Справа № 509/3673/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2024 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Гандзій Д.М.,

при секретарі Задеряка Г.М.,

представниці позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Овідіополь, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , 3-тя особа без самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_6 про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння, а також за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , 3-ті особи без самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про встановлення факту прийняття спадщини, -

ВСТАНОВИВ :

4 липня 2023 року, позивачка ОСОБА_1 звернулась до Овідіопольського райсуду Одеської області із вищевказаною позовною заявою, в якій просила суд : встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт її спільного проживання разом із батьком ОСОБА_9 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 з 1992 року по дату його смерті; визнати за нею право власності на вказаний житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 після смерті батька ОСОБА_9 та витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_10 вказаний житловий будинок, мотивуючи тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її батько ОСОБА_9 , після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та земельної частки (паю) розміром 5,09 в умовних кадастрових гектарах у землі, яка перебувала у колективній власності КСП «Іскра» с. Миколаївка Овідіопольського району Одеської області. Позивачка вказує, що вона постійно проживала разом з батьком у спадковому будинку починаючи з 1992 року і залишилася проживати у цьому будинку після його смерті, а тому як спадкоємець першої черги у відповідності до положень ст.ст. 548, 549 ЦК України (в редакції закону 1963 року) прийняла спадщину після смерті батька ОСОБА_9 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 . Так, за життя, спадкодавець ОСОБА_9 склав заповіт на ім?я відповідача ОСОБА_3 та 3-ої особи ОСОБА_6 . Позивачка зазначає, що окрім неї ніхто зі спадкоємців ОСОБА_9 ні за заповітом, ні за законом не прийняв спадщину після його смерті, а тому спадщина ОСОБА_9 в повному обсязі перейшла до неї. У 2022 році вона звернулася до приватного нотаріуса Одеського районного нотаріального округу Мірошниченко Л.М. з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_9 . Крім цього, вказує, що 11.08.2022 р. Овідіопольським райсудом Одеської області було ухвалено рішення у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про визнання права власності в порядку спадкування, яким за ОСОБА_3 було визнане право власності в порядку спадкування на майно померлого ОСОБА_9 . Постановою Одеського апеляційного суду від 22.05.2023 р. за апеляційною скаргою ОСОБА_1 вказане рішення Овідіопольського районного суду від 11.08.2022 року було скасоване. На теперішній час позивачка не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на належне ОСОБА_9 майно, оскільки ОСОБА_3 14.12.2022 р. уклав з відповідачкою ОСОБА_5 договір дарування спірноого спадкового житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , який був посвідчений приватним нотаріусом Одеського районного нотаріального округу Мазаратій А.В., на підставі якого за ОСОБА_5 14.12.2022 року було зареєстроване право власності на спірний будинок. Позивачка вказує, що оскільки вона одноособово прийняла спадщину після смерті ОСОБА_9 , а рішення Овідіопольського райсуду Одеської області від 11.08.2022 р. було скасоване судом апеляційної інстанції, вона у відповідності до ст. 388 ЦК України має право на витребування спадкового житлового будинку від ОСОБА_5

14 серпня 2023 року відповідач ОСОБА_3 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 , 3-ті особи без самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про встановлення факту прийняття спадщини, в якому просив встановити факт, що має юридичне значення в тому, що він своєчасно прийняв спадщину після смерті діда - ОСОБА_9 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , вказуючи, що останній, за своє життя склав заповіт від 10.04.1996 р., відповідно до змісту якого все своє майно заповів ОСОБА_3 та ОСОБА_6 . Після смерті ОСОБА_9 відкрилася спадщина у вигляді: житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 (колишня адреса: АДРЕСА_1 ); земельної частки (паю) розміром 5,09 в умовних кадастрових гектарах у землі, яка перебувала у колективній власності КСП «Іскра» с. Миколаївка Овідіопольського району Одеської області; майнового паю у пайовому фонді КСП «Іскра» с. Миколаївка Овідіопольського району Одеської області. ОСОБА_3 вказує, що він прийняв спадщину після смерті ОСОБА_9 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , у відповідності до положень ст.ст. 548,549 ЦК України в редакції Закону від 1963 р., так як він своєчасно вступив в управління та володіння спадковим майном у вигляді земельної частки (паю), майнового паю та спадкового житлового будинку, в нього перебувають всі правовстановлюючі документи на зазначене спадкове майно. Встановлення факту прийняття спадщини надає ОСОБА_3 право оформити та реалізувати спадкові права після смерті ОСОБА_9 відповідно спадкоємства за заповітом, в той же час встановлення вказаного факту позбавляє інших спадкоємців за законом, в тому числі відповідачку ОСОБА_1 , можливості набути спадщину відповідно спадкоємства за законом.

