Житомирський апеляційний суд
Справа №278/4362/14-ц Головуючий у 1-й інст. Дубовік О. М.
Категорія 16 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Трояновської Г.С., Павицької Т.М.,

за участі секретаря судового засідання Бузган А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №278/4362/14-ц за позовом Житомирської місцевої прокуратури до Тетерівської сільської ради Житомирського району, ОСОБА_1 , треті особи: Головне управління Держгеокадастру в Житомирській області, ОСОБА_2 , про визнання рішення недійсним, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку та скасування його державної реєстрації

за апеляційною скаргою Житомирської обласної прокуратури

на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 05 січня 2023 року, яке ухвалене під головуванням судді Дубовік О.М. у м.Житомирі,

в с т а н о в и в:

У вересні 2014 року Житомирська міжрайонна прокурора з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері звернулася до суду в інтересах держави з позовом до Буківської сільської ради Житомирського району Житомирської області та ОСОБА_1 . Просила: визнати недійсним рішення 22-ої сесії Буківської сільської ради Житомирського району Житомирської області 5-го скликання від 28 лютого 2008 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, які посвідчують право власності на земельну ділянку ОСОБА_1 (за текстом апеляційної скарги названа як друга вимога); визнати недійсним та скасувати державну реєстрацію державного акта серії ЯК №226802 на право власності ОСОБА_1 , зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №03375 (у апеляційній скарзі названа як третя вимога); земельну ділянку площею 0,10 га та вартістю 35 865,50 грн із кадастровим номером :02:001:0252 повернути до земель запасу Буківської (Тетерівської) сільської ради Житомирського району Житомирської області шляхом складання акта прийому-передачі (в апеляційній скарзі названа як четверта вимога).

Вимоги обґрунтовані тим, що рішенням 22-ої сесії Буківської сільської ради Житомирського району Житомирської області 5-го скликання від 28 лютого 2008 року затверджена технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку та передано ОСОБА_1 безкоштовно у власність земельну ділянку в межах АДРЕСА_1 площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. На підставі цього рішення ОСОБА_1 одержав державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,10 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в с.Буки Житомирського району Житомирської області. Проте, Буківською сільською радою рішення винесене з порушенням вимог законодавства та всупереч встановленому порядку передачі у приватну власність фізичним особам земельних ділянок із земель державної та комунальної власності. Так, ОСОБА_1 земельна ділянка видана на підставі технічної документації щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку та виготовлення державного акта на право власності на земельну ділянку, а не на підставі проекту відведення, що є порушенням вимог ст.118 ЗК України та п.2 Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 травня 2004 року №677, яким наведений вичерпний перелік випадків, у разі настання яких проект відведення земельної ділянки не розробляється. Проект відведення земельної ділянки не розробляється у випадках: земельна ділянка, межі якої визначено в натурі (на місцевості), надається у користування або безоплатно передається у власність без зміни її цільового призначення; земельна ділянка набувається у власність шляхом купівлі-продажу, дарування, міни, на підставі інших цивільно-правових угод, без зміни її меж та цільового призначення; земельна ділянка придбана на конкурсних засадах. Оскільки земельна ділянка до винесення Буківською сільською радою Житомирського району оскаржуваного рішення у власність або користування громадянам або юридичним особам не надавалася та її межі в натурі (на місцевості) не визначалися, то остання не могла бути передана у власність ОСОБА_1 за відсутності проекту відведення. Крім того, Буківською сільською радою Житомирського району Житомирської області не виносилося рішення про надання дозволу на виготовлення землевпорядної документації стосовно спірної земельної ділянки. Також у матеріалах технічної документації із землеустрою стосовно спірної земельної ділянки не міститься збірного кадастрового плану суміжних землевласників і землекористувачів, відомостей обчислення площі земельної ділянки та обробки теодолітного ходу і вирахування координат поворотних точок меж земельної ділянки, наявність яких передбачено ст.56 Закону України «Про землеустрій» та п.1.16 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельним ресурсам від 04 травня 1999 року №43. Окрім того, землевпорядну документацію складають документи, що виготовлені після затвердження радою технічної документації із землеустрою. Так, технічне завдання на розробку технічної документації із землеустрою та протокол погодження меж датовані 25 березня 2008 року, а акт про передачу на зберігання власнику земельних ділянок довгострокових межових знаків встановленого зразка датований 10 квітням 2008 року. У зв`язку з тим, що на підставі рішення ради виданий державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,10 га, останній підлягає визнанню недійсним.

