ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3558/24 Справа № 243/5892/18 Суддя у 1-й інстанції - Хаустова Т. А. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.,

суддів Зубакової В.П., Тимченко О.О.

секретар судового засідання Бортник В.А.

сторони справи

позивач: ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 , від імені та і інтересах якої діє представник адвокат Статіва Олена Володимирівна на заочне рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 19 грудня 2023 року, ухваленого суддею Хаустовою Т.А., в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів на підставі Наказу №29-к про впровадження дистанційної роботи Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 10 травня 2022 року, повний текст судового рішення складено 19 грудня 2023 року,

УСТАНОВИВ

У червні 2028 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна, який 19 жовтня 2020 року уточнив та просив провести поділ житлового будинку відповідно до варіанту, запропонованого у Висновку судової будівельно технічної експертизи, з перерозподілом часток у праві власності.

В обґрунтування позову зазначив, що Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 20 лютого 2018 року справа №243/5970/17 про поділ спільного майна, позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені повністю, визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 по частці права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 106,8 квадратних метри, житловою площею 63,1 квадратних метри, з господарськими спорудами, земельної ділянки, загальною площею 0,1200 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку, площею 0,0600 га. розташовану у АДРЕСА_2 . Визнано за ОСОБА_1 , право власності на автомобіль ВАЗ 01, державний номерний знак НОМЕР_1 .

Зазначає, що шлюб між ними розірвано, майно поділити добровільно вони не можуть та між ними відсутня згода щодо порядку користування майном, яке є спільною частковою власністю, що в свою чергу позбавляє його можливості реалізувати своє право власності, тому він змушений звернутися з даним позовом до суду.

По справі було проведено судово будівельну технічну експертизу №3332-3337 за результатом якої ОСОБА_1 просив суд:

1.Припинити право спільної часткової власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 106,8 квадратних метри, житловою площею 63,1 квадратних метри, з господарськими спорудами.

2. Припинити право спільної часткової власності на земельну ділянку, кадастровий номер :01:017:0164, загальною площею 0,1200 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

3. Поділити в натурі між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 106,8 квадратних метри, житловою площею 63,1 квадратних метри, з господарськими спорудами:

-визнавши за ОСОБА_1 : коридор-1, площею 2,8 кв.м, кухня - 2, площею 10,8 кв.м, житлова кімната-3, площею 21,2 кв.м, коридор- 4-1, площею 7,54 кв.м, ванна -5, площею 1,7 кв.м, туалет-6, площею 1,7 кв.м, приміщення-7, площею 3,9 кв.м;

-визнавши за ОСОБА_2 : коридор-1, площею 1,9 кв.м, коридор - 4-2, площею 4,96 кв.м, коридор - 8, площею 6,7 кв.м, житлова кімната -9, площею 9,6 кв.м, житлова кімната -10, площею 11,8 кв.м, житлова кімната -11, площею 13,4 кв.м, житлова кімната -12, площею 7,3 кв.м.

4. Виділити ОСОБА_1 в натурі з урахуванням фактичного користування гараж-Б, площею 33,6 кв.м, інвентаризаційна вартість 166505 грн.

5.Виділити ОСОБА_2 в натурі з урахуванням фактичного користування сарай В, площею 28,0 кв.м, інвентаризаційна вартість 107254 грн., душ/вбиральня Г, площею 3 кв.м, інвентаризаційна вартість 14033 грн.

6.Залишити в загальному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 огорожу №2, огорожу №3, ворота №1, замощення №4.

7.Перегородку з цегли на першому поверсі зробити за рахунок ОСОБА_1 .

8.Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 різницю вартості ідеальної частки інвентаризаційної вартості домоволодіння у розмірі 98971,89 грн.

9.Поділити в натурі між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 земельну ділянку, кадастровий номер :01:017:0164, загальною площею 0,1200 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 :

-виділити в натурі ОСОБА_1 , згідно Додатку №3 земельну ділянку площею 434,5 м: від точки Д до точки Е вздовж межі домоволодіння АДРЕСА_3 на відстань 47,55м; від точки Е до точки Ж в глибину земельної ділянки домоволодіння АДРЕСА_1 на відстань 9,10м; від точки Ж до точки Г в глибину земельної ділянки домоволодіння АДРЕСА_1 на відстань 47,55м; від точки Г до точки Д в глибину домоволодіння АДРЕСА_4 на відстань 9,10м.;

-виділити в натурі ОСОБА_2 , згідно Додатку №3 земельну ділянку площею 434,5 м: від точки В до точки З вздовж межі з домоволодінням АДРЕСА_5 на відстань 47,55м; від точки З до точки Ж в глибину земельної ділянки домоволодіння АДРЕСА_1 на відстань 9,10м; від точки Ж до точки Г в глибину земельної ділянки домоволодіння АДРЕСА_1 на відстань 47,55м; від точки Г до точки В в глибину домоволодіння

АДРЕСА_6 . Залишити в загальному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 земельну ділянку площею 183,0 кв.м , а саме: точка розташована на межі між двома земельними ділянками № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 ; від точки А до точки Б вздовж АДРЕСА_1 на відстань 18,2 м; від точки Б до точки В вздовж межі з домоволодінням АДРЕСА_5 на відстань 18,45м; від точки В до точки Г в глибину земельної ділянки у напрямку домоволодіння АДРЕСА_3 на відстань 9,10м; від точки Г до точки Д в глибину земельної ділянки у напрямку домоволодіння

АДРЕСА_7 .Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 половину вартості використаних будівельних матеріалів об`єкта теплиць, розташованих на земельній ділянці по АДРЕСА_2 у розмірі 11301,55 грн.

12.Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати, понесені з проведенням судової будівельно - технічної експертизи у розмірі 8478,00 грн., та витрати зі сплати судового збору у розмірі 10500,00 грн.

Заочним рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 19 грудня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного сумісного майна - задоволені.

Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 106,8 квадратних метри, житловою площею 63,1 квадратних метри, з господарськими спорудами.

Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , на земельну ділянку, кадастровий номер :01:017:0164, загальною площею 0,1200 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Поділено в натурі між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 106,8 квадратних метри, житловою площею 63,1 квадратних метри, з господарськими спорудами:

-визнано за ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , наступні приміщення: коридор-1, площею 2,8 кв.м, кухня - 2, площею 10,8 кв.м, житлова кімната-3, площею 21,2 кв.м, коридор- 4-1, площею 7,54 кв.м, ванна -5, площею 1,7 кв.м, туалет-6, площею 1,7 кв.м, приміщення-7, площею 3,9 кв.м;

-визнано за ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 : коридор-1, площею 1,9 кв.м, коридор - 4-2, площею 4,96 кв.м, коридор - 8, площею 6,7 кв.м, житлова кімната -9, площею 9,6 кв.м, житлова кімната -10, площею 11,8 кв.м, житлова кімната -11, площею 13,4 кв.м, житлова кімната -12, площею 7,3 кв.м.

Виділено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , гараж-Б, площею 33,6 кв.м, інвентаризаційна вартість 166505 грн.

Виділено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , сарай В, площею 28,0 кв.м, інвентаризаційна вартість 107254 грн., душ/вбиральня Г, площею 3 кв.м, інвентаризаційна вартість 14033 грн.

Залишено в загальному користуванні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , огорожу №2, огорожу №3, ворота №1, замощення №4.

Перегородку з цегли на першому поверсі зробити за рахунок ОСОБА_1 .