Представниця позивачки ОСОБА_1 - адвокат Бузова Т.Г., приймаючи участь в судових засіданнях підтримала позовні вимоги ОСОБА_1 , просила задовольнити її позов в повному обсязі та не визнала в повному обсязі зустрічний позов ОСОБА_3 , в задоволенні якого просила відмовити. Однак, в подальшому, в судове засідання не з?явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, особисто під розписку, причини неявки не повідомила, надіславши до суду письмове клопотання, в якому підтримала первісний позов ОСОБА_1 , який просила задовольнити та відмовити у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 та розглянути справу за її відсутності та відсутності ОСОБА_1 , надавши до цього суду заключне слово у судових дебатах (т. 2 а.с. 59-63,67,72-73).

Представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , приймаючи участь в судових засіданнях не визнав в повному обсязі позовні вимоги ОСОБА_1 , просив відмовити у задоволенні її безпідставного позову, та в повному обсязі підтримав зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 , які просив задовольнити. Однак, в подальшому, в судове засідання не з?явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, особисто під розписку, причини неявки не повідомив, надіславши до суду письмову заяву та промову в судових дебатах, в якому підтримав зустрічний позов ОСОБА_3 , який просив задовольнити та відмовити у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 та розглянути справу за його відсутності та відсутності ОСОБА_3 (т. 2 а.с. 67-71).

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_1 - ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилася, направила до суду заяву, в якій просила суд розглянути справу за її відсутності, зазначивши, що в повному обсязі не визнає первісний позов ОСОБА_1 з тих підстав, що остання спадщину після смерті ОСОБА_9 не приймала (т. 2 а.с. 33).

Третя особа ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, направив до суду заяву, в якій просить суд розглянути справу за його відсутності, в якій зазначив, що в повному обсязі не визнає первісний позов ОСОБА_1 та в повному обсязі визнає зустрічний позов ОСОБА_3 , з тих підстав, що ОСОБА_1 спадщину після смерті ОСОБА_9 не приймала, а ОСОБА_3 є спадкоємцем за заповітом, який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_9 (т. 1 а.с. 32).

Третя особа ОСОБА_7 в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, причин своєї неявки не повідомив, подав до суду пояснення щодо позовів, в якій вказав, що визнає позов ОСОБА_1 та не визнає позов ОСОБА_3 , з тих підстав, що спадщину після смерті ОСОБА_9 прийняла тільки ОСОБА_1 , а ОСОБА_3 спадщину після смерті ОСОБА_9 не приймав (т. 2 а.с. 36-37).

