Справа № 165/1789/21 Головуючий у 1 інстанції: Василюк А. В.
Провадження № 22-ц/802/804/24 Доповідач: Карпук А. К.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів - Бовчалюк З.А., Здрилюк О. І.,

секретар Власюк О. С.,

з участю: позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

третьої особи ОСОБА_3 ,

представника третьої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Нововолинської міської ради Волинської області, третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_3 , яка виступає у власних інтересах та інтересах своєї малолітньої дочки ОСОБА_5 , про визнання права власності на спадкове нерухоме майно за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 подану його представником ОСОБА_2 на рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 23 травня 2024 року,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Нововолинської міської ради про визнання права власності на спадкове майно, мотивуючи такими обставинами.

Його батьки ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а батько ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . На праві спільної сумісної власності батькам належала квартира за адресою: АДРЕСА_1 .

Після смерті матері батько ОСОБА_7 набув права власності на спадкове майно, оскільки був єдиним, хто постійно проживав разом із спадкодавцем та фактично прийняв спадщину. Ні він, ні його рідний брат ОСОБА_8 заяв про прийняття спадщини після смерті матері не подавали. Батько ОСОБА_7 , на випадок своєї смерті склав заповіт, яким квартиру АДРЕСА_2 , заповів братові ОСОБА_8 , який знав про відкриття спадщини та про складений заповіт, однак ОСОБА_8 протягом життя не звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті батька.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер його брат ОСОБА_8 .

Позивач ОСОБА_1 , як спадкоємець першої черги, у встановлений законом строк подав заяву про прийняття спадщини і за його заявою, державним нотаріусом заведено спадкову справу №246 від 12 липня 2006 року, видано свідоцтво про право на спадщину за законом на грошові заощадження ОСОБА_7 . Зазначає, що у нього були відсутні правовстановлюючі документи на нерухоме майно - квартиру, а тому нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказане спадкове майно ОСОБА_7 . Просив суд визнати право власності в порядку спадкування на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , просить суд визнати за ним право власності на це майно в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Нововолинського міського суду від 23 травня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Зазначає, що він єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину, тому суд безпідставно вказав, що позов пред`явлено до неналежного відповідача.

Судом першої інстанції встановлено такі обставини.

Відповідно до свідоцтва про право власності, виданого приватизаційним відділом Нововолинського УЖКГ 21 березня 1994 року за №568 квартира за адресою: АДРЕСА_1 , належала на праві приватної власності ОСОБА_7 та ОСОБА_6 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про її смерть серії НОМЕР_1 від 04.07.2003

Спадкова справа на майно померлої ОСОБА_6 не заводилася і станом на 28 липня 2021 року ніхто не звертався з заявами про прийняття спадщини та видачу свідоцтв про право на спадщину.

Згідно з копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер спадкодавець ОСОБА_7 - батько позивача ОСОБА_1 .

Відповідно до довідки КП «УЖК №1 ЖКО» Нововолинської міської ради №126 від 14 квітня 2021 року ОСОБА_7 та ОСОБА_6 з 29 січня 1999 року та до дня своєї смерті були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_3 .

Апеляційним судом на підставі записів у будинковій книзі на квартиру АДРЕСА_2 , встановлено, що на час смерті ОСОБА_6 , станом на 04 липня 2003 року, у цій квартирі був зареєстрований її син ОСОБА_8 з сім`єю - першою дружиною ОСОБА_9 та сином від першого шлюбу ОСОБА_10 .

В апеляційному суді третя особа ОСОБА_3 пояснила, що станом на день смерті ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та члени його сім`ї не тільки були зареєстрованими, а й проживали у квартирі АДРЕСА_2 . Позивач цієї обставини не заперечував.

На час смерті ОСОБА_6 чинними були норми ЦК УРСР, які і підлягають застосуванню для вирішення питання про відкриття та прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 спадкоємцями за законом.

Згідно з приписами статті 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Норми частини першої статті 549 ЦК УРСР передбачали дії, що свідчать про прийняття спадщини . Зокрема у цій статті вказано : визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Отже, до кола спадкоємців за законом після смерті ОСОБА_6 відносились пережилий чоловік ОСОБА_7 , та сини ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , а спадщина відкрилась, у тому числі і на на квартиру АДРЕСА_2

У позовній заяві позивач ОСОБА_1 вказує, що він та його брат не вступав у фактичне володіння спадковим майном, спадщину після смерті матері прийняв лише їх батько ОСОБА_7 .

Однак таке твердження щодо неприйняття спадщини братом позивача - ОСОБА_8 є помилковим, оскільки ОСОБА_8 проживав та був зареєстрований у квартирі, співвласником якої була його матір ОСОБА_6 , отже, вступив в управління та володіння спадковим майном, таким чином прийнявши спадщину після смерті матері нарівні з своїм батьком відповідно до приписів п.1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР, не оформивши своїх спадкових прав.

В дослідженій будинковій книзі відсутні відомості про зняття з реєстрації ОСОБА_8 за адресою : квартира АДРЕСА_2 . Як стверджує ОСОБА_3 , останній проживав у цій квартирі до дня смерті разом з нею та малолітньою донькою. Із пояснень третьої особи ОСОБА_3 та наявних письмових заперечень у справі вбачається, що вона діє не тільки в інтересах малолітньої доньки, але і у власних інтересах, стверджуючи, що проживала однією сім`єю з померлим ОСОБА_8 .

Із обставин справи та доказів досліджених судом вбачається, що між позивачем та ОСОБА_3 , яка діє у власних інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_5 , існує спір щодо спадкування квартири, право власності на яку просить визнати позивач в порядку спадкування, пред`явивши позов до Нововолинської міської ради, у той час як у цій справі встановлено, що є інші спадкоємці, які успадкували частину квартири АДРЕСА_2 .

Крім того, апеляційним судом встановлено, що у ОСОБА_8 є син ОСОБА_10 , жоден із учасників цієї справи не подав доказів про те, що він не прийняв спадщини після смерті свого діда ОСОБА_7 в порядку частин 3, 4 статті 1268 ЦК України та після смерті батька ОСОБА_8 , тобто, що він не відноситься до спадкоємців, які прийняли спадщину хоча б після одного із спадкодавців.

Практика щодо визначення відповідачів у справах про визнання права власності на спадкове майно є усталеною. У справах про визнання права власності в порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а в разі їх відсутності, усунення їх права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування.

Безспірно встановивши, що на день розгляду справи спадщину, до складу якої входить квартира АДРЕСА_2 , прийняв ОСОБА_8 , після смерті якого у силу свого малоліття прийняла спадщину щонайменше один спадкоємець - ОСОБА_5 , суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відмову в позові з підстав звернення позивача до неналежного відповідача.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції, висловленій Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц, у цій зазначено, що пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Оскільки суд правильно відмовив у задоволенні позову у зв`язку з його пред`явленням до неналежного відповідача, помилкова вказівка суду про те, що після смерті ОСОБА_6 лише її чоловік ОСОБА_7 прийняв спадщину, не впливає на правильність ухваленого рішення.

Апеляційний суд відхиляє доводи позивача та його представника, викладені в позовній заяві та в апеляційному суді про застосування положень Книги шостої ЦК України «Спадкове право» щодо спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_6 , оскільки такі доводи ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм закону.

Зокрема, на час смерті ОСОБА_6 діяли норми ЦК УРСР. Після її смерті двоє спадкоємців - пережилий чоловік та син ОСОБА_8 прийняли спадщину шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, тому за загальним правилом підлягають до застосування норми ЦК УРСР, які діяли на час виникнення правовідносин, незважаючи на те, що закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини припадає на 04 січня 2004 року - дату, станом на яку вже був чинний ЦК України , з огляду на таке.

Відповідно до частини 4 Розділу Прикінцеві та перехідні положення ЦК України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Згідно з ч.4 розділу Прикінцеві та перехідні Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Ураховуючи, що спадщина після смерті ОСОБА_6 була прийнята шляхом вступу у фактичне володіння спадкоємцями, відразу після її відкриття, а значить - у період дії ЦК УРСР, не підлягають застосуванню щодо спадкування положення Правил книги шостої Цивільного кодексу України.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до суб`єктивного тлумачення обставин справи, незгоди з мотивами суду, викладеними в рішенні, не містять у собі посилань на правові підстави для скасування чи зміни рішення суду.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у позові виходячи із доказів, які є в матералах спарви, додержався норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до положень 375 ЦПК України, оскаржене рішення належить залишити без змін.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 382-384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів

постановив:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 подану його представником ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 23 травня 2024 року в даній залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення постанови апеляційного суду.

Головуючий

Судді: