КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач- Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 759/50/22

06 листопада 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Левенця Б.Б.

при секретарі - Уляницькій М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника Міністерства юстиції України Григорян Олени Грайровни на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 05 вересня 2024 року, постановлену під головуванням судді Бабич Н.Д., у цивільній справі за заявою представника Міністерства юстиції України Григорян О.Г. про зміну способу та порядку виконання рішення суду у справі за позовом ОСОБА_1 до Апарату Верховної Ради України про стягнення грошової компенсації за невикористану відпустку та виплату середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку,-

в с т а н о в и в:

У квітні 2024 року Міністерство юстиції України звернулось до суду із заявою про зміну способу та порядку виконання рішення суду у справі за позовом ОСОБА_1 до Апарату Верховної Ради України про стягнення грошової компенсації за невикористану відпустку та виплату середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Вимоги заяви обгрунтовував тим, що Апарат Верховної Ради України листом від 03.01.2024 року № 30/10-2024/1130 повідомив про неможливість виконання вимог виконавчого листа №759/50/22 від 04.01.2022 року, виданого Святошинським районним судом м. Києва, зазначаючи, що у зв`язку із внесенням змін до деяких законодавчих актів Законом України № 2352-IX від 01.07.2022 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» (який набрав чинності 19.07.2022 року), відповідно до частини другої статті 6 Закону України «Про виконавче провадження», статті 3 Закону України «Про гарантії держави виконання судових рішень» виконання рішення суду про стягнення коштів за час роботи стягувача на посаді помічника-консультанта народного депутата України, у тому числі звільненні з такої посади, здійснюється відповідним центральним органом виконавчої влади, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів за рахунок коштів передбачених за бюджетною програмою для виконання рішень суду, що гарантовані державою, відповідальним виконавцем якої він є. На виконання судового рішення у частині яку може виконати Апарат Верховної Ради України надано розрахунки компенсації.

Посилаючись на те, що рішення суду у справі №759/50/22 залишається невиконаним, заявник просив суд змінити спосіб та порядок виконання судового рішення в частині зобов`язання боржника - Апарат Верховної Ради України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані 183 календарні дні щорічної основної відпустки за період роботи на посадах помічника-консультанта народного депутата України без поширення Закону України «Про державну службу» шляхом стягнення з Апарату Верховної Ради України коштів в сумі 38 271,55 грн., які нараховані, однак їй не виплачені.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 05 вересня 2024 року заяву представника Міністерства юстиції Григорян О.Г. про зміну способу та порядку виконання рішення суду у справі за позовом ОСОБА_1 до Апарату Верховної Ради України про стягнення грошової компенсації за невикористану відпустку та виплату середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, залишено без задоволення.

Не погоджуючись з постановленою ухвалою суду першої інстанції, представник Міністерства юстиції Григорян Олена Грайровна подала апеляційну скаргу, в якій за результатом апеляційного перегляду справи просить скасувати ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 05 вересня 2024 року та постановити нову ухвалу, якою задовольнити заяву державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України від 04.04.2024року про зміну способу та порядку виконання рішення суду в порядку передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

В обґрунтування змісту вимог апеляційної скарги зазначає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена з неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не враховано, що на виконання постанови Київського апеляційного суду від 21.02.2023 року у справі № 759/50/22 у частині, яку може виконати Апарат Верховної Ради України, а саме: в частині нарахування ОСОБА_1 грошовоїкомпенсації за невикористані 183 календарні дні щорічної основної відпустки за період роботи на посадах помічника консультанта народного депутата України без поширення Закону України «Про державну службу» надано розрахунки такої компенсації. Сума коштів, що підлягає виплаті стягувачу становить - 38271,55 грн.

Боржником здійснено заходи,направлені на повне та фактичне виконання рішення суду, однак виконання даного рішення суду у спосіб та порядок встановлений таким рішенням в частині проведення виплати стягувачу нарахованих коштів не виявляється можливим з об`єктивних та незалежних від боржника підстав.

Так, з 01.01.2013 року набрав чинності Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», яким встановлено гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження» (далі - рішення суду), та особливості їх виконання.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», виконання рішення суду про стягнення коштів за час роботи стягувача на посаді помічника-консультанта народного депутата України, у тому числі, при звільненні з такої посади, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для виконання рішень суду, що гарантовані державою, відповідальним виконавцем якої він є.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року № 845 «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників» (далі - порядок).