Зважаючи на відсутність повноважень на звернення до суду в органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, статусу позивача набуває Житомирська міжрайонна прокуратура з нагляду за додержання законів у природоохоронній сфері, а Державна інспекція сільського господарства в Житомирській області підлягає залученню у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на стороні позивача.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи від 29 травня 2017 року до участі у справі залучено правонаступника Державної інспекції сільського господарства в Житомирській області Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області (т.2 а.с.166-167).

Ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 14 січня 2020 року до участі у справі залучено правонаступника Буківської сільської ради Житомирського району Житомирської області - Тетерівську сільську раду Житомирського району Житомирської області (т.2 а.с.235).

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 05 січня 2023 року у задоволенні позову Житомирській місцевій прокуратурі до Тетерівської сільської ради Житомирського району, ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Головне управління Держгеокадастру в Житомирській області, про визнання рішення недійсним, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку та скасування його державної реєстрації, - відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Житомирська обласна прокуратура подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, з урахуванням клопотання про заміну відповідача, - про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги аргументовані тим, що відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що позов заявлений до неналежного відповідача. Водночас, на стадії підготовчого судового засідання прокурором подано до суду клопотання про заміну за 3-ою та 4-ою позовними вимогами відповідача ОСОБА_1 на належного відповідача ОСОБА_3 , у задоволенні якого суд першої інстанції відмовив із тих мотивів, що у разі направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції заміна сторони не допускається та факт зміни власника земельної ділянки мав місце до моменту звернення до суду з позовом. Також суд першої інстанції відмовив у задоволенні заяви про уточнення позовних вимог, оскільки розцінив її як заяву про зміну предмету та підстав позову. При ухваленні рішення, суд першої інстанції порушив вимоги ст.ст.13,14,19 Конституції України, ст.ст.2,49,51,89,263 ЦПК України, ст.ст.58,83 ЗК України. Так, суд дійшов помилкового висновку про те, що відповідно до положень частини четвертої ст.49 ЦПК України, після направлення справи касаційною інстанцію на новий розгляд, заміна сторони, зокрема відповідача, не допускається, бо цією нормою регулюються виключно питання зміни предмета, підстави позову, після направлення справи на новий розгляд. У той же час, за положеннями ст.51 ЦПК України суд першої інстанції мав право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження залучити до участі у справі співвідповідача або замінити первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом. При цьому, норми ст.51 ЦПК України не передбачають жодних обмежень та заборон щодо заміни відповідача у справі, у тому числі, у разі направлення справи на новий розгляд судом касаційної інстанції. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суд, який виконується під час розгляду справи. Отже, суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні клопотання прокурора про заміну відповідача ОСОБА_1 на ОСОБА_3 , не виконавши при цьому свого обов`язку щодо встановлення належності відповідача, а тому відмова у задоволенні позову з підстав його пред`явлення до неналежного відповідача стала можливою виключно у зв`язку з грубим порушенням судом першої інстанції норм процесуального права. Також безпідставними є твердження суду першої інстанції про те, що факт зміни власника земельної ділянки мав місце до моменту звернення до суду з позовом: 19 вересня 2014 року позов пред`явлений прокурором до суду, що підтверджується підписом про його отримання, а спірна земельна ділянка відчужена ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 19 вересня 2014 року, яка її продала Лінській 30 вересня 2014 року. Отже, спірна земельна ділянка не була відчужена до пред`явлення позову до суду. Суд першої