Третя особа ОСОБА_8 в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. ОСОБА_8 надав до суду письмові пояснення щодо позовів, в яких зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер його дід (батько його батька) - ОСОБА_9 . Батько ОСОБА_8 - ОСОБА_11 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , і ОСОБА_8 прийняв спадщину після його смерті, отримавши свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно. ОСОБА_8 вказує, що після смерті ОСОБА_9 у нього залишилося троє дітей (спадкоємці першої черги за законом): син ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (батько ОСОБА_8 ), який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 ; син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; донька ОСОБА_1 . ОСОБА_3 є спадкоємцем за заповітом ОСОБА_9 . ОСОБА_8 вказує, що із всіх спадкоємців першої черги спадщину після смерті ОСОБА_9 прийняв тільки його син (батько ОСОБА_8 ) - ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , так як він постійно проживав та був зареєстрований у спадковому будинку з 02.12.1980 року до дня своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_6 . Станом на 15.02.1997 року і до 15.08.1997 року (шестимісячний строк для прийняття спадщини) тільки ОСОБА_11 проживав та був зареєстрований у спадковому будинку (тобто у встановлений законом строк одноособово вступив в управління та володіння спадковим будинком), де й проживав та був зареєстрований одноособово до 03.09.1998 року, а тому він єдиний із спадкоємців першої черги визнається таким, що прийняв спадщину після смерті ОСОБА_9 , і цю спадщину ОСОБА_11 прийняв з моменту її відкриття - ІНФОРМАЦІЯ_2 . Інші спадкоємці першої черги ОСОБА_9 - син ОСОБА_7 та донька ОСОБА_1 спадщину після смерті ОСОБА_9 не приймали, вони не проживали та не були зареєстровані у спадковому будинку ні на момент смерті ОСОБА_9 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), ні впродовж шестимісячного строку після відкриття спадщини. Доводи ОСОБА_1 стосовно того, що вона нібито проживала та була зареєстрована у спадковому будинку з 1992 року по 15.02.1997 року (день смерті ОСОБА_9 ) не відповідають дійсності, так як тільки ОСОБА_11 (батько ОСОБА_8 ) постійно проживав та був зареєстрований разом зі своїм батьком ОСОБА_9 у спадковому будинку на день смерті останнього ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ). ОСОБА_8 невідомо чи приймав ОСОБА_3 , як спадкоємець за заповітом, спадщину після смерті ОСОБА_9 . ОСОБА_8 вважає, що він як спадкоємець, що прийняв спадщину після смерті свого батька ОСОБА_11 , який в свою чергу одноособово прийняв спадщину після смерті свого батька ОСОБА_9 , одноособово має право на оформлення спадкових прав на майно ОСОБА_9 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , у відповідності спадкоємства за законом, за умови неприйняття спадщини ОСОБА_9 спадкоємцями за його заповітом (т. 1 а.с. 148-161).

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали по справі, нотаріально посвідчені документи, на підставі яких був посвідчений договір дарування житлового будинку від 14.12.2022 р. (реєстр. № 2277), матеріали спадкової справи № 16/2022 після смерті ОСОБА_11 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 , оглянувши матеріали цивільної справи № 509/2925/22, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_9 (свідоцтво про смерть (повторне) серії НОМЕР_1 від 29.07.2022 р. та свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 від 25.02.1997 р. (т. 1 а.с. 15,105).

За життя ОСОБА_9 склав заповіт від 10.04.1996 р., який був посвідчений секретарем Миколаївської сільської ради Овідіопольського району Одеської області за реєстровим № 11 (т. 1 а.с. 103-104).

Відповідно до змісту цього заповіту ОСОБА_9 заповів ОСОБА_3 (відповідач за первісним позовом) та ОСОБА_6 (3-тя особа за первісним позовом) все своє майно, яке буде належати йому на день смерті. Вказаний заповіт не змінювався та не скасовувався заповідачем за життя, що підтверджується відміткою селищної ради, яка міститься на заповіті.

Позивачка за первісним позовом ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_9 , що підтверджується свідоцтвом про її народження серії НОМЕР_3 від та свідоцтвом про шлюб з ОСОБА_12 серії НОМЕР_4 від 07.06.1980 р., оригінал якого був оглянути в судовому засіданні (т.1 а.с. 14,34).

Третя особа ОСОБА_7 є сином ОСОБА_9 , що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_7 (т. 1 а.с. 118).

Також у ОСОБА_9 на момент смерті залишився син - ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про його народження серії НОМЕР_5 від 21.07.1975 р. ОСОБА_11 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про його смерть серії НОМЕР_6 від 01.03.2022 р. (т. 1 а.с. 113,115).

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_3 є сином ОСОБА_7 та онуком ОСОБА_9 , що підтверджується свідоцтвом про його народження (т.1 а.с.100) та свідоцтвом про народження його батька ОСОБА_7 (т.1 а.с.118)

Третя особа ОСОБА_8 є сином ОСОБА_11 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , та онуком ОСОБА_9 , що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_8 (т.1 а.с.153) та свідоцтвом про народження його батька ОСОБА_11 (т.1 а.с.113). ОСОБА_8 прийняв спадщину після смерті свого батька ОСОБА_11 , що підтверджується матеріалами спадкової справи ОСОБА_11 та свідоцтвом про право на спадщину (т.1 а.с. 151).

Спадщина, яка відкрилася після смерті ОСОБА_9 , складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 23, 175-176); земельної частки (паю) розміром 5,09 в умовних кадастрових гектарах у землі, яка перебувала у колективній власності КСП «Іскра» с.Миколаївка Овідіопольського району Одеської області (т.1 а.с.106); майнового паю у пайовому фонді КСП «Іскра» с. Миколаївка Овідіопольського району Одеської області (т. 1 а.с. 107).

На момент смерті ОСОБА_9 постійно проживав та був зареєстрований в будинку за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 112).

Вказані вище обставини визнаються та не заперечуються сторонами по справі.

Враховуючи, що спадщина після смерті ОСОБА_9 відкрилася 15.02.1997 року і сторони заявляють про фактичне своєчасне прийняття спадщини, суд у відповідності до ч.4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, приходить до висновку, що цивільні правовідносини щодо спадщини ОСОБА_9 необхідно розглядати за правилами ЦК України в редакції Закону 1963 року.

Відповідно до ст.ст. 524, 525, 527, 529, 534 ЦК України в редакції 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам.

Враховуючи вищенаведені обставини та норми Закону, суд встановив наступне коло спадкоємців ОСОБА_9 , які мали право на спадкування після його смерті:

-спадкоємці за заповітом - ОСОБА_3 та ОСОБА_6 ;

-спадкоємці першої черги відповідно спадкоємства за законом - ОСОБА_1 , ОСОБА_7 та ОСОБА_11 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 і спадщину після якого прийняв його син ОСОБА_8 .

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 11.08.2022 року у справі № 509/2925/22 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом за ОСОБА_3 було визнане право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті діда ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та земельну частку (пай) розміром 5,09 в умовних кадастрових гектарах у землі, яка перебувала у колективній власності КСП «Іскра» с.Миколаївка Овідіопольського району Одеської області; майнового паю у пайовому фонді КСП «Іскра» с.Миколаївка Овідіопольського району Одеської області.

Відповідно договору дарування від 14.12.2022 року, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського районного нотаріального округу Мазаратій А.В. за реєстровим №2277, ОСОБА_3 подарував ОСОБА_5 житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 51-89).

Постановою Одеського апеляційного суду від 22.05.2023 року за апеляційною скаргою ОСОБА_1 рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 11.08.2022 року у справі № 509/2925/22 було скасоване та в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом було відмовлено. Скасовуючи рішення суду першої інстанції апеляційний суд виходив з того, що: « ОСОБА_1 (донька померлого), яка вважає себе спадкоємицею, як такою, що прийняла спадщину шляхом проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та наполягає на тому, що має право на спадкування після смерті батька внаслідок неприйняття позивачем, як спадкоємцем за заповітом, спадщини - до участі у даній справі в якості відповідача (співвідповідача) не була залучена, відповідного клопотання позивачем заявлено не було. В порушення вимог цивільного процесуального закону, суд першої інстанції не сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, не вирішив питання щодо встановлення кола спадкоємців, як і відповідачів у справі та залучення ОСОБА_1 до участі в справі. Якщо заявлені позивачем вимоги безпосередньо стосуються прав та обов`язків іншої особи, яка не залучена до участі у справі в якості відповідача, не можуть бути розглянуті судом, оскільки лише за наявності належного складу відповідачів у справі суд у змозі вирішувати питання про обґрунтованість позовних вимог та вирішити питання про їх задоволення, без залучення таких належних відповідачів позовні вимоги вирішені бути не можуть». Інших висновків судом апеляційної інстанції зроблено не було, як і не було встановлено інших обставин, які мають значення для вирішення цієї справи. При розгляді цієї справи суд встановив коло спадкоємців ОСОБА_9 , і всі спадкоємці або їх правонаступники були залучені до участі у справі

Сторонами на підтвердження своїх доводів були надані наступні письмові докази, при досліджені яких судом було встановлено.

Суд зазначає, що у паспорті громадянки України ОСОБА_1 у графі «місце проживання» мається відмітка про виписку (зняття з попереднього місця реєстрації) - Інгульська сільська рада Баштанського району Миколаївської області 13.04.1998 року та дата реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 - 05.09.1998 року та відмітка в графі «сімейний стан» про реєстрацію шлюбу з ОСОБА_12 від 07.06.1980 року (т.1 а.с. 11-12).

У свідоцтві про смерть ОСОБА_9 (повторне), яке надане ОСОБА_1 , зазначена дата видачі цього свідоцтва - 29.07.2022 року. У свідоцтві про смерть ОСОБА_9 , яке надане ОСОБА_3 і оригінал якого знаходиться у ОСОБА_3 , зазначена дата видачі цього свідоцтва - 25.02.1997 року (т.1 а.с. 15,105).