Згідно з пп. 2 п. 25 Порядку, у разі наявності у боржника окремої бюджетної програми для забезпечення виконання рішень суду, безспірне списання коштів боржника (виконання рішень суду про стягнення коштів з боржника) здійснюється лише за цією бюджетною програмою.

Статтею 7 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» передбачено, що у разі якщо рішення суду не виконано протягом двох місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, державний виконавець зобов`язаний звернутися до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення.

Тобто, ця стаття Закону зобов`язує державного виконавця звернутись до суду, який виніс рішення, з відповідною заявою.

Отже така заява державного виконавця не може бути безпідставною та необгрунтованою, оскільки чітко передбачена Законом та має на меті вчинення дій направлених на організацію фактичного та повного виконання рішення суду у спосіб, що прямо передбачений Законом.

Крім того, на виконанні у Відділі перебуває рішення зобов?язального характеру, а отже його виконання у спосіб та порядок передбачений таким рішенням не може бути здійснено центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів в порядку вимог Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», що не враховано судом першої інстанції при прийнятті рішення.

Представник Міністерства юстиції вважає, що з огляду на те, що Апаратом Верховної Ради України (боржником за виконавчим провадженням) чітко зазначено, що у зв`язку із внесенням змін до деяких законодавчих актів Законом України № 2352-ІХ від 01.07.2022 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» (який набрав чинності 19.07.2022 року), відповідно до частини другої статті 6 Закону України «Про виконавче провадження», статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання даного рішення суду про стягнення коштів за час роботи стягувача на посаді помічника-консультанта народного депутата України, у тому числі при звільненні з такої посади, здійснюється відповідним центральним органом виконавчої влади, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів за рахунок коштів передбачених за бюджетною програмою для виконання рішень суду, що гарантовані державою, відповідним виконавцем якої він є, тому зміна способу та порядку виконання рішення суду шляхом стягнення відповідних нарахованих коштів, має на меті подальше виконання рішення суду у спосіб та порядок, передбачений Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та жодним чином не порушує прав сторін виконавчого провадження.

В свою чергу, відмова у задоволенні такої заяви державного виконавця в подальшому унеможливлює в цілому виконання даного рішення суду, оскільки до боржника неможливо застосовувати заходи, передбачені статтями 63, 75 Закону України "Про виконавче провадження" та самостійно боржником не можуть бути виплачені кошти стягувачу.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Апарату Верховної Ради України - головний консультант Відділу зв`язків з органами правосуддя Кот Оксана Василівна просить апеляційну скаргу Міністерства юстиції України залишити без задоволення, а ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 05 вересня 2024 року - без змін, посилаючись на те, що оскаржувану ухвалу постановлено судом з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що Апарат Верховної Ради України, на виконання судового рішення у справі №759/50/22, здійснив нарахування ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані 183 календарні дні щорічної основної відпустки за період роботи на посадах помічника-консультанта народного депутата України без поширення Закону України «Про державну службу», проте, подальше виконання рішення щодо виплати нарахованої суми (38271,55 грн.) має здійснюватися з урахуванням змін, внесених Законом України № 2352-ІХ від 01.07.2022 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин».

Отже, Апарат Верховної Ради України не може бути суб`єктом виконання рішення суду у справі №759/50/22 у частині виплати грошових коштів ОСОБА_1 , адже в цій частині рішення суду повинно виконуватись Державною казначейською службою України за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для виконання рішень суду, що гарантовані державою, відповідальним виконавцем якої вона є.

До того ж, резолютивна частина рішення Святошинського районного суду м. Києва від 21.07.2022 (в частині, яка залишена без змін судом апеляційної інстанції) у справі №759/50/22 має зобов`язальний характер і судом першої інстанції при розгляді вказаної справи не вирішувались позовні вимоги майнового характеру щодо стягнення певної суми коштів і, як наслідок, не перевірялася правильність нарахування ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки, а тому, змінивши спосіб виконання судового рішення у справі №759/50/22 (в частині, яка залишена без змін судом апеляційної інстанції) шляхом стягнення з Апарату Верховної Ради України на користь ОСОБА_1 коштів в сумі 38271,55 грн., фактично буде змінено судове рішення по суті з виходом, при цьому, за межі позовних вимог та вирішення питання, яке не було предметом дослідження судом при розгляді справи по суті, що не передбачено статтею 435 Цивільного процесуального кодексу України.