Поділено в натурі між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 земельну ділянку, кадастровий номер :01:017:0164, загальною площею 0,1200 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 :

-виділено в натурі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , згідно додатку №3 земельну ділянку площею 434,5 м: від точки Д до точки Е вздовж межі домоволодіння АДРЕСА_3 на відстань 47,55м; від точки Е до точки Ж в глибину земельної ділянки домоволодіння АДРЕСА_1 на відстань 9,10м; від точки Ж до точки Г в глибину земельної ділянки домоволодіння АДРЕСА_1 на відстань 47,55м; від точки Г до точки Д в глибину домоволодіння АДРЕСА_4 на відстань 9,10м.;

-виділено в натурі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , згідно додатку №3 земельну ділянку площею 434,5 м: від точки В до точки З вздовж межі з домоволодінням АДРЕСА_5 на відстань 47,55м; від точки З до точки Ж в глибину земельної ділянки домоволодіння АДРЕСА_1 на відстань 9,10м; від точки Ж до точки Г в глибину земельної ділянки домоволодіння АДРЕСА_1 на відстань 47,55м; від точки Г до точки В в глибину домоволодіння АДРЕСА_8 на відстань 9,10м..

Залишено у загальному користуванні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 земельну ділянку площею 183,0 кв.м , а саме: точка розташована на межі між двома земельними ділянками № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 ; від точки А до точки Б вздовж АДРЕСА_1 на відстань 18,2 м; від точки Б до точки В вздовж межі з домоволодінням АДРЕСА_5 на відстань 18,45м; від точки В до точки Г в глибину земельної ділянки у напрямку домоволодіння АДРЕСА_3 на відстань 9,10м; від точки Г до точки Д в глибину земельної ділянки у напрямку домоволодіння АДРЕСА_3 на відстань 9,10м.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_9 , різницю вартості ідеальної частки інвентаризаційної вартості домоволодіння у розмірі 98 971,89 грн. (дев`яносто вісім тисяч дев`ятсот сімдесят одна грн. 89 коп.).

Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_9 , половину вартості використаних будівельних матеріалів об`єкта теплиць, розташованих на земельній ділянці по АДРЕСА_2 у розмірі 11 301,55 грн. (одинадцять тисяч триста одна грн. 55 коп.).

Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_9 , витрати з проведення судової будівельно - технічної експертизи у розмірі 8478,00 грн. (вісім тисяч чотириста сімдесят вісім грн. 00 коп.) та витрати зі сплати судового збору у розмірі 10500,00 грн. (десять тисяч п`ятсот грн. 00 коп.).

Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від від 26.01.2024 відповідачу було відмовлено у перегляді заочного рішення.

Відповідач, ОСОБА_2 , будучи незгодною з ухваленим судовм рішенням через свого представника - адвоката Статіву О.В. подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом позбавлено відповідача права на належний судовий захист, просить його скасувати, справу повернуту до суду першої інстанції для повторного розгляду.

При цьому, скаржник зазначає, що справа декілька разів була перерозподілена між суддями. У вересні 2023 року справу до свого провадження було прийнято суддею Хаустовою Т.А.

Представник відповідача вказує на те, що у липні 2021 року відповідач подавала зустрічний позов, проте, виходячи зі змісту вступної частини рішення, суд розглянув тільки первісний позов, а про існування зустрічного позову у цьому провадженні забув. Згодом в системи електронного суду з`явилась ухвала від 19.12.2023, якою зустрічний позов було залишено без розгляду, у зв`язку з неявкою позивача в судове засідання двічі. Станом на 07.02.2024 ухвала про залишення позову без розгляду в ЄДРСР відсутня.

Представник відповідача наголошує на тому, що судом було порушено право відповідача на належний судовий захист. Вказує, що з червня 2023 року відповідач виїхала до сусіднього міста Миколаївка, де проживає, так як спірний будинок у якому фактично мешкала відповідач, внаслідок військових дій є непридатним для проживання, пошкодженні вікна, двері, дах, пробита стіна та пошкоджені санвузол, господарські будівлі. Зазначає, що апелянт не змогла отримати від держави виплату на відновлення майна, так як позивач відмовився підтвердити заяву як співвласник. Відповідно всі судові виклики, які надсилались на адресу реєстрації міста проживання, не могли бути отримані відповідачем, а судом не застосовані інші засоби сповіщення апелянта, ані СМС повідомлення на зазначений в процесуальних документах номер телефона, ані надіслання судом повісток на електронну пошту чи у будь-якому месенджері. Також належним чином не був повідомлений і представник відповідача ОСОБА_7 . В скерованих судом повідомленнях зазначена електронна пошта, яка не є офіційною електронною поштою адвоката. Вказує, що суд скеровував повідомлення адвокату в місто Харків, тоді як адвокат просив надсилати йому повідомлення на адресу А/С75 місто Слов`янськ, Донецька область. Зазначає, що ігнорування судом заяви представника відповідача щодо способу його повідомлення стало наслідком необізнаності апелянта про дату та час проведення судового засідання, що позбавило відповідача права на справедливий розгляд справи.

Окрім того, представник відповідача вказує, що суд не допитав свідків, стягнув з відповідача грошову компенсацію, сума якої була розрахована експертом, але при цьому суд не звернув увагу, що питання про визначення вартості майна перед експертом не ставилося, що свідчить про упередженість експерта, експерт розрахував незрозумілу інвентарну вартість, замість ринкової вартості майна, яке є значно меншою, так як будинок постраждав вже вдруге і до кінця відновлений після 2014 року не був.

Представник відповідача вважає, що суд задовольнив варіант розподілу, який не відповідає приписам ЦК України, так як унеможливлює використання частки будинку, яку суд виділив апелянту, як окрему квартиру.

У відзиві на апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_8 , представник позивача адвокат Прокопцев С.В., просить залишити без змін заочне рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 19.12.2023, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення.

23.07.2024 на електронну адресу суду апеляційної інстанції від відповідача ОСОБА_2 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, призначеного на 11:20 годин 23.07.2024 у зв`язку з віддаленістю місця розгляду справи заявниці та її представника та технічною неможливістю на даний час участі в режимі відеоконференції.

Так, згідно ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Пунктами 10, 11 частини 2 цієї статті визначено, що одними із основних принципів цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом та неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Згідно ч.1 ст.371 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів із дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження, а апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції - протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Згідно статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду, як джерело права.

Статтю 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з нормами ст.17 Конвенції жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду вбачається, що питання про порушення ст.17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

Вищенаведені положення закону направлені на дотримання розумних строків розгляду справи і на недопущення зловживання своїми процесуальними правами та правами інших осіб, які беруть участь у справі.

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, №11681/85, §35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

Згідно із ст.372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16.

Виходячи з вищенаведених норм Конвенції та практики Європейського суду, вимог п.11 частини 3 статті 2 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, а також зважаючи на те, що стороною відповідача недоведена неможливість участі в розгляді справи в режимі відеоконференції із застосуванням власних технічних засобів, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача і її представника, позиція яких викладена в апеляційній скарзі та почута судом апеляційної інстанції, тому в задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи слід відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думку представника позивача і його представника ОСОБА_9 , які, кожен окремо заперечували проти задоволення апеляційної скарги сторони відповідача з викладених у відзиві підстав, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області №243/5970/17 від 20 лютого 2018 року, позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_10 про поділ спільного сумісного майна, яке набуло законної сили 04 квітня 2019 року, задоволені повністю. Визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за кожним по 1/2 частці житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 106,8 квадратних метри, житловою площею 63,1 квадратних метри, з господарськими спорудами та земельної ділянки, кадастровий номер :01:017:0164, загальною площею 0,1200 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку, площею 0,0600 га. розташовану у АДРЕСА_2 . Визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , право власності на автомобіль ВАЗ 01, державний номерний знак НОМЕР_1 .

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є співвласниками житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, а також земельної ділянки, розташованих за адресою АДРЕСА_1 , у розмірі по частці кожному.

Позивач ОСОБА_1 зазначає, що між ним та відповідачем ОСОБА_2 шлюб розірвано, будинок поділено, однак між ними відсутня згода щодо порядку користування майном, що є спільною частковою власністю, що позбавляє його права вільно користуватися та розпоряджатися своїм майном.