В довідці Овідіопольської селищної ради № 92 від 31.03.2023 року, зазначено, що згідно запису в погосподарській книзі № 6 за 1996-2000 роки особистий рахунок НОМЕР_8 ОСОБА_1 проживала в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 18).

Відповідно довідки №55 від 07.03.2023 р. син ОСОБА_1 - ОСОБА_13 навчався в Миколаївській середній школі (Калаглійський заклад середньої освіти) з 1992 по 2000 роки. Відповідно архівної довідки № Т-76 від 08.03.2023 року позивачка ОСОБА_1 працювала в БСК «Іскра» з 1992 року по 1997 роки. Однак, на думку суду, вказані довідки - не містять в собі відомостей щодо місця проживання ОСОБА_1 та її сина ОСОБА_13 (т.1 а.с. 19,20).

Право власності спадкодавця ОСОБА_9 на спадкове майно підтверджено правовстановлюючими документами - сертифікатом на право на земельну частку (пай) та свідоцтвом на право на майновий пай, оригінали яких знаходяться у ОСОБА_3 та були оглянуті в судовому засіданні (т. 1 а.с. 106,107).

В той же час, відповідно квитанцій про сплату земельного податку ОСОБА_3 у 2003-2004 роках сплачував земельний податок за земельну ділянку по АДРЕСА_1 . (т. 1 а.с. 109).

Відповідно довідки Каліглійської сільської ради №505 від 30.08.2013 р. в користуванні ОСОБА_3 перебуває земельний пай та земельна ділянка площею 0,25 га. (т.1 а.с. 111).

Відповідно довідки Овідіопольської селищної ради №79 від 24.05.2022 р. ОСОБА_11 проживав та був зареєстрований в будинку за адреою: АДРЕСА_1 з 02.12.1980 року по день смерті (т. 1 а.с. 116).

Відповідно довідки Овідіопольської селищної ради №80 від 24.05.2022 р., яка знаходиться в матеріалах спадкової справи ОСОБА_11 , ОСОБА_11 на момент смерті проживав та був зареєстрований в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , разом з ним проживала та зареєстрована сестра ОСОБА_1 з 03.09.1998 р. (т. 1 а.с. 184).

Згідно витягу з реєстру Овідіопольської територіальної громади від 30.11.2022 р. місце проживання ОСОБА_1 03.09.1998 року було зареєстроване у будинку за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 119).

В довідці Овідіопольської селищної ради №02-06/210/2192 від 07.09.2023 р., зазначено, що ОСОБА_1 проживала та зареєстрована у будинку за адресою: АДРЕСА_1 з 03.09.1998 року, а ОСОБА_11 проживав та був зареєстрований в цьому будинку з 02.12.1980 року по день смерті (т. 1 а.с. 159).

В довідці Овідіопольської селищної ради № 80 від 24.05.2022 р., зазначено, що ОСОБА_1 проживала та зареєстрована у будинку за адресою: АДРЕСА_1 з 03.09.1998 року (т.1 а.с. 184).

Відповідно до матеріалів спадкової справи, яка заведена приватним нотаріусом Одеського районного нотаріального округу Мірошниченко Л.М. після смерті ОСОБА_9 з заявами про прийняття спадщини ОСОБА_9 звернулися ОСОБА_1 - заява від 26.08.2022 року, ОСОБА_3 - заява від 10.08.2023 р. (т. 1 а.с. 231-255).

Відповідно до матеріалів спадкової справи, яка заведена приватним нотаріусом Одеського районного нотаріального округу Мірошниченко Л.М. після смерті ОСОБА_11 та свідоцтва про право на спадщину від 23.02.2023 р, спадщину ОСОБА_11 прийняв єдиний спадкоємець - ОСОБА_8 (т. 1 а.с. 151).

Надаючи оцінку доводам первісного та зустрічного позовів та доказів, які надані сторонами на підтвердження своїх вимог та доводів суд приходить до наступного.

Позивачка ОСОБА_1 в своєму позові просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт її спільного проживання разом із батьком ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 з 1992 року по дату його смерті, що на думку позивачки визначає її єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_9 і надає їй право отримати у власність спірний житловий будинок в порядку спадкування за законом після смерті батька та витребувати це нерухоме майно у відповідачки ОСОБА_5 .