Такої ж позиції дотримувався Верховний Суд, приймаючи постанову від 24.07.2023 року у справі №420/6671/18.

При цьому, поняття «спосіб і порядок» виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке розраховане на виконавче провадження. Під зміною способу виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі об`єктивної (безумовної) неможливості його виконання у спосіб, раніше встановлений судом.

Тоді як у заяві державного виконавця Григорян О.Г. про зміну способу та порядку виконання рішення суду у справі № 759/50/22, всупереч положенням статті 435 Цивільного процесуального кодексу України були відсутні конкретні обставини, які б свідчили про те, що вони істотно ускладнюють виконання рішення у згаданій справі або роблять його неможливим.

Оскільки у даній справі встановлено, що способом відновлення порушеного права позивачки судом обрано саме зобов`язання відповідача вчинити певні дії, а стягнення конкретних сум невиплаченої грошової компенсації не було предметом позовних вимог та способом відновлення порушених прав, то це дає підстави стверджувати про неможливість зміни способу та порядку виконання рішення суду у спосіб, який просить державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції Григорян О.Г., оскільки запропонований нею спосіб виконання судового рішення фактично змінює зміст резолютивної частини судового рішення у справі №759/50/22 (в частині, яка залишена без змін судом апеляційної інстанції).

Таким чином, наведені обставини справи, на переконання сторони відповідача (боржника за виконавчим документом), дають підстави стверджувати про безпідставність доводів державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції Григорян О.Г. щодо необхідності змінити спосіб та порядок виконання судового рішення у цій справі.

У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник відповідача Апарату Верховної Ради України - головний консультант Відділу зв`язків з органами правосуддя Кот Оксана Василівна запречувала проти доводів апеляційної скарги, просила ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Представник Міністерства юстиції України та позивач (стягувач) ОСОБА_1 в судове засідання не з?явились. Про день та час слухання справи судом апеляційної інстанції повідомлялись у встановленому законом порядку.

У відповідності до вимог статті 128, 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у відсутності представника Міністерства юстиції України та позивача (стягувача) Агаркової Людмили Миколаївни.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення представника відповідача Апарату Верховної Ради України, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 21 липня 2022 року позов ОСОБА_1 до Апарату Верховної Ради України про стягнення грошової компенсації за невикористану відпустку та виплату середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку задоволено (справа №759/50/22).

Зобов`язано Апарат Верховної Ради України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані 183 календарні дні щорічної основної відпустки за період роботи на посадах помічника-консультанта народного депутата України без поширення Закону України «Про державну службу».

Зобов`язано Апарат Верховної Ради України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з Апарату Верховної Ради України на користь держави судовий збір у розмірі 992,40 грн (а.с. 182-195 том 1).

Постановою Київського апеляційного суду від 21 лютого 2023 року апеляційну скаргу представника відповідача Апарату Верховної Ради України - Кот Оксани Василівни - задоволено частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 21 липня 2022 року в частині зобов`язання нарахувати і виплатити середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку - скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_1 до Апарату Верховної Ради України про зобов`язання нарахувати і виплатити середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку - відмовлено. В іншій частині рішення - залишено без змін.

Стягнуто з Апарату Верховної Ради України на користь держави судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 496,20 грн. Судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 744,30 грн компенсовано Апарату Верховної Ради України за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України(а.с. 36-43 том 2).

Додатковою постановою Київського апеляційного суду від 14 березня 2023 року стягнуто з Апарату Верховної Ради України () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на правничу допомогу у розмірі 20 089,99 (двадцять тисяч вісімдесят дев`ять) грн (а.с.69-72 том 2).

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 21 липня 2022 року у нескасованій частині апеляційним судом, а саме: в частині зобов`язання Апарату Верховної Ради України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані 183 календарні дні щорічної основної відпустки за період роботи на посадах помічника-консультанта народного депутата України без поширення Закону України «Про державну службу», набрало законної сили та Святошинським районним судом міста Києва видано виконавчий лист на виконання вказаного судового рішення, який подано стягувачем до органу, який здійснює примусове виконання рішень(а.с. 76, 103-104 том 2).