інстанції зобов`язаний був замінити ОСОБА_1 на належного відповідача ОСОБА_3 за 3-ою та 4-ою позовними вимогами та розглянути справу в межах заявлених позовних вимог по суті. Суд не встановлював та не досліджував обставин незаконного вибуття з комунальної власності спірної земельної ділянки водного фонду, оскільки єдиною підставою для відмови у задоволенні позову слугувало те, що його пред`явлено до неналежного відповідача. Суд першої інстанції залишив поза увагою, що відповідач та обставини позову за другою вимогою не змінювалися (вимога про визнання недійсним рішення Буківської сільської ради від 28 лютого 2008 року). Підстав для відмови в позові в цій частині не наведено. При цьому, вказана вимога мала бути розглянута судом незалежно від обставин залучення ОСОБА_3 до участі у справі, з наданням належної оцінки обставинам незаконності вибуття з комунальної власності спірної земельної ділянки водного фонду.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Сіра А.В. просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У обґрунтування посилається на те, що по-перше, 22 вересня 2014 року прокуратурою був поданий до суду першої інстанції позов до відповідачів: Буківської сільської ради Житомирського району та ОСОБА_1 із вимогами про: визнання недійсним рішення Буківської сільської ради від 28 лютого 2008 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, які посвідчують право власності на земельну ділянку ОСОБА_1 »; визнання недійсним та скасування державної реєстрації акта серії ЯК №226802 на право власності ОСОБА_1 ; повернення земельної ділянки площею 0,10 га з кадастровим номером :02:001:0252 до земель запасу Буківської сільської ради. У обґрунтування позовних вимог прокуратура посилалася на норми ст.ст.116,118,152,153 ЗК України. При цьому, до позовної заяви не було додано жодного доказу про те, що саме ОСОБА_1 є власником спірної земельної ділянки на момент подачі позову. Рішенням Житомирського районного суду від 24 травня 2016 року в позові прокуратурі було відмовлено у зв`язку з пропуском строку позовної давності. Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 16 серпня 2016 року рішення суду першої інстанції було залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 22 жовтня 2019 року рішення суду першої інстанції від 24 травня 2016 року та ухвала суду апеляційної інстанції від 16 серпня 2016 року скасовані, а справа передана на новий розгляд до суду першої інстанції. Скасовуючи рішення судів та направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, у своїй постанові суд касаційної інстанції звернув увагу, які моменти необхідно встановити при новому розгляді у разі застосування строку позовної давності. Отже, суд першої інстанції мав при новому розгляді переглянути справу за тими ж підставами та предметом і з тими ж учасниками справи, які були зазначені у первісному позову, але з урахуванням вказівок Верховного Суду. По-друге, під час нового розгляду справи у суді першої інстанції прокуратура 01 листопада 2022 року подала клопотання про заміну відповідача у якому послалася на те, що не знала про дійсного власника спірної земельної ділянки та дізналася про це від відповідача. Проте, із аналізу ст.ст.33,119 ЦПК України 2004 року слідує, що саме на позивача покладений обов`язок визначати відповідача та надати суду належні докази на підтвердження того, що вказана особа є належним відповідачем. Отже, саме прокуратура під час первинного подання позову мала визначити відповідача у справі та перевірити наявність заявлених до нього вимог і підтвердити їх документально. По-третє, у своєму клопотанні про заміну відповідача та уточнення позовних вимог прокуратура, посилаючись на норми ст.51 ЦПК України та норми Закону України «Про держану реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», просила суд залучити до розгляду в якості відповідача ОСОБА_3 та вимогу третю прохальної частини позову розглянути у редакції: «Скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:0252 (запис про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №7173351)». Вказане клопотання подане всупереч положень чинної частини четвертої ст.49 ЦПК України, оскільки законодавець визначив, що при новому розгляді можливо змінити предмет або підстави первинного позову лише у разі, якщо змінилися фактичні обставини справи після закінчення