Житомирський апеляційний суд
Справа №291/938/24 Головуючий у 1-й інст. Гарбарук І. М.
Категорія 39 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Шевчук А.М., Талько О.Б.,

розглянувши у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) цивільну справу №291/938/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал»

на рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 01 жовтня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Гарбарук І.М.

в с т а н о в и в:

У липні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» (далі ТОВ «Юніт Капітал») звернулося до суду із вищевказаним позовом, в якому просило стягнути із ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №416774559 в розмірі 18 420,66 грн., з яких: 6 749,26 грн. сума заборгованості по основному боргу; 11 671,40 грн. сума заборгованості по відсоткам.

На обґрунтування позову вказувало, що 28.01.2020 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №416774559 у формі електронного документу з використанням електронного підпису.

28.11.2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» було укладено договір факторингу №28/1118-01, відповідно до якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.

28.11.2019 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» укладено додаткову угоду №19 до договору факторингу №28/1118-01, згідно якої строк дії договору продовжено до 31.12.2020 року.

31.12.2020 року додатковою угодою №26 до договору факторингу №28/1118-01 сторони продовжили строк дії договору до 31.12.2021 року.

31.12.2021 року сторони договору факторингу уклади додаткову угоду №27, яка продовжила строк дії договору до 31.12.2022 року.

Відповідно до Реєстру боржників № 82 від 11.06.2020 до Договору факторингу №28/1118-01 укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» до ТОВ «Таліон плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 416774559 у сумі 18 420,66 грн.

05.08.2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 05/0820-01, строк дії якого закінчувався 04 серпня 2021 року. В подальшому ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» уклали ряд додаткових угод: №2 від 03.08.2021 року та №3 від 30.12.2022 року, якими продовжено строк дії договору факторингу до 30.12.2024 включно, всі інші умови залишились без змін.

14.02.2022 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивач уклали договір факторингу №14/02/2022-01, відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 416774559.

Всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконала свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, остання не здійснила жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки позивача, ні на рахунки попереднього кредитора.

Рішенням Ружинського районного суду Житомирської області від 01 жовтня 2024 року позов задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Юніт Капітал» за договором позики №416774559 від 28.01.2020 заборгованість за кредитом у сумі 6 749,26 грн, заборгованість за процентами у сумі 4,76 грн; а всього: 6 754,02 грн., судовий збір у розмірі 888,18 грн. та 4 000,00 витрат на правову допомогу. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням в частині відмовлених позовних вимог, представник ТОВ «Юніт Капітал» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність, необґрунтованість та неврахування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції в цій частині скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовну заяву у повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що позивачем на підтвердження своїх позовних вимог надано розрахунки заборгованості створені та підписані електронними підписами ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс». Наступними факторами жодних нарахувань не здійснювалось.

Оскільки боржник не виконував зобов`язання за кредитним договором та не сплатив всі фактично нараховані відсотки станом на останній день дисконтного періоду, тому здійснилось перерахування по базовій процентній ставці. Нарахування відсотків здійснювалось до 23.06.2020 включно, тобто до введення на території України воєнного стану. Отже, всі нараховані відсотки не суперечать чинному законодавству та нараховані обґрунтовано.

Додає, що вiдпoвiднo дo Bитягy з peєcтpy пpaв вимoги № 82 від 11.06.2020 дo дoгoвopy фaктopингy №28/1118-01 вiд 28.11.2018 (в peдaкцii з ypaxyвaнням дoдaткoвиx yгoд дo ньoгo), TOB «Taлioн Плюc» oтpимaлo пpaвo вимoги дo вiдпoвiдaчa нa зaгaльнy cyмy 17043,78 гpн.

Звертає увагу, що в розрахунках наданих ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» при відступленні прав вимоги наявне балансове списання грошових коштів від клієнта до фактора відповідно до бухгалтерського обліку, яке жодним чином не стосується сплати заборгованості боржником. Крім цього, в розрахунку, наданому ТОВ «Таліон Плюс» в дату отримання права вимоги до боржника наявне нарахування коштів у сумі 6 749,26 грн. за тілом та 10 294,52 грн. за відсотками.

З огляду на вищезазначене, можна дійти висновку, що при відступленні права вимоги сума боргу списується з рахунків клієнта та нараховується на рахунки фактора, що виключає можливість сплати заборгованості боржником, оскільки є операцією внутрішнього бухгалтерського обліку.

Після відступлення права вимоги 11.06.2020 року, відсотки продовжували нараховуватись відповідно до п. 1.4. кредитного договору (1,70 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним).