Виконавчий лист №759/50/22 (з урахуванням постанови Київського апеляційного суду від 21 лютого 2023 року) від 04 листопада 2022 року перебуває на примусовому виконанні у Відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

19 грудня 2023 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №759/50/22 (з урахуванням постанови Київського апеляційного суду від 21 лютого 2023 року), якою боржнику за виконавчим листом Апарату Верховної Ради України надано десятиденний строк для виконання рішення суду (а.с.111 том 2).

На виконання постанови про відкриття виконавчого провадження боржник за виконавчим листом -Апарат Верховної Ради України листом від 05 січня 2024 року повідомив державного виконавця про те, що з урахуванням змін, внесених Законом України № 2352-ІХ від 01.07.2022 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» (який набрав чинності 19.07.2022року), відповідно до частини другої статті 6 Закону України «Про виконавче провадження», статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів за час роботи стягувача на посаді помічника-консультанта народного депутата України, у тому числі при звільненні з такої посади, здійснюється відповідним центральним органом виконавчої влади, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів за рахунок коштів передбачених за бюджетною програмою для виконання рішень суду, що гарантовані державою, відповідальним виконавцем якої він є.

На виконання судового рішення у справі №759/50/22 у частині, яку може виконати, Апарат Верховної Ради України нарахував ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані 183 календарні дні щорічної основної відпустки за період роботи на посадах помічника-консультанта народного депутата України без поширення Закону України «Про державну службу» направляє розрахунки такої компенсації, які додаються (а.с. 112-118 том 2).

У відповідь на запит державного виконавця щодо зазначення суми коштів, яка підлягає виплаті ОСОБА_1 , листом від 02 лютого 2024 року Апарат Верховної Ради України надав інформацію щодо суми коштів, яка підлягає виплаті ОСОБА_1 , нарахованої та невиплаченої грошової компенсації за невикористані 183 календарні дні щорічної основної відпустки за період роботи на посадах помічника-консультанта народного депутата України без поширення Закону України «Про державну службу» відповідно до судового рішення у справі №759/50/22, із долученням листа Управління справами Апарату Верховної Ради України № 15/14-2024/18093 від 24 січня 2024 року разом з додатками (розрахунками) (а.с. 118-119 том 2).

З листа Управління справами Апарату Верховної Ради України № 15/14-2024/18093 від 24 січня 2024 року, адресованого керівникові Відділу зв?язків з органами правосуддя Апарату Верховної Ради України, вбачається, зокрема, що розрахована сума компенсації за 183 календарних дні складає 41 000,45 грн, у тому числі кількість днів невикористаної відпустки, за які ОСОБА_3 отримала грошову компенсацію, із загальної кількості 183 днів складає 18 днів у сумі 2728,90 грн (а.с. 120 том 2).

Відмовляючи в задоволенні заяви представника Міністерства юстиції України Григорян О.Г. про зміну способу та порядку виконання рішення суду у справі за позовом ОСОБА_1 до Апарату Верховної Ради України про стягнення грошової компенсації за невикористану відпустку та виплату середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, суд першої інстанції виходив із того, що вимоги заяви є безпідставними та необгрунтованими.

Свій висновок суд першої інстанції мотивував тим, що відповідно до ч. 2, 3 статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, рішення про стягнення коштів за час роботи стягувача на посаді помічника-консультанта народного депутата України, у тому числі при звільненні з такої посади, виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. У випадках, передбачених законом, рішення можуть виконуватися іншими органами.

Відповідно до п.2 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників,затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845, боржники - визначені в рішенні про стягнення коштів державні органи, розпорядники бюджетних коштів (бюджетні установи), а також одержувачі бюджетних коштів в частині здійснення передбачених бюджетною програмою заходів, на які їх уповноважено, які мають відкриті рахунки в органах Казначейства, крім рахунків із спеціальним режимом використання.

Судом встановлено, що апарат Верховної Ради України є розпорядником державними коштами, виділеними на забезпечення діяльності Верховної Ради України та розпоряджається ними через свій структурний підрозділ -Управління справами Апарату Верховної Ради України.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду у повній мірі погодитися не може, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Частинами першою та другою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтею 129-1 Конституції України, а також статті 18 ЦПК України.

Зазначені висновки узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 23 квітня 2020 року у справі №560/523/19, від 01 лютого 2022 року у справі 420/177/20 та від 18 травня 2022 року у справа №140/279/21.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів"- стаття 5 Закону України «Про виконавче провадження».

Надаючи оцінку доводам заяви державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про зміну способу і порядку виконання рішення суду, в якій останній просив суд, у відповідності до вимог Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», винести ухвалу якою змінити спосіб та порядок виконання судового рішення в частині зобов`язання боржника - Апарат Верховної Ради України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані 183 календарні дні щорічної основної відпустки за період роботи на посадах помічника-консультанта народного депутата України без поширення Закону України «Про державну службу» шляхом стягнення з Апарату Верховної Ради України на користь ОСОБА_1 коштів сумі 38 271,55 грн, які нараховані та не виплачені Апаратом Верховної Ради України, колегія суддів апеляційного суду виходить з такого.

Виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження, і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження»).

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно з частинами першою, другою статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною третьою статті 33 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Фактичні обставини справи, встановлені судом свідчать про те, що рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 21 липня 2022 року у нескасованій частині апеляційним судом зобов`язано Апарат Верховної Ради України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані 183 календарні дні щорічної основної відпустки за період роботи на посадах помічника-консультанта народного депутата України без поширення Закону України «Про державну службу».

Встановлено, щоборжник за виконавчим провадженням Апарат Верховної Ради України, на виконання судового рішення у справі №759/50/22, нарахував ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані 183 календарні дні щорічної основної відпустки за період роботи на посадах помічника-консультанта народного депутата України без поширення Закону України «Про державну службу» з направленням державному виконавцю розрахунків такої компенсації.

У відповідь на запит державного виконавця щодо зазначення суми коштів, яка підлягає виплаті ОСОБА_1 , боржник за виконавчим провадженням Апарат Верховної Ради України надіслав виконавцю розрахунки компенсації за невикористану відпусткиу та лист Управління справами Апарату Верховної Ради України № 15/14-2024/18093 від 24 січня 2024 року, адресований керівникові Відділу зв?язків з органами правосуддя Апарату Верховної Ради України, з яких вбачається, що розрахована сума за 183 календарних дні складає 41 000,45 грн, у тому числі кількість днів невикористаної відпустки, за які ОСОБА_3 отримала грошову компенсацію, із загальної кількості 183 днів складає 18 днів у сумі 2728,90 грн (а.с. 120 том 2).

Щодо виконання рішення суду в частині виплати грошової компенсації ОСОБА_1 , боржник за виконавчим провадження посилався на те, що Апарат Верховної Ради України не може бути суб`єктом виконання рішення суду у справі №759/50/22 у цій частині, оскільки, з урахуванням змін, внесених Законом України № 2352-ІХ від 01.07.2022 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», який набрав чинності 19.07.2022 року, відповідно до частини другої статті 6 Закону України «Про виконавче провадження», статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштівза час роботи стягувача на посаді помічника-консультанта народного депутата України, у тому числі при звільненні з такої посади, здійснюється відповідним центральним органом виконавчої влади, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів за рахунок коштів передбачених за бюджетною програмою для виконання рішень суду, що гарантовані державою, відповідальним виконавцем якої він є.

Посилаючись на те, що станом на сьогоднішній день сума заборгованості, що утворилась в ході проведення нарахування стягувачу відповідно до постанови Київського апеляційного суду від 21 лютого 2023 року у справі №759/50/22 становить 38 271,55 грн (41 000,45 грн - 2728,90 грн) і дана сума підтверджується боржником за виконавчим провадженням Апаратом Верховної Ради України, з урахуванням статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», норма якої, зокрема, передбачає виконання рішення суду про стягнення коштів, державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України просив суд, у відповідності до вимог Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», винести ухвалу, якою змінити спосіб та порядок виконання судового рішення в частині зобов`язання боржника - Апарат Верховної Ради України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані 183 календарні дні щорічної основної відпустки за період роботи на посадах помічника-консультанта народного депутата України без поширення Закону України «Про державну службу» шляхом стягнення з Апарату Верховної Ради України на користь ОСОБА_1 коштів сумі 38 271,55 грн, які нараховані та не виплачені Апаратом Верховної Ради України.