підготовчого засідання при первісному розгляді справи. У даному випадку, на момент звернення 22 вересня 2014 року до суду із позовом прокуратура неправильно визначила відповідача, оскільки 19 вересня 2014 року ОСОБА_1 продав спірну земельну ділянку ОСОБА_5 , яка 30 вересня 2014 року продала цю земельну ділянку ОСОБА_3 . Провадження у справі було відкрито ухвалою суду першої інстанції 02 жовтня 2014 року та згідно з нормами ЦПК України 2014 року прокуратура мала можливість замінити відповідача або залучити нового відповідача під час первинного розгляду справи до 24 травня 2016 року, але жодного разу не заявила про заміну ОСОБА_1 , який не є власником спірної земельної ділянки, на належного відповідача. Обставини справи з моменту відкриття провадження у справі, тобто з 02 жовтня 2014 року, жодним чином не змінилися. Отже, обставини щодо зміни власника земельної ділянки мали місце 19 вересня 2014 року, тобто до моменту подання позову до суду, а тому зміна підстав та предмету позову, зміна сторони під час нового розгляду справи не допускається. По-четверте, у клопотанні прокуратури від 01 листопада 2022 року про уточнення позовних вимог одночасно змінені позовні вимоги та добавлені нові підстави позовних вимог, що є неприпустимим. Зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна предмета і підстави позову не допускається. У даному випадку, прокуратура заявила нову вимогу та навела нові підстави з посиланням на норми Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження», ст.125 ЗК України та заявила вимоги до нової особи ОСОБА_3 , що фактично свідчить про з`явлення нового позову. Отже, прокуратурою одночасно були добавлені нові підстави та доповнено предмет позову, що свідчить про заявлення нової вимоги з новими підставами, що є неприпустимим. По-п`яте, щодо позовних вимог про визнання недійсним рішення Буківської сільської ради від 28 лютого 2008 року та визнання недійсним і скасування державної реєстрації акта серії ЯК №226802 на право власності ОСОБА_1 на землю, то заявлений спосіб захисту не відновить права та не є ефективним, оскільки не породить жодних правових наслідків. Вимога про повернення земельної ділянки може бути заявлена лише до особи, яка є власником земельної ділянки. У даному випадку ОСОБА_1 не є власником спірної земельної ділянки з 19 вересня 2014 року. Крім того, доказів того, спірна земельна ділянка площею 0,10 га з кадастровим номером :02:001:0252 повністю знаходиться у прибережній захисній смузі матеріали справи не містять. Із матеріалів судової земельно-технічної експертизи прослідковується, що має місце накладення спірної земельної ділянки на прибережну захисну смугу лише площею 4 кв.м, але експертом під час проведення експертизи були використані виключно точки координат земельної ділянки без виїзду на місцевість та встановлення фактичного місцезнаходження земельної ділянки. З метою з`ясування обставин можливості виділення 4 кв.м із спірної земельної ділянки замовлено виконання робіт з приводу винесення меж земельної ділянки в натурі та місцевості. Під час виконання землевпорядних робіт встановлено, що фактичне розміщення земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:0252 площею 0,10 га за адресою: АДРЕСА_1 , не відповідає точкам координат земельної ділянки, зазначеним в кадастровій карті України, та були виконані роботи із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,10 га та закріплення їх межовими знаками. За результатом розроблення технічної документації із землеустрою та винесення меж земельної ділянки в натурі на місцевості внесені зміни до державного земельного кадастру про земельну ділянку в частині правильного відображення точок координат земельної ділянки. Отже, за наслідками приведення точок координат земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:0252 площею 0,10 га за адресою: АДРЕСА_1 , у відповідність із фактичним знаходженням земельної ділянки, встановлено, що вказана земельна ділянка не обтяжена жодними обмеженнями щодо використання та знаходиться поза межами прибережної захисної смуги річки Тетерів, що також підтверджується витягом із Державного земельного кадастру про земельну ділянку та технічною документацією. Отже, відсутній факт накладання земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:0252 площею 0,10 га на прибережну захисну смугу.