Крім цього, зазначає, що при відступленні прав вимоги 28.10.2021 року в розрахунках наявне балансове списання грошових коштів від Клієнта (ТОВ «Таліон Плюс») до Фактора (ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс») відповідно до бухгалтерського обліку, яке жодним чином не стосується сплати заборгованості Боржником.

З огляду на вищезазначене, ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» отримало право вимоги до боржника, яка складається з 6 749,26 гpн. тiлo кpeдитy тa 11 671,40 гpн. вiдcoтки.

Надалі 14.02.2022 року право вимоги за даним кредитним договором перейшло до позивача. ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивачем жодних нарахувань не здійснювалось.

Позивач надав беззаперечні докази того, що саме відповідач уклав кредитний договір з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та прийняв зобов`язання на себе. Розрахунки заборгованості , надані попередніми кредиторами й позивачем є беззаперечними доказами факту заборгованості, а отже позовні вимоги доведені позивачем в повній мірі. Отже, нарахування відсотків повністю обґрунтовано та не суперечить умовам договору, з якими відповідач ознайомився до укладення кредитного договору № 416774559 від 28.01.2020 року та підписанням електронним одноразовим ідентифікатором підтвердив та погодився з умовами даного договору.

Відповідач правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористалася.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та їх вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом під час розгляду справи встановлено, що 28.01.2020 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №416774559, згідно умов якого відповідачу надається кредит без конкретної споживчої мети на суму 6 720,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач у свою чергу зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно п.1.3., п.1.4. або п.1.5.договору.

Відповідно до п.1.2. договору кредит надається (договір укладається) строком на 7 (сім) днів від дати отримання кредиту позичальником.

На період строку, визначеного п.1.2. договору, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за дисконтною процентною ставкою в розмірі 0,01 відсотків від суми кредиту за кожен день користування кредитом (п.1.3. договору).

У випадку користування кредитом понад строк, становлений п.1.2 договору, умови щодо нарахування процентів за дисконтною процентною ставкою скасовуються і до взаємовідносин між сторонами застосовується базова процентна ставка в розмірі 1,70 відсотків від суми кредиту за кожний день користування кредитом, відповідно до чого позичальник зобов`язується сплатити товариству різницю між фактично сплаченими процентами за дисконтною та нарахованою базовою процентними ставками за весь строк користування кредитом (від дати отримання кредиту до фактичної дати його повернення) (п.1.4. договору)

Відповідно до п.1.5. договору базова процентна ставка за користування кредитом не застосовується протягом строку користування кредитом вказаного в п.1.2. договору, виключно за умови якщо розмір базової процентної ставки більший ніж 1,70 відсотків від суми кредиту за кожен день користування кредитом. В усіх інших випадках нарахування процентів за базовою процентною ставкою здійснюється відповідно до п. 1.4. цього договору.

Зазначений договір підписано електронним підписом відповідача, який відтворений шляхом використання ним одноразового ідентифікатора, що підтверджує факт погодження відповідачем умов кредитування (а.с.13-14).

Відповідно до платіжного доручення 28.01.2020 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало ОСОБА_1 на картковий рахунок № НОМЕР_1 хх-хххх-8173 кредитні кошти у сумі 6 750 грн. (а.с.21).

28.11.2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» було укладено договір факторингу №28/1118-01, відповідно до умов якого до ТОВ «Таліон плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 416774559 від 28.01.2020 року (а.с.47-50).

28.11.2019 року ТОВ «Манівео» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду №19, згідно з якою строк дії договору продовжено до 31.12.2020 року. При цьому, інші умови договору залишилися без змін.

31.12.2020 року між клієнтом та фактором укладено додаткову угоду № 26 від 31.12.2020 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, що продовжила строк договору до 31.12.2021 року. В даній додатковій угоді договір факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 викладено у новій редакції, проте його дата укладення залишена як 28.11.2018 за № 28/1118-01 (а.с.26-29).

31.12.2021 року сторони договору факторингу уклали додаткову угоду №27, яка продовжила строк дії договору до 31.12.2022. При цьому, інші умови договору залишилися без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 31.12.2020 (а.с.23).

Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги №82 від 11.06.2020 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 (урахуванням додаткових угод до нього), ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до відповідача (а.с.33).

05.08.2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 05/0820-01, відповідно до умов якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимог, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. Строк дії якого закінчувався 04 серпня 2021 року, однак відповідно до додаткових угод №2 від 03.08.2021 року та №3 від 30.12.2022 року продовжено строк дії договору факторингу до 30.12.2024 включно, всі інші умови залишились без змін (а.с.64-66).

14.02.2022 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивач уклали договір факторингу №14/02/2022-01, відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 416774559 (а.с.60-62).