На підтвердження факту спільного проживання разом із батьком ОСОБА_9 з 1992 року по дату його смерті, ОСОБА_1 посилається на вищенаведені докази: довідка Овідіопольської селищної ради № 92 від 31.03.2023 року (т.1 а.с. 18), в якій вказано, що згідно запису в погосподарській книзі №6 за 1996-2000 роки особистий рахунок НОМЕР_8 ОСОБА_1 проживала в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 ; відомості із навчального закладу про навчання її сина у с. Калаглія з 1992 по 2000 роки (т.1 а.с. 19); архівну довідку від 07.03.2023 року, в тому що позивачка з 1992 року по 1997 роки працювала в БСК «Іскра» (т.1 а.с. 20).

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Суд вважає, що надані позивачкою докази - не доводять факт її спільного проживання з батьком ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 1992 року по день його смерті.

Так при огляді в судовому засіданні оригіналу погосподарської книги № 6 за 1996-2000 роки, який був витребуваний за клопотанням ОСОБА_3 , судом встановлено, що особовий рахунок господарства за адресою: АДРЕСА_1 , головою якого був ОСОБА_9 оформлений з порушеннями Закону та не відповідає вимогам Наказу Міністерства Статистики України № 48 від 22.02.95 р. «Про затвердження форм та Інструкції по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів», і є спеціальним нормативним актом, який на той час визначав порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах (т. 1 а.с. 175-176, т.2 а.с. 56-58).

Суд звертає увагу на те, що запис про члена господарства ОСОБА_1 в особовому рахунку зроблена іншим почерком аніж інші записи у цьому особовому рахунку та всіх інших особових рахунках цієї погосподарської книги. Окрім того, у записі про члена господарства ОСОБА_1 в особовому рахунку мається запис про інвалідність ОСОБА_1 , тоді як відповідно до пояснень її представниці, які були надані у судовому засіданні, інвалідність ОСОБА_1 була встановлена після 03.09.1998 року. Також у записі про члена господарства ОСОБА_1 в особовому рахунку мається запис про те, що ОСОБА_1 не працює, тоді як з наданих самою ОСОБА_1 доказів вбачається, що вона перебувала в трудових відносинах з БСК «Іскра» до 1997 року.

Суд звертає увагу, що у вищевказаному особовому рахунку з погосподарської книги за 1996-2000 роки відсутні відомості про сина ОСОБА_1 - ОСОБА_13 , 1986 р.н., хоча у відповідності до вимог Наказу відомості про дітей члена господарства повинні бути внесені до погосподарської книги разом з відомостями про освіту починаючи з 6-ти років. Також в особовому рахунку відсутні відомості про чоловіка ОСОБА_1 , з яким вона на той час перебувала у шлюбі.

Суд приходить до висновку, що запис про ОСОБА_1 в особовому рахунку внесений - не одночасно з моментом заведення погосоподарської книги (на 01.01.1996 року), а пізніше, в той же час як у рядку 24 особового рахунку відсутні відомості про дату прибуття ОСОБА_1 та місце з якого вона прибула.

Відповідно до п. 35 Наказу в рядку 24 «Відмітка про осіб, заново прибулих на

територію даної сільської Ради» робиться відмітка про осіб, які заново прибули на постійне місце проживання. Наприклад, «прибув 8 грудня 1990 р. з м. Рівне».

Крім цього, в особовому рахунку відсутній підпис голови господарства - ОСОБА_9 , що є обов`язковою умовою відповідно до п. 41 Наказу, згідно з яким, особовий рахунок кожного господарства після його заповнення під час подвірних обходів як в період закладки нових погосподарських книг, так і в період суцільної перевірки та уточнень записів у раніше заведених погосподарських книгах обов?язково повинен бути підписаний членом господарства, що записаний першим (головою господарства), або у випадку його відсутності дорослим членом господарства, а також секретарем виконкому сільської Ради (або особою, що провадить перевірку та запис).

Таким чином на підставі запису в особовому рахунку погосподарської книги, на який посилається ОСОБА_1 - неможливо встановити дійсні обставини щодо факту проживання ОСОБА_1 у будинку разом з ОСОБА_9 в період з 1992 року по дату його смерті, а тому цей доказ не є достовірним доказом, і судом до уваги не приймається.