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 29 березня 2023 року до участі у справі було залучено в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3 (а.с.127 т.5).

У зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 ухвалою Житомирського апеляційного суду від 19 червня 2024 року до участі у справі залучено правонаступника третьої особи ОСОБА_3 ОСОБА_2 , оскільки син після смерті матері спадщину прийняв, спірні правовідносини правонаступництво допускають та судове рішення може вплинути на його права і обов`язки (а.с.28-29 т.6).

Представник прокуратури у судове засідання не з`явився. Прокуратура про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Судові повістки надіслані Житомирській обласній прокуратурі та Житомирській окружній прокуратурі та доставлені 03 липня 2024 року до їх електронних кабінетів (а.с.38-39 т.6).

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Сіра А.В. просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник відповідача Тетерівської сільської ради Житомирського району Житомирської області у судове засідання не з`явився. Орган місцевого самоврядування про судове засідання повідомлений з держанням положень чинного цивільно-процесуального законодавства. Судова повістка 03 липня 2024 року доставлена Тетерівській сільській раді Житомирського району Житомирської області до її електронного кабінету (а.с.37 т.6).

Представник третьої особи - Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області в судове засідання також не з`явився. Про дату, час і місце розгляду справи третя особа повідомлена також належним чином. Так, 03 липня 2024 року судова повістка доставлена до електронного кабінету третьої особи (а.с.36 т.6).

Представник третьої особи - правонаступника третьої особи ОСОБА_3 - ОСОБА_2 адвокат Ващук Ю.С. апеляційну скаргу не визнала та просить у її задоволенні відмовити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Учасники справи, представники яких не з`явилися у судове засідання, не повідомили суд про причини неявки своїх представників. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Частиною другою ст.372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга задоволеною бути не може з таких мотивів.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлені наступні фактичні обставини, що рішенням 22-ої сесії Буківської сільської ради 5-го скликання від 28 лютого 2008 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку гр. ОСОБА_1 » затверджена технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку гр. ОСОБА_1 в с. Буки по фактичному користуванню загальною площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд; передано гр. ОСОБА_1 безкоштовно у власність земельну ділянку площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд; дозволено Житомирській регіональній філії Центру ДЗК виготовити державні акти на право власності на земельну ділянку гр. ОСОБА_1 (а.с.15 т.1).

На підставі вказаного вище рішення сільської ради на ім`я відповідача ОСОБА_1 був виготовлений державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд у с.Буки Житомирського району Житомирської області, який був зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №03375.

На цій земельній ділянці ОСОБА_1 побудував житловий будинок загальною площею 138,10 кв.м із надвірними будівлями та спорудами, що підтверджується ксерокопією свідоцтва про право власності від 04 жовтня 2011 року, яке видане на підставі рішення виконкому Буківської сільської ради від 15 вересня 2011 року (а.с.227 т.1).

За договором купівлі-продажу земельної ділянки від 19 вересня 2014 року, який посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Товянським С.Я. за р.№2870, відповідач ОСОБА_1 продав спірну земельну ділянку ОСОБА_5 .

Згідно з договором купівлі-продажу земельної ділянки від 30 вересня 2014 року, який посвідчений приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Житомирської області Доброльожею В.В. за р.№3254, продавець ОСОБА_5 передала (продала), а третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, покупець ОСОБА_3 прийняла у власність (купила) спірну земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:0252 площею 0,1 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована по АДРЕСА_1 (а.с.19-20 т.5).

За третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3 право власності на спірну земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:0252 площею 0,1 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована по АДРЕСА_1 , зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 30 вересня 2014 року за №7173351(а.с.20 зворот-21 т.5).

Згідно з договором купівлі-продажу від 30 жовтня 2014 року, який посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Товянським С.Я. за р.№3285, продавець відповідач ОСОБА_1 передав у власність (продав), а третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, покупець ОСОБА_3 прийняла у власність (купила) житловий будинок, АДРЕСА_1 (а.с.17 зворот-18 т.5). Житловий будинок загальною площею 138,10 кв.м із надвірними будівлями та спорудами розташований на спірній земельній ділянці за тією ж адресою загальною площею 0,1 га з кадастровим номером :02:001:0252, яка перебуває у власності третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, покупця ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 30 вересня 2014 року (а.с.17 зворот-18 т.5).

Покупець спірної земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:0252 та житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, що розташований на цій земельній ділянці, третя особа, яка не заявляє самосійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.184).

Усю спадщину після смерті спадкодавця ОСОБА_3 прийняв її син спадкоємець ОСОБА_2 , подавши 20 вересня 2023 року заяву приватному нотаріусу (а.с.209 т.5). Спадкоємцю 02 лютого 2024 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу видано свідоцтво про право на спадщину за законом на спірну земельну ділянку площею 0,1 га з кадастровим номером :02:001:0252 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.20 т.6).

У Державному реєстрі речових прав право власності на спірну земельну ділянку площею 0,1 га з кадастровим номером :02:001:0252 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано за ОСОБА_2 - правонаступником третьої особи, яка не заявляє самосійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3 , - 02 лютого 2024 року за №53544506 (а.с.27 т.6).