Відповідно до Реєстру прав вимоги №2 від 06.03.2023 року до договору факторингу №20102022 від 20.10.2022 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_2 в розмірі 76 384,00 грн. (а.с.15).

Зобов`язання за договором ОСОБА_1 належним чином не виконала, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка становить 18 420,66, з яких: 6 749,26 грн. заборгованість за тілом кредиту, 11 671,40 грн. заборгованість за процентами.

Задовольняючи частково позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсотками суд першої інстанції виходив із того, що відповідач істотно порушила умови кредитного договору, ст. 526, 527, 530, 1048, 1050, 1054 ЦК України, в зв`язку з чим утворилась заборгованість, а тому позовні вимоги в частині стягнення тіла кредиту у розмірі 6 749,26 грн. є правомірними. Позивач вправі був нараховувати договірні відсотки лише у період дії строку кредиту (по договору №416774559 від 28.01.2020 з додатком), тобто з 28.01.2020 по 04.02.2020 (7 днів), тому з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором №416774559 від 28.01.2020 з додатком, яка складається із заборгованості за кредитом у сумі 6 749,26 грн. та заборгованості за процентами в сумі 4,76 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків у сумі 11 612,64 грн. суд першої інстанції вказав, що оскільки вони нараховані поза межами строку кредитування, то підстав для їх стягнення немає.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи із наступного.

За приписами ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

За змістом ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19.

Відповідно до ч.1, 3, 4, 7 ст.11 Закону України «Про електронну комерція» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу ч. 1 ст. 1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

З врахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про укладеність вищевказаного кредитного договору між відповідачем та відповідною фінансовою установою, невиконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення, отриманих в борг коштів та наявності в неї боргових зобов`язань перед позивачем, який набув прав вимоги за вищевказаним кредитним договором за договорами відступлення прав вимоги.

За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності кредитного договору. Зазначений договорів недійсним не визнано.

При цьому встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному статтею 204 ЦК України.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 ст. 599 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Зібрані докази вказують на те, що між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 28.01.2020 року було укладено кредитний договір №416774559, на виконання якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало на банківський рахунок відповідача кредит у розмірі 6 750,00 грн., які відповідач зобов`язалася повернути через 7 дні, і сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 0,01 відсотків від суми кредиту за кожний день користування кредитом.

Після закінчення строку кредитного договору ОСОБА_1 не повернула грошові кошти та не сплатила проценти за користування ними.

У подальшому ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», ТОВ «Таліон плюс», ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» відступило ТОВ «Юніт Капітал» право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 не виконала зобов`язання за кредитним договором, а тому з неї на користь ТОВ «Юніт Капітал» слід стягнути заборгованість.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду про часткове задоволення позовних вимог про стягнення відсотків за користування кредитом, виходячи з наступного.

Статтею 251 ЦК України встановлено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Відповідно до статті 251 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

За змістом частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Аналіз указаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору.

Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами.

При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу, визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права.

За умовами кредитного договору кредитний договір №416774559 від 28.01.2020 року сторони встановили строк кредитування 7 днів, тобто до 04 лютого 2020 року.

Як встановлено судом, строк кредитування був погоджений сторонами та становив 7 днів. Доказів того, що позичальник ініціював продовження строку користування кредитом та зміну дати повернення всієї суми кредиту матеріали справи не містять.

Враховуючи ту обставину, що суду не надано доказів того, що ОСОБА_1 повернула кредитні кошти, отримані нею на підставі вказаного кредитного договору №416774559, на користь позивача підлягає стягненню заборгованість в розмірі 6 754,02 грн., яка складається із суми заборгованості за тілом кредиту в розмірі 6 749,26 грн. та суми заборгованості за відсотками в розмірі 4,76 грн.

З урахуванням вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення відсотків за користування кредитом у межах встановленого договором строку кредитування.

За таких обставин рішення суду першої інстанції є законними і обґрунтованими, ухваленими з дотриманням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим не підлягає до скасування, а апеляційна скарга не підлягає до задоволення, оскільки наведені в ній доводи правильність висновків суду не спростовують.

Суд першої інстанції, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, складність справи, обсяг та час, необхідний для виконання адвокатом, який надавав професійну правничу допомогу позивачу, робіт, обсяг фактично виконаної роботи, наявність клопотання сторони відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, дійшов обґрунтованого висновку про доведеність понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, однак вважав розмір витрат у сумі 6 000,00 грн. непропорційним та завищеним, тому стягнув з відповідача понесені витрати на правничу допомогу у сумі 4 000,00 грн. на користь позивача, оскільки такий розмір суд правильно вважав співмірним зі складністю цієї справи та таким, що відповідає критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, пропорційні до предмета спору.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» залишити без задоволення, а рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 01 жовтня 2024 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Судді