ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2024 року

м. Київ

справа № 242/3627/15-ц

провадження № 61-1567св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду (далі - Верховний Суд): головуючого - Крата В. І., суддів: Гудими Д. А., Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. (суддя-доповідач),

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс»,

на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 квітня 2023 року у складі судді Петришин Н. М. та постанову Київського апеляційного суду від 06 грудня 2023 року у складі колегії суддів:

Стрижеуса А. М., Поливач Л. Д., Шкоріної О. І.,

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (далі - позивач, ТОВ «Діджи Фінанс») до ОСОБА_1 (далі - відповідач 1), ОСОБА_2 (далі - відповідач 2), про стягнення заборгованості за кредитним договором,

прийняв постанову про наступне:

I. Вступ

1. У вересні 2015 року Публічне акціонерне товариство «ДельтаБанк»

(далі - ПАТ «ДельтаБанк»), правонаступником якого є позивач, звернулось до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором.

2. Відповідачі заперечували проти позову.

3. Суд першої інстанції відмовив у позові.

4. Апеляційний суд рішення суду першої інстанції змінив, виклавши

інші мотиви відмови у позові.

5. Підставою касаційного оскарження судових рішень позивач вказав те, що суди не врахували висновки Верховного Суду, викладені у постанові Верховного Суду, яку навів в касаційній скарзі. Крім того, вказав, що судове рішення ухвалено з порушенням пункту 1 частини третьої статті 411 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК).

6. Оскаржувані судові рішення переглядаються в межах, передбачених статтею 400 ЦПК, у зв`язку із чим Верховний Суд вирішує питання права, а не факту.

ІІ. Короткий зміст позовних вимог

7. Позов обґрунтований, тим що:

- відповідно до укладеного кредитного договору від 04 грудня 2007 року

між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» (далі - ТОВ «Український промисловий банк») та ОСОБА_1 , останній отримав кредит у розмірі 80 000 дол. США

з розрахунку 10,6 % для споживчих потреб на строк до 03 грудня 2027 року;

- на забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_2 укладений договір поруки від 04 грудня 2007 року, згідно з яким ОСОБА_2 зобов`язалася відповідати перед банком за зобов`язаннями ОСОБА_1 ;

- відповідачі зобов'язання за вказаними договорами належним чином не виконали та станом на 27 липня 2015 року мають заборгованість за кредитним договором.

8. Враховуючи викладене, позивач просив суд:

- стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором у розмірі 2 400 000,40 грн, з яких: тіло кредиту - 1 691 442,05 грн, відсотки - 665 284,03 грн та комісія 43 274,32 грн.

ІII. Короткий зміст судових рішень

9. Заочним рішенням Селидівського міського суду Донецької області

від 20 жовтня 2015 року позов задоволено.

10. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області

від 15 листопада 2021 року заочне рішення скасовано, справу призначено до розгляду.

11. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області

від 19 квітня 2023 року у позові відмовлено.

12. Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено факт видачі готівки ОСОБА_1 у заявленому розмірі. Вимоги до ОСОБА_2 як поручителя за кредитним договором також не підлягають задоволенню у зв`язку з їх недоведеністю.

13. Постановою Київського апеляційного суду від 06 грудня 2023 року апеляційну скаргу ТОВ «Діджи Фінанс» задоволено частково. Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 квітня 2023 року змінено, викладено його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

14. Апеляційний суд, змінюючи рішення районного суду, виходив з того, що банк видав позичальнику споживчий кредит, натомість передбачений договором і законом порядок досудового врегулювання спору не був ним дотриманий. Вимога про повне дострокове виконання зобов`язання не складалася і не направлялася позичальнику (споживачу), тому банк, не виконавши вимоги закону про обов`язкове досудове врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту банк не мав належних підстав для стягнення зазначеного боргу

у судовому порядку.

IV. Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальненні доводи особи, яка подала касаційну скаргу

15. У касаційній скарзі позивач просить оскаржувані судові рішення

скасувати, ухваливши нове рішення про задоволення позову.

16. Касаційна скарга мотивована такими обставинами:

- суди ухвалили оскаржувані рішення без повного з`ясування обставин справи, помилково оцінивши надані докази;

- суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо відсутності розрахунку заборгованості та доказів видачі кредитних коштів;

- висновок апеляційного суду щодо не направлення вимоги про дострокове погашення є помилковим, оскільки позивач позбавлений був можливості направити їм таку вимогу з урахуванням місця реєстрації/фактичного проживання позичальника та поручителя на тимчасово окупованій території.

V. Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

17. 01 квітня 2024 року представник відповідачів - ОСОБА_3 подала відзив та навела такі мотиви для відмови у задоволенні касаційної скарги:

- у справі відсутні належні докази на підтвердження факту отримання відповідачем 1 коштів; розрахунок заборгованості не є беззаперечним доказом розміру заборгованості, факт визнання відповідачем 1 отримання у 2007 році коштів не є належним підтвердженням без інших доказів отримання ним коштів;

- позивач на судові засідання не з`являвся, доказів на підтвердження заявлених позовних вимог не надав;

- позивач, посилаючись на неодноразові звернення кредитора до відповідачів про сплату простроченої заборгованості, не додав таких звернень, як і докази їх направлення чи отримання;

- лист-попередження AT «ДельтаБанк» від 15 квітня 2011 року був наданий саме стороною відповідачів з відзивами на позов;

- позивач не вказує в чому полягає неправильність висновків суду про наявність/відсутність, неналежність розрахунку заборгованості, відсутні посилання, які саме докази оцінені судами неправильно;

- AT «ДельтаБанк» набуло права вимоги до відповідачів на підставі підписаного 30 червня 2010 року договору про передачу активів та кредитних зобов`язань, повідомлення про прострочення від 15 квітня 2011 року направлялосьAT «ДельтаБанк» і отримано відповідачами навесні 2011 року, початок триваючої військової окупації Донецької області розпочався 07 квітня

2014 року з подальшим блокуванням окремих об`єктів поштового зв`язку, отже позивач не був позбавлений права звернутися до відповідачів

з вимогою про сплату заборгованості до 2014 року.

VІ. Рух справи у суді касаційної інстанції

18. 24 січня 2024 року ТОВ «Діджи Фінанс» подало до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення судів першої та апеляційної інстанцій.

19. Ухвалою Верховного Суду від 05 березня 2024 року поновлено строк на касаційне оскарження, відкрито касаційне провадження.

20. Матеріали справи надійшли до Верховного Суду 18 березня 2024 року.

21. Протоколом повторного розподілу справи між суддями Верховного Суду від 24 квітня 2024 року у зв`язку із відставкою судді ОСОБА_4 , суддею-доповідачем у справі визначено суддю Олійник А. С.

22. Протоколом повторного розподілу справи між суддями Верховного Суду від 08 жовтня 2024 року у зв`язку із відставкою судді ОСОБА_5 , суддею-доповідачем у справі визначено суддю Пархоменка П. І.

23. Ухвалою Верховного Суду від 19 листопада 2024 року справу призначено до судового розгляду.

VІІ. Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій

24. Відповідно до договору від 04 грудня 2007 року № 970/нд-12-07, укладеного між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 , останній отримав кредит у розмірі 80 000 дол. США з розрахунку 10,6 % для споживчих потреб на строк до 03 грудня 2027 року.

25. На забезпечення зобов`язань за вищевказаним договором між

ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки від 04 грудня 2007 року № 970/нд-12-07/Р, згідно з яким вона зобов`язалася відповідати перед банком за зобов`язаннями ОСОБА_1 .

26. Згідно з договором про передачу активів від 30 червня 2010 року

ТОВ «Український промисловий банк» передав, а АТ «ДельтаБанк» отримав майнові права відповідно до акта приймання-передачі прав вимоги, зокрема, кредитного договору від 04 грудня 2007 року № 970/нд-12-07.

27. Заборгованість за кредитним договором станом на 27 липня 2015 року становить 2 400 000,40 грн, з яких: тіло кредиту - 1 691 442,05 грн, відсотки - 665 284,03 грн та комісія 43 274,32 грн.

28. 02 вересня 2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір № 2303/К/1 про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Дельта Банк» відступило свої права вимоги за договорами кредиту ТОВ «Діджи Фінанс», а ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право вимоги за кредитним договором від 04 грудня 2007 року № 970/нд-12-07.

29. Відповідно до листа-попередження АТ «ДельтаБанк» від 15 квітня

2011 року № 4318 боржника ОСОБА_1 повідомлено про те, що 01 липня 2010 між ТОВ «Укрпромбанк», АТ «Дельта Банк» та Національним банком України укладено договір про передачу активів та кредитних зобов`язань

ТОВ «Укрпромбанку» на користь АТ «Дельта Банк». Цим же листом позивач повідомляв, що станом на 15 квітня 2011 року сума заборгованості відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором становить 28 225 дол. США, з яких 9 612 дол. США простроченого кредиту, 18 439 дол. США та

18 439,80 грн комісії за користування кредитом) і вимагав погашення простроченої заборгованості.

VІІІ. Позиція Верховного Суду

30. Переглянувши оскаржувані судові рішення в межах розгляду справи судом касаційної інстанції (див. пункт 6), Верховний Суд зазначає наступне.