За висновками судової земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою від 03 вересня 2021 року №4031/21-41, яка проведена експертом Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, земельна ділянка з кадастровим номером :02:001:0252 частково, площею 0,0004 га (4 кв.м), накладається на прибережну захисну смугу річки Тетерів, межі якої визначені технічною документацію (а.с.137-161 т.4).

Посилаючись на те, що під час проведення судової експертизи використані виключно точки координат земельної ділянки без виїзду на місцевість та встановлення фактичного місцезнаходження земельної ділянки, відповідачем ОСОБА_1 замовлено виконання робіт з приводу винесення меж земельної ділянки в натурі та місцевості. Під час виконання землевпорядних робіт встановлено, що фактичне розміщення земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:0252 площею 0,10 га за адресою: АДРЕСА_1 , не відповідає точкам координат земельної ділянки, зазначеним в кадастровій карті України та виконані роботи із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,10 га і закріплення їх межовими знаками. За наслідками розроблення технічної документації із землеустрою та винесення меж земельної ділянки в натурі на місцевості внесені зміни до державного земельного кадастру про спірну земельну ділянку в частині правильного відображення точок координат цієї земельної ділянки. Внаслідок приведення точок координат земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:0252 площею 0,10 га за адресою: АДРЕСА_1 , у відповідність із фактичним знаходженням земельної ділянки, встановлено, що спірна земельна ділянка не обтяжена жодними обмеженнями щодо використання та знаходиться поза межами прибережної захисної смуги річки Тетерів (а.с.4-21 т.5).

Стосовно провадження у цивільній справі, то рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 24 травня 2016 року, яке ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 16 серпня 2016 року залишено без змін, прокуратурі у задоволенні позову було відмовлено за пропуском строку позовної давності. Постановою Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року судові рішення суду першої та апеляційної інстанції скасовані, а справа передана на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с.198-202 т.2).

За положеннями частини третьої ст.3 ЦПК України у редакції після 15 грудня 2017 року провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Так, частиною четвертою ст.49 ЦПК України унормовано, що у разі направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції зміна предмета, підстави позову не допускаються, крім випадків, визначених цією статтею. Зміна предмета або підстави позову при новому розгляді справи допускається в строки, встановлені частиною третьою цієї статті, лише у випадку, якщо це необхідно для захисту прав позивача у зв`язку зі зміною фактичних обставин справи, що сталися після закінчення підготовчого засідання, або, якщо справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження, - після початку першого судового засідання при первісному розгляді справи.

У свою чергу, частиною третьою ст.49 ЦПК України встановлено, що до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстави позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

При новому розгляді, справа законно розглянута у загальному позовному проваджені (а.с.205 т.2).

До закінчення підготовчого засідання при новому розгляді справи, прокуратура у листопаді 2022 року подала письмове клопотання (заяву) про заміну відповідача та уточнення позовних вимог (а.с.33-36 т.5). Просила: залучити до розгляду в якості відповідача ОСОБА_3 та третю вимогу прохальної частини позовної заяви розглянути в редакції: «Скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:0252 (запис про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №7173351)». Отже, при новому розгляді справи до закінчення підготовчого засідання прокуратурою була подана письмова заява про залучення ОСОБА_3 до участі у справі як відповідача та про зміну позовної вимоги. Заява обґрунтована тим, що зміни у спірних правовідносинах відбулися після пред`явлення прокуратурою позову; документи з цього приводу подані відповідачем ОСОБА_1 13 жовтня 2022 року; не йдеться про зміну підстав позову, оскільки має місце доповнення позову новими обставинами при збереженні первісних та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права; триває підготовче засідання; у зв`язку зі зміною відповідача необхідно уточнити третю позовну вимогу.

Ухвалами, занесеними до протоколу судового засідання від 14 грудня 2022 року, при новому розгляді справи суд першої інстанції відмовив прокурору в задоволенні клопотання про залучення співвідповідача і уточнення позовних вимог та закрив підготовче засідання. При цьому суд першої інстанції виходив із того, що оскільки під час звернення до суду з позовом у 2014 році прокурор не заявляв вимог до ОСОБА_3 , то даними вимогами у листопаді 2022 року фактично змінені підстави та предмет позову і заявлені по суті фактично нові вимоги і до іншої особи, а тому після направлення Верховним Судом справи на новий розгляд до суду першої інстанції у суду першої інстанції відсутні передбачені законом підстави для прийняття уточнених позовних вимог та заміни відповідача з ОСОБА_1 на ОСОБА_3 .

