аліментів, ОСОБА_1 в його обгрунтування вказав, що у нього відбулись зміни сімейного та матеріального стану у зв`язку з укладенням нового шлюбу, народженням ще однієї дитини в цьому шлюбі ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Також вказав, що на його утриманні перебуває дружина та мати, а також погіршився стан його здоров`я. Просив зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на користь ОСОБА_2 на неповнолітнього ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 до 1/10 частини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з моменту набрання законної сили судовим рішенням і до повноліття дитини.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

Колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції про те, що зміна сімейного стану позивача, а саме народження доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів, оскільки позивачем не надано жодного належного доказу наявності в нього скрутного матеріального становища або його суттєвого погіршення.

Та обставина, що у позивача змінився сімейний стан, він проживає з іншою жінкою, на утриманні якої знаходиться малолітня дитина, сама по собі не свідчить про погіршення матеріального стану позивача та не є достатньою підставою для зменшення розміру аліментів, оскільки позивачем не доведено, що загальний сукупний розмір аліментів, які з нього стягуються, перевищує встановлений ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» розмір.

Колегія суддів зауважує, що матеріали справи не містять відомостей про доходи і витрати позивача та зміну його матеріального стану у зв`язку із народженням дитини від іншого шлюбу.

Доводи скаржника в апеляційній скарзі, що суд не взяв до уваги довідку про хворобу, яка свідчить про погіршення стану його здоров`я, є необгрунтованими, оскільки висновок лікаря від 08.04.2023 не свідчить про погіршення стану здоров`я скаржника, яке впливає на його матеріальний стан, і даний висновок носить суто рекомендаційний характер.

Доказів, що скаржнику проводилось оперативне втручання, у зв`язку з чим стан його здоров`я погіршився, матеріали справи не містять.

Проте, із матеріалів справи, а саме довідки № 744 від 22.05.2024, виданої командиром ОСОБА_8 вбачається, що позивач перебуває на військовій службі в ВЧ НОМЕР_2 , що свідчить про його працездатність.

Посилання скаржника, що суд не взяв до уваги факт перебування на його утриманні матері, також є безпідставними, оскільки в матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження надання позивачем фінансової допомоги матері ОСОБА_9 .

Інші доводи, наведені ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер і правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

Отже, суд першої інстанції, з урахуванням встановлених під час розгляду справи обставин, надавши належну правову оцінку зібраним у справі доказам, дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав згідно з ч.1 ст.192 СК України для зменшення розміру стягуваних аліментів.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до пункту 1 частини 1статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

У відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер і правильності висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 10 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді Л.І. Василенко

О.М. Новіков