Дата документу 20.11.2024
Справа № 334/8647/24
Провадження № 2/334/3312/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2024 року м. Запоріжжя

Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючої: судді Телегуз С.М., за участю секретаря Міщенко А.О., розглянувши у підготовчому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна, -

ВСТАНОВИВ:

24.10.2024 року до суду звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна.

В позові посилалася на те, що 18.10.2002 року між сторонами був зареєстрований шлюб Відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінського РУЮ м. Запоріжжя, актовий запис № 597.

За час шлюбу на підставі договору купівлі-продажу жилого будинку від 05.11.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Корицьким Є.Д., подружжя набуло спільне майно: жилий будинок АДРЕСА_1 , право власності на який зареєстровано за відповідачем.

Враховуючи, що сторони не можуть дійти згоди про добровільний розподіл спільного майна, позивач вимушена звернутись до суду з даною позовною заявою.

Прохала:

1) Припинити право власності за ОСОБА_2 на жилий будинок АДРЕСА_1 ;

2) залишити у спільній частковій власності жилий будинок АДРЕСА_1 , визнавши ідеальні частки, а саме: за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частки жилого будинку АДРЕСА_1 ; за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частки жилого будинку АДРЕСА_1 ;

3) судові витрати стягнути з відповідача.

29.10.2024 року ухвалою судді відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено до розгляду в підготовче засідання.

07.11.2024 року до суду звернулася позивач ОСОБА_1 з клопотанням про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала та прохала задовольнити.

20.11.2024 року до суду звернувся відповідач ОСОБА_2 з клопотанням про визнання позову, в якому вважає позов обґрунтованим, прохав позовні вимоги задовольнити, справу розглянути без його участі.

20.11.2024 року сторони в підготовче засідання не з`явилися, подали заяви про розгляд справи без їх участі, відповідач подав заяву про визнання позову.

Виходячи з положень ч.3 ст.211 ЦПК України суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні судового засідання за відсутності учасників процесу.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі за таких підстав.

Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Мари Туркменистан народилася позивач ОСОБА_1 , рнокпп НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується матеріалами справи.

ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Оріхів Запорізької області народився відповідач ОСОБА_2 , рнокпп НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується матеріалами справи.

18.10.2002 року сторони зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів громадянського стану Ленінського районного управління юстиції м. Запоріжжя, актовий запис № 597, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 18.10.2002 року.

За час шлюбу на підставі договору купівлі-продажу жилого будинку від 05.11.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Корицьким Є.Д., сторони набули спільне майно: жилий будинок АДРЕСА_1 , право власності на який зареєстровано за відповідачем ОСОБА_2 .

Згідно Висновку про вартість майна, складеного 11.08.2024 року оцінювачем ОСОБА_3 суб`єкта оціночної діяльності ТОВ «Експерт-Сервіс», ринкова вартість будинку АДРЕСА_1 складає 402980 грн.

10.10.2024 року рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя у справі №334/6711/24 шлюб між сторонами розірвано, рішення набрало законної сили 12.11.2024 року.

Відповідач визнав вказані обставини, про що свідчить заява про визнання позову.

Суд, задовольняючи позов, виходить з наступного:

В ст.15 ЦК України зазначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Правовий режим майна, яке належить до спільної сумісної власності подружжя, врегульовано главою 8 Сімейного кодексу України.

Так, згідно ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст.61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

За приписами ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Згідно ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом . У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно п.23 Постанови Пленуму ВСУ №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Конструкція ст.60 СК України передбачає застосування презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує - такий правовий висновок зазначено у Постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 року у справі № 6-843цс17, у Постановах Верховного Суду від 06.02.2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05.04.2018 року у справі № 404/1515/16-ц та у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 року у справі № 372/504/17.

Майно, яке належить подружжю на праві спільної сумісної власності, при його розподілі ділиться в рівних частках між ними, якщо шлюбним договором або домовленістю не визначено іншого такий правовий висновок зазначено у Постанові Верховного Суду від 12.02.2020 року у справі № 725/1776/18, аналогічна позиція сформульована у Постановах Верховного Суду від 06.02.2018 року у справі № 235/9895/15-ц; від 05.04.2018 року у справі № 404/1515/16-ц; від 04.03.2020 року у справі № 761/22696/17.

Судом встановлено, що до суду звернулася позивач з позовом до відповідача свого колишнього чоловіка про поділ спільного майна, а саме: жилого будинку АДРЕСА_1 , з підстав того, що сторони не можуть дійти згоди про добровільний розподіл спільного майна подружжя.

Суд доходить висновку, що жилий будинок АДРЕСА_1 , який набутий під час шлюбу та зареєстрований за відповідачем, є об`єктом права спільної сумісної власності сторін як колишнього подружжя та підлягає поділу між сторонами, при цьому частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними.

Тому суд, в порядку поділу майна подружжя, припиняє право власності за відповідачем на жилий будинок, та залишає у спільній частковій власності жилий будинок, визнавши ідеальні частки, а саме: за позивачем та відповідачем по 1/2 частці.

Таким чином, суд вважає, що наявні матеріали справи свідчать про те, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Крім того, відповідно ч.ч.3,4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.206, 207 цього Кодексу.

Відповідно ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Оскільки відповідач визнав пред`явлений до нього позов і визнання відповідачем позову не суперечить закону, тому суд враховуючи положення ст.206 ЦПК України, ухвалює рішення про задоволення позову в підготовчому засіданні.

Відповідно ч.1 п.6 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно ч.1 ст.142 ЦПК України у разі … визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову...

Відповідно ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір» у разі … визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову…

Позивачем у справі сплачено судовий збір в сумі 4029,80 грн. відповідно квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки №17008277 платіж №99508983 від 17.09.2024 року, тому у зв`язку з задоволенням основної вимоги у зв`язку з визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, в порядку розподілу судових витрат, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у виді 50% судового збору, сплаченого при поданні позову в сумі 4029,80 грн., що складає в сумі 2014,90 грн.

Також, так як відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, то суд повертає позивачу з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого при поданні позову в сумі 4029,80 грн., що складає в сумі 2014,90 грн.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 18, 76-83, 89, 141, 141, 200, 206, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна - задовольнити.

Припинити право власності за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , рнокпп НОМЕР_2 , на жилий будинок АДРЕСА_1 .

Залишити у спільній частковій власності жилий будинок АДРЕСА_1 , визнавши ідеальні частки, а саме:

за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , рнокпп НОМЕР_1 , право власності на 1/2 частки жилого будинку АДРЕСА_1 ;

за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , рнокпп НОМЕР_2 , право власності на 1/2 частки жилого будинку АДРЕСА_1 .

Повернути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , рнокпп НОМЕР_1 , з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову відповідно квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки №17008277 платіж №99508983 від 17.09.2024 року в сумі 4029,80 грн., що складає в сумі 2014,90 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , рнокпп НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , рнокпп НОМЕР_1 , 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову відповідно квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки №17008277 платіж №99508983 від 17.09.2024 року в сумі 4029,80 грн., що складає в сумі 2014,90 грн.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 27 листопада 2024 року.

Суддя: С.М.Телегуз