Виходячи із усталеної судової практики, під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто, зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

Разом із тим колегія суддів приймає до уваги, що не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права, оскільки посилання суду в рішенні на інші норми права, ніж зазначені у позовній заяві, не може розумітися як вихід суду за межі позовних вимог та, якщо сторона або інший учасник судового процесу в обґрунтування своїх вимог або заперечень послалися не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, суд самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує у прийнятті рішення саме такі норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

У даному випадку ключовим є те, що після направлення у жовтні 2019 року справи на новий розгляд до суду першої інстанції, у листопаді 2022 року прокуратура подала письмову заяву про зміну позову просила при новому розгляді третю позовну вимогу розглянути у новій редакції, тобто не визнавати недійсним та не скасовувати державну реєстрацію державного акта на право власності відповідача ОСОБА_1 , а просила скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на спірну земельну ділянку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Проте, норми абзацу другого частини четвертої ст.49 ЦПК України, що діють у редакції після 15 грудня 2017 року, дозволяють змінити предмет або підстави позову при новому розгляді справи лише у випадку, якщо це необхідно для захисту прав позивача у зв`язку із зміною фактичних обставин справи, що сталися після закінчення підготовчого засідання. Водночас, позовна заява подана до суду в 2014 році за дії ЦПК України у редакції до 15 грудня 2017 року, норма частини другої ст.31 якого передбачала, що до початку розгляду судом справи по суті позивач мав право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову, а під початком розгляду справи по суті частина перша ст.173 ЦПК України розуміла доповідь головуючого про зміст заявлених вимог. При первісному розгляді справи початок розгляду справи по суті відбувся 02 вересня 2015 року, а зміна фактичних обставин справи, яка пов`язана зі зміною володільця спірної земельної ділянки, має місце у 2014 році, коли 19 вересня 2014 року ОСОБА_1 продав спірну земельну ділянку ОСОБА_5 , яка 30 вересня 2014 року продала цю земельну ділянку ОСОБА_3 . Тобто, зміна фактичних обставин у справі, що пов`язана зі зміною володільця спірної земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:0252, відбулася не після початку розгляду справи по суті, а до початку розгляду справи по суті при первісному розгляді справи, а тому суд першої інстанції після направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції законно відмовив прокурору у зміні позову, оскільки ініціатор судового розгляду (позову) не був позбавлений можливості з`ясувати (перевірити) обставину щодо володільця спірної земельної ділянки раніше, ніж про це заявив представник відповідача ОСОБА_1 у 2022 році.

Окрім того, як вже зазначалося вище, одночасна зміна предмета або підстави позову не допускається. Заміна однієї позовної вимоги іншою вже є зміною предмета позову. У даному випадку заміна предмета позову тісно пов`язана із зміною обставини, на якій ґрунтується нова вимога зміна володільця спірної земельної ділянки, що вказує на зміну підстави.

Велика Палата Верховного Суду в постановах від 22 травня 2018 року в справі №469/1203/15-ц, від 28 листопада 2018 року в справі №504/2864/13-ц, від 12 червня 2019 року в справі №487/10128/14-ц від 11 вересня 2019 року в справі №487/10132/14-ц зазначила, що розташування земель водного фонду вказує на неможливість виникнення приватного власника.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 квітня 2020 року в справі №372/1684/14-ц також виснувано, що зайняття земельної ділянки водного фонду з порушенням ЗК України та ВК України треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. У такому разі позовну вимогу зобов`язати повернути земельну ділянку слід розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки водного фонду (постанови ВПВС від 28 листопада 2018 року в справі №504/2864/13-ц, від 04 липня 2018 року в справі №653/1096/16-ц, від 12 червня 2019 року в справі №487/10128/14-ц, від 11 вересня 2019 року в справі №487/10132/14-ц). Власник земельної ділянки водного фонду може вимагати усунення порушення його права власності на цю ділянку, зокрема, оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договори або інші правочини, та вимагати повернути таку ділянку (абзац п`ятий пункту 143 постанови ВПВС від 12 червня 2019 року в справі №487/10128/14-ц).