Так, Висновком експерта №3332-3337 за результатами Судової будівельно-технічної експертизи від 28 червня 2020 року, визначено два варіанти поділу спірного житлового будинку із незначним відступом від ідеальних часток співвласників із розрахунком компенсацій у зв`язку із відхиленням від ідеальних часток співвласників. Отже, є технічна можливість поділу і виділу в натурі земельної ділянки та житлового будинку із незначним відступом від ідеальних часток співвласників з розрахунком компенсацій.

Відповідно до дослідницької частини указаного Висновку запропонований судовим експертом варіант №1 поділу будинку, за яким першому співвласнику пропонується виділити 1/2 частини житлового будинку, яка складається з: коридор 1 площею 2,8 кв.м; кухня 2 площею 10,8 кв.м; житлова кімната 3 площею 21,2 кв.м; коридор 4-1 площею 7,54 кв.м; ванна- 5 площею 1,7 кв.м; туалет-6 площею 1,7 кв.м; приміщення 7, площею 3,9 кв.м. Також у виділ в натурі з урахуванням фактичного користування пропонуються наступні споруди: гараж Б площею 33,6 кв.м, інвентаризаційна вартість 166505 грн. Загальна площа приміщень будинку, які пропонуються у виділ в натурі першому власнику з урахуванням фактичного користування на момент огляду об`єкта експерта склала 51,34 кв.м .

Пропонується другому співвласнику наступні приміщення житлового будинку: коридор 1 площею 1,9 кв.м; коридор 4-2 площею 4,96 кв.м; коридор 8 площею 6,7 кв.м; житлова кімната 9 площею 9,6 кв.м; житлова кімната 10, площею 11,8 кв.м; житлова кімната 11, площею 13,4 кв.м; житлова кімната 12, площею 7,3 кв.м. Також у виділ в натурі з урахуванням фактичного користування пропонуються наступні споруди: сарай В 28,0 кв.м, інвентаризаційна вартість 107254 грн., душ-вбиральня Г 3 кв.м, інвентаризаційна вартість 14033 грн. Загальна площа приміщень будинку, які пропонуються у виділ в натурі другому власнику з урахуванням фактичного користування на момент огляду об`єкта експерта склала 55,66 кв.м.

Варіант №2 поділу будинку, за яким першому співвласнику пропонується виділити 1/2 частини житлового будинку, яка складається з: коридор 1 площею 2,8 кв.м; кухня 2 площею 10,8 кв.м; житлова кімната 3 площею 21,2 кв.м; коридор 4 площею 12,5 кв.м; ванна 5 площею 3,4 кв.м; туалет-6 площею 1,7 кв.м; коридор І площею 3,9 кв.м. Також у виділ в натурі з урахуванням фактичного користування пропонуються наступні споруди: сарай В площею 28,0 кв.м , інвентаризаційна вартість 107254 грн. Загальна площа приміщень будинку, які пропонуються у виділ в натурі першому власнику з урахуванням фактичного користування на момент огляду об`єкта експерта склала 51,34 кв.м .

Пропонується другому співвласнику наступні приміщення житлового будинку: коридор І площею 1,9 кв.м; коридор 4-2 площею 4,96 кв.м; коридор 8 площею 6,7 кв.м; житлова кімната 9 площею 9,6 кв.м; житлова кімната 10, площею 11,8 кв.м; житлова кімната 11, площею 13,4 кв.м; житлова кімната 12, площею 7,3 кв.м. Також у виділ в натурі з урахуванням фактичного користування пропонуються наступні споруди: гараж Б 33,6 кв.м, інвентаризаційна вартість 166505 грн., душ-вбиральня Г 3 кв.м, інвентаризаційна вартість 14033 грн. Загальна площа приміщень будинку, які пропонуються у виділ в натурі другому власнику з урахуванням фактичного користування на момент огляду об`єкта експерта склала 55,66 кв.м .

В загальне користування домоволодіння