31. Даний спір пов`язаний із стягненням заборгованості за кредитним договором (див. пункти 7-8).

32. Верховний Суд звертає увагу на те, що споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункт 23 частини першої статті 1 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів» (далів - Закон № 1023-XII)).

33. В спірних правовідносинах суд апеляційної інстанції правильно встановив, що метою кредитування було придбання житла, отже, кредитні правовідносини, які виникли між сторонами мають споживчий характер, тому на них поширюються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

34. Далі Верховний Суд враховує, що, установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц).

35. Якщо кредитодавець згідно з договором про надання споживчого кредиту одержує внаслідок порушення споживачем умов договору право на вимогу повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, або на вилучення продукції чи застосування іншої санкції, він може використати таке право лише у разі: 1) затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла щонайменше - на три календарні місяці; або 2) перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків; або 3) несплати споживачем більше однієї виплати, яка перевищує п`ять відсотків суми кредиту; або 4) іншого істотного порушення умов договору про надання споживчого кредиту. Якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - шістдесяти календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність (частина десята статті 11 Закону № 1023-XII).

36. Даючи висновки щодо застосування відповідних норм права, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року

у справі № 638/13683/15-ц виснувала, що частина десята статті 11 Закону № 1023-XII у редакції, що була чинною до 10 червня 2017 року, встановила обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту. Велика Палата Верховного Суду вважає, що звернення до суду

з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений вказаним Законом порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги частини десятої статті 11 Закону № 1023-XII у редакції, чинній

до 10 червня 2017 року, не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором. Суд, установивши, що кредитування відбулося для задоволення споживчих потреб позичальника, має застосувати до встановлених правовідносин приписи, які регулюють відносини споживчого кредитування, зокрема частини десятої статті 11 Закону № 1023-XII у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, в якій був встановлений обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту. Порушення позивачем визначеного кредитними договорами порядку направлення юридично значимих повідомлень, факт отримання яких адресатами суди не встановили, не може мати наслідком покладення на відповідачів тягаря дострокового погашення заборгованості за кредитними договорами.

37. У справі, що переглядається, дослідивши наданий відповідачами лист-попередження (див. пункт 29), апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для дострокового погашення заборгованості за кредитним договором, оскільки умовами кредитного договору було передбачено направлення вимоги про дострокове повернення кредиту (пункт 6.2), однак позивач не надав належних доказів виконання зазначених вимог, при цьому відсутні також докази отримання таких вимог адресатами.

38. Отже, апеляційний суд обґрунтовано встановив, що вказаним листом банк ставив питання про сплату поточної заборгованості, а не про дострокове повне виконання зобов`язання чи зміну строку виконання основного зобов`язання.

39. Водночас суди попередніх інстанцій, відмовивши повністю у позові, не встановили всі складові заборгованості про стягнення якої заявив вимоги банк, не звернули уваги, що банком заявлялася вимога у 2011 році про стягнення простроченої заборгованості, не мотивували відмову у задоволенні вимог банку про стягнення сум, строк виплати яких настав (простроченої заборгованості).

40. Необхідність встановлення вказаних обставин узгоджується

з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 09 червня

2021 року у справі № 333/2474/15-ц, від 24 листопада 2021 року у справі № 202/1103/16-ц, від 19 червня 2024 року у справі № 309/5573/15-ц.

ІХ. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

41. Верховний Суд частково погоджується із доводами касаційної скарги, які дають підстави для висновку, що оскаржене судове рішення ухвалене без додержання норм матеріального та процесуального права.

42. Верховний Суд звертає увагу на те, що встановлення обставин справи та вирішення питання про оцінку доказів, за змістом частини першої статті 400 ЦПК, виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції.

43. При цьому відповідно до пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається відповідач у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу.

44. З урахуванням того, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення, судами не встановлені, оскаржувані судові не відповідають вимогам ЦПК щодо законності й обґрунтованості, у зв`язку із чим їх слід скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

45. Оскільки Верховний Суд направляє справу на новий розгляд до суду першої інстанції, відповідно до статті 141 ЦПК розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Із цих підстав,

керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 415, 416, 419 ЦПК, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» задовольнити частково.

2. Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 квітня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 06 грудня 2023 рокускасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

3. З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 квітня 2023 року та постанова Київського апеляційного суду від 06 грудня 2023 року втрачають законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В. І. Крат Д. А. Гудима І. О. Дундар Є. В. Краснощоков П. І. Пархоменко Судді: П. І. Пархоменко Д. А. Гудима Є. В. Краснощоков