Отже, коли визначення предмета або підстави позову при новому розгляді справи є правом позивача, то інша річ - встановлення належності відповідача, що є обов`язком суду.

Для правильного вирішення спору та захисту порушеного права позивача суд повинен визначитися з учасниками справи.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач (частина перша ст.48 ЦПК України).

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Щоб визнати відповідача неналежним суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

У постанові від 17 квітня 2018 року в справі №523/9076/16-ц Велика Палата Верховного Суду зробили висновок про те, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки зміна належного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Відповідно до змісту частини першої та другої ст.51 ЦПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження залучити до участі у справі співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд першої інстанції до закінчення підготовчого провадження за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Результат аналізу ст.51 ЦПК України свідчить, що належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

При цьому, вирішуючи питання про склад осіб, які братимуть участь у справі, суд повинен враховувати характер спірних правовідносин, визначену норму матеріального права, яка підлягає застосуванню, та матеріально-правовий інтерес у вирішенні справи.

Залучення належного співвідповідача до участі у справі має принципове значення, оскільки це пов`язано також й з обранням належних та ефективних способів захисту прав, на захист яких заявлено позовні вимоги. Обраний спосіб захисту особи, яка наполягає на застосуванні судового захисту її цивільного права та інтересу, має відповідати характеру та природі спірних правовідносин.

Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Такі правові висновки стосовно застосування ефективного способу захисту цивільного права викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року в справі №338/180/17, від 11 вересня 2018 року в справі №905/1926/16, від 30 січня 2019 року в справі №569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року в справі №487/10132/14-ц, від 16 червня 2020 року в справі №145/2047/16-ц, від 15 вересня 2020 року в справі №469/1044/17.

Отже, у кінцевому результаті ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права.

Підсумовуючи викладене, неналежний відповідач це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі належному відповідачеві.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Разом із тим, пунктом 1 частини першої ст.365 ЦПК України встановлено, що суддя-доповідач у порядку підготовки справи до апеляційного розгляду з`ясовує питання про склад учасників судового процесу. У разі встановлення, що рішення суду першої інстанції може вплинути на права та обов`язки особи, яка не брала участі у справі, залучає таку особу до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Тобто, суд апеляційної інстанції на виконання положень ст.365 ЦПК України залучив ОСОБА_3 до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, та у зв`язку із смертю останньої - її правонаступника ОСОБА_2 , якому видано свідоцтво про право на спадщину за законом. Проте, при вирішенні вимоги про повернення спірної земельної ділянки до земель сільської ради процесуальної участі як третьої особи недостатньо. Особа має бути залучена у якості відповідача, але апеляційний суд не має таких повноважень на стадії апеляційного перегляду.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що суд першої інстанції мав попри все ухвалити рішення з вимоги про визнання недійсним рішення Буківської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 28 лютого 2008 року безпідставні, враховуючи, що не залучений до участі належний відповідач із позовної вимоги про повернення спірної земельної ділянки, а за таких обставин вирішення вимоги щодо рішення органу місцевого самоврядування не можна вважати ефективним способом захисту, оскільки до поновлення права не призводить.

Таке порушення норм процесуального права, як не залучення до участі у справі належного відповідача, не відноситься до переліку обов`язкових підстав, передбачених частиною третьою ст.376 ЦПК України, для скасування рішення суду першої інстанції, яким у задоволенні позову відмовлено.

Окрім того, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги не має також права направляти справу на новий розгляд до суду першої інстанції (ст.374 ЦПК України). Доповнення позовних вимог новою вимогою та новими обставинами по своїй суті є новим позовом. Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 14 травня 2021 року в справі №383/596/15-ц.

Посилання у апеляційній скарзі на відсутність висновків суду по суті спору спростовується тим, що висновки по суті вирішення спору про обґрунтованість або необґрунтованість позовних вимог можуть бути зроблені судом за належного суб`єктивного складу учасників справи.

Із огляду на викладене вище, рішення суду першої інстанції залишається без змін.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Житомирської обласної прокуратури залишити без задоволення.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 05 січня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 25 жовтня 2024 року.

Головуюча Судді: