У Х В А Л А

20листопада 2024 року

м. Київ

справа № 761/23249/23

провадження № 61-13252ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ситнік О. М. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Фаловської І. М.

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 січня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 20 червня 2024 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» про стягнення заборгованості з заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та

ВСТАНОВИВ:

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (далі - ДП «АМПУ»), в якому просив: стягнути з ДП «АМПУ» премію з нагоди святкування Нового року в розмірі 28 700,00 грн; стягнути з ДП «АМПУ» премію за відпрацьований повний календарний 2018 рік без періодів тимчасової непрацездатності в розмірі

28 700,00 грн; стягнути з ДП «АМПУ» одноразову допомогу при переїзді на роботу в іншу місцевість у розмірі 25 300,00 грн та 6 325,00 грн за переїзд разом з ним його дитини; стягнути з ДП «АМПУ» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

15 січня 2024 року рішенням Шевченківського районного суду м. Києва в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

20 червня 2024 року постановою Київського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 січня 2024 року скасовано в частині відмови в стягненні одноразової допомоги при переїзді на роботу в іншу місцевість та відмови встягненні середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Стягнуто з ДП «АМПУ» на користь ОСОБА_1 одноразову допомогу при переїзді на роботу в іншу місцевість у розмірі 25 300,00 грн та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 25 300,00 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

02 жовтня 2024 року ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Шевченківського районного суду

м. Києва від 15 січня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду

від 20 червня 2024 року, в якій просить їх в частині відмови в задоволенні позову скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.

21 жовтня 2024 року ухвалою Верховного Суду касаційну скаргу залишено без руху та надано строк десять днів з дня отримання ухвали для усунення недоліків.

Заявнику детально роз`яснено, в чому полягають недоліки касаційної скарги, спосіб їх усунення, а також наслідки невиконання ухвали суду.

На виконання вимог ухвали заявник у листопаді 2024 року надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу, зі змісту якої та доданих до неї додатків встановлено виконання заявником вимог ухвали.

Касаційна скарга подана у строк, за формою та змістом відповідає вимогам статті 392 Цивільногопроцесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанови суду апеляційної інстанції є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

На обґрунтування наявності підстав касаційного оскарження судових рішень за пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України особа, яка подала касаційну скаргу, послалася на те, що суди не врахували правові висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 17 травня 2018 року в справі № 813/6254/15,

від 23 травня 2018 року в справі № 813/5421/15, від 11 липня 2018 року в справі

№ 487/1519/17, від 09 вересня 2019 року в справі № 174/780/16-ц, від 15 червня 2020 року в справі № 623/3181/16-а, від 14 грудня 2020 року в справі

№ 569/11722/16, від 09 червня 2022 року в справі № 756/14477/19, від 30 червня 2022 року в справі № 640/19678/20, від 22 вересня 2022 року в справі

№ 380/12913/21, від 06 квітня 2023 року в справі № 320/3164/19, від 05 липня

2023 року в справі № 306/2066/21, від 30 листопада 2023 року в справі

№ 380/19103/22, від 29 січня 2024 року в справі № 560/9586/22, від 15 лютого

2024 року в справі № 420/11416/23, від 29 лютого 2024 року в справі

№ 460/42448/22, від 24 липня 2024 року в справі № 420/36/23, що є підставою для відкриття касаційного провадження за пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження за пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України, особа, яка подала касаційну скаргу, вказує, що відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування частини другої статті 120 Кодексу законів про працю України щодо ефективного способу захисту порушених прав працівника у випадку відмови у виплаті одноразової допомоги кожному члену сім`ї в розмірі 25 відсотків одноразової допомоги самого працівника, обґрунтованою відсутністю доказів фактичного переїзду члена сім`ї працівника, що є підставою для відкриття касаційного провадження за пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження.

Суд не встановив достатніх й обґрунтованих підстав для повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження.

Згідно з частиною восьмою статті 394 ЦПК України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження та строк для подання учасниками справи відзиву на касаційну скаргу.

Якщо разом з касаційною скаргою подано заяви чи клопотання, суд в ухвалі про відкриття касаційного провадження встановлює строк, протягом якого учасники справи мають подати свої заперечення щодо поданих заяв чи клопотань, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

На підставі наведеного та керуючись статтями 389, 390, 392, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відкрити касаційне провадження в справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 січня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 20 червня 2024 року.

Витребувати з Шевченківського районного суду м. Києва цивільну справу

№ 761/23249/23 за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» про стягнення заборгованості з заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Надіслати учасникам справи копію ухвали про відкриття касаційного провадження, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О. М. Ситнік

В. М. Ігнатенко

І. М. Фаловська