Сама довідка № 92 від 31.03.2023 р. - не містить відомостей щодо початку проживання ОСОБА_1 у спадковому будинку (т.1 а.с. 18).

Враховуючи вказані висновки, суд відхиляє доводи ОСОБА_1 , що вона згідно запису у погосподарській книзі № 6 за 1996-2000 роки особовий рахунок № НОМЕР_7 проживала разом з батьком в будинку за адресою: АДРЕСА_1 на момент його смерті, окрім того ці доводи спростовуються відомостями, які містяться:

-у паспорті громадянина України ОСОБА_1 , в якому у графі «місце проживання» мається відмітка про виписку (зняття з попереднього місця реєстрації) - Інгульська сільська рада Баштанського району Миколаївської області 13.04.1998 року та дата реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 - 05.09.1998 року (т.1 а.с. 11-12);

-у витязі з реєстру Овідіопольської територіальної громади від 30.11.2022 р., в якому зазначено, що місце проживання ОСОБА_1 03.09.1998 року було зареєстроване у будинку за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 119).

-у довідці Овідіопольської селищної ради №02-06/210/2192 від 07.09.2023 р., в якій зазначено, що ОСОБА_1 почала проживати та була зареєстрована у будинку за адресою: АДРЕСА_1 з 03.09.1998 року (т.1 а.с. 159).

-у довідці Овідіопольської селищної ради №80 від 24.05.2022 р., в якій зазначено, що ОСОБА_1 проживала та зареєстрована у будинку за адресою: АДРЕСА_1 з 03.09.1998 року (т.1 а.с. 184).

Суд вважає, що на підставі довідки Овідіопольської селищної ради №92 від 31.03.2023 року, на яку посилається ОСОБА_1 - неможливо встановити дійсні обставини щодо проживання ОСОБА_1 у будинку разом з ОСОБА_9 в період з 1992 року по дату його смерті, а тому цей доказ не є достовірним доказом в силу ст. 79 ЦПК України (т.1 а.с. 18).

Інші докази надані ОСОБА_1 , такі як довідки про навчання її сина ОСОБА_13 , 1984 р.н., у навчальному закладі в с. Миколаївка та відомості про перебування у трудових відносинах з БСК «Іскра» (т.1 а.с. 19-20) не містять жодних посилань щодо місця проживання ОСОБА_1 та її сина, тобто не містять інформацію щодо предмета доказування, а тому є неналежними доказами в силу ст. 77 ЦПК України.

Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що позивачка ОСОБА_1 почала проживати в спірному житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 саме з 03.09.1998 року, тобто з моменту реєстрації місця проживання за цією адресою, а вимога ОСОБА_1 про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем з 1992 року на момент його смерті є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 548 ЦК України в редакції Закону 1963 року, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 549 ЦК України в редакції Закону 1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до матеріалів спадкової справи, яка заведена приватним нотаріусом Одеського районного нотаріального округу Мірошниченко Л.М. після смерті ОСОБА_9 (т.1 а.с.231-255) ОСОБА_1 звернулася з заявою до нотаріуса про прийняття спадщини ОСОБА_9 лише від 26.08.2022 року, тобто після спливу шестимісячного строку з дня відкриття спадщини. Як встановив суд позивачка ОСОБА_1 почала проживати у спірному спадковому житловому будинку саме з 03.09.1998 року, тобто після спливу шестимісячного строку з дня відкриття спадщини (15.02.1997 р.).

ОСОБА_1 не надала суду належних та достовірних доказів на підтвердження того, що вона саме у встановлений законом шестимісячний строк з дня відкриття спадщини вступила в управління або володіння спадковим майном. Також суд звертає увагу на те, що у ОСОБА_1 відсутні будь-які правовстановлюючі документи на спадкове майно померлого батька (оригінали перебувають у відповідача), свідоцтво про смерть батька (повторне) отримане ОСОБА_1 лише 29.07.2022 р.

Суд вважає, що позивачкою ОСОБА_1 не доведено суду, що вона у встановлений законом шестимісячний строк з дня відкриття спадщини вчинила передбачені ст. 549 ЦК України дії, що свідчать про прийняття спадщини, а тому ці доводи позивачки є необґрунтованими. З цих підстав суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 спадщину після смерті ОСОБА_9 не прийняла, а тому у неї відсутні законні підстави для придбання нею спадщини і вимога про визнання за нею права власності на спірний будинок в порядку спадкування за законом задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 3 ст. 388 ЦК України, якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Тобто ст. 388 ЦК України встановлює право саме власника майна на витребування цього майна. Враховуючи те, що ОСОБА_1 не набула права власності на спірний будинок її вимога про витребування житлового будинку не підлягає задоволенню.

Що стосується зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 суд приходить до наступного.

Позивач ОСОБА_3 вважає, що він прийняв спадщину після смерті ОСОБА_9 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 у відповідності до положень ст.ст. 548,549 ЦК України в редакції Закону від 1963 р., так як своєчасно вступив в управління та володіння спадковим майном у вигляді земельної частки (паю), майнового паю та спадкового житлового будинку. На підтвердження факту своєчасного прийняття спадщини ОСОБА_3 посилається на вищенаведені докази: квитанції про сплату земельного податку (т.1 а.с 109) у 2003-2004 роках за земельну ділянку по АДРЕСА_1 ; довідку Каліглійської сільської ради №505 від 30.08.2013 р. (т.1 а.с. 111) про те, що в користуванні ОСОБА_3 перебуває земельний пай та земельна ділянка площею 0,25 га; знаходженням у ОСОБА_3 оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно (т.1 а.с. 105,106).

Відповідно до матеріалів спадкової справи, яка заведена приватним нотаріусом Одеського районного нотаріального округу Мірошниченко Л.М. після смерті ОСОБА_9 - ОСОБА_3 звернувся з заявою до нотаріуса про прийняття спадщини ОСОБА_9 лише 10.08.2023 р. (т. 1 а.с. 231-255).

Суд вважає, що надані ОСОБА_3 докази - не є достатніми для підтвердження того, що він саме у встановлений законом шестимісячний строк з дня відкриття спадщини вчинив передбачені ст. 549 ЦК України дії, що свідчать про прийняття спадщини та не доводять факт своєчасного прийняття ним спадщини після смерті ОСОБА_9 , а тому вимоги ОСОБА_3 не підлягають задоволенню.

Окремо, суд звертає увагу на наступні обставини, які були встановлені під час розгляду справи.

З наявних у справі доказів (довідка Овідіопольської селищної ради №79 від 24.05.2022 р., матеріали спадкових справ ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , копія паспорту громадянина України ОСОБА_11 з відміткою про реєстрацію його місця проживання у будинку АДРЕСА_1 ) з 02.12.1980 року) вбачається, що єдиним із спадкоємців ОСОБА_9 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , який у встановлений законом шестимісячний строк з дня відкриття спадщини вчинив передбачені ст. 549 ЦК України дії, що свідчать про прийняття спадщини, був його син - ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , померлий ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто саме він вважається таким, що прийняв спадщину після смерті ОСОБА_9 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , а тому позовні вимоги ОСОБА_1 , які стосуються спадщини, та зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 розглянуті судом за правилами ЦК України в редакції Закону 1963 року. (т.1 а.с. 114,178-255).

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що у задоволенні як первісного позову ОСОБА_1 , так і зустрічного позову ОСОБА_3 слід відмовити в повному обсязі з підстав, описаних вище.

В ході розгляду справи ухвалою суду від 13.07.2023 року була задоволена заява ОСОБА_1 про забезпечення її позову про накладення арешту на спірний житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_5 .

Відповідно до ч. 9 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

В зв`язку з тим, що суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі за вимогами ч. 9 ст. 158 ЦПК України підлягають скасуванню заходи забезпечення позову ОСОБА_1 , які були застосовані ухвалою суду від 13.07.2023 року (т. 1 а.с. 46-47).

Керуючись 3-7,10-13,18,11,76-83,95,133,141,158,174,213,228,229,241-246,258,259,263-268,272,273 ЦПК України, ст.ст. 16,388 ЦК України, ст.ст. 529,534,548,549 ЦК України в редакції 1963 р., -

ВИРІШИВ :

1.В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_6 , про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння та зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи без самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про встановлення факту прийняття спадщини - відмовити в повному обсязі ;

2.Скасувати заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Овідіопольського райсуду Одеської області від 13.07.2023 р. про накладення арешту на житловий будинок, розташований за адресою : АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_5 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення. У випадку, якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено та підписано 28.10.2024 р.

Суддя Гандзій Д.М.