Відповідно до частин першої, третьоїстатті 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Поняття «спосіб і порядок» виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке розраховане на виконавче провадження. Вони означають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем. Спосіб виконання судового рішення це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, що встановлено статтею 16 ЦК України. Під зміною способу виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у спосіб, раніше встановлений (постанова Касаційного цивільного суду від 3 жовтня 2018 року у справі № 523/16632/15-ц, постанова Касаційного цивільного суду від 6 червня 2018 року у справі №522/21465/15).

При цьому, ключовим питанням є те, що під час зміни способу та порядку виконання рішення, суд не може змінювати саме рішення по суті (постанова Верховного суду України від 25 листопада 2015 року у справі №6-1829цс15, постанова Касаційного господарського суду від 11 квітня 2018 року у справі №904/1478/15).

Отже, зміна способу та порядку виконання рішення суду - це визначена законом послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним (приватним) виконавцем. Спосіб виконання рішення суду визначається на підставі статті 16 ЦК України. При цьому у будь-якому випадку при зміні способу і порядку виконання рішення суду суд не може змінювати останнє по суті.

Із досліджених матеріалів справи колегією суддів встановлено, що резолютивна частина судового рішення у справі №759/50/22 за позовом ОСОБА_1 до Апарату Верховної Ради України має зобов`язальний характер. При розгляді цивільної справи №759/50/22 не вирішувалися позовні вимоги майнового характеру щодо стягнення певної суми коштів і, як наслідок, судом не перевіряласьправильність нарахування відповідачем (боржником) Апаратом Верховної Ради України грошової компенсації позивачу (стягувачу) за невикористані 183 календарні дні щорічної основної відпустки за період роботи на посадах помічника-консультанта народного депутата України без поширення Закону України «Про державну службу».

Таким чином, оскільки у справі, яка переглядається, встановлено, що способом відновлення порушеного права позивачки обрано зобов`язання відповідача вчинити певні дії, а стягнення конкретних сум невиплаченої Агарковій Людмилі Миколаївні грошової компенсації за невикористані 183 календарні дні щорічної основної відпустки за період роботи на посадах помічника-консультанта народного депутата України без поширення Закону України «Про державну службу» не було предметом позовних вимог та способом відновлення порушених прав, то колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про неможливість зміни способу та порядку виконання рішення суду у спосіб, який просить державний виконавець, оскільки запропонований останнім спосіб виконання судового рішення у справі №759/50/22 шляхом стягнення з Апарату Верховної Ради України на користь ОСОБА_1 коштів сумі 38 271,55 грн, які нараховані та не виплачені Апаратом Верховної Ради України, фактично змінює зміст резолютивної частини судового рішення у справі№759/50/22.

Правовий аналіз наведених норм законодавства та встановлених судом фактичних обставини у своїй сукупності дозволяють колегії суддів апеляційного суду зробити висновок про відсутність правових підстав для задоволення заяви державного виконавця про зміну способу і порядку виконання рішення суду, оскільки цим буде змінено саме рішення суду по суті, а не спосіб його виконання.

Відмовляючи в задоволенні заяви державного виконавця про зміну способу та порядку виконання рішення суду у справі №759/50/22, суд першої інстанції дійшов в цілому правильного висновку про відсутність підстав для задоволення заяви державного виконавця, проте помилився щодо підстав такої відмови.

Відповідно до статті 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

За наведених обставин,оскаржуване судове рішення слід змінити в частині мотивів відмови у задоволенні заяви державного виконавця про зміну способу та порядку виконання рішення суду у справі №759/50/22, виклавши їх в редакції цієї постанови, а в іншій частині - залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги заявника, з урахуванням меж апеляційного перегляду, дають підстави для висновку, що оскаржуване судове рішення частково ухвалено без додержання норм процесуального права, а тому апеляційну скаргу представника Міністерства юстиції України Григорян Олени Грайровни слід задовольнити частково.

Оскільки судове рішення змінено тільки в частині мотивів прийняття оскаржуваного судового рішення, то розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст. 129 Конституції України, ст. 16 ЦК України, смт.ст. 1, 3, 5, 6, 18, 33 Закону України « Про виконавче провадження», ст.ст. 18, 367, 368, 374, 376, 381-384, 435 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника Міністерства юстиції України Григорян Олени Грайровни задовольнити частково.

Ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 05 вересня 2024 року змінити, виклавши мотивувальну частину зазначеного судового рішення у редакції цієї постанови.

В іншій частині судове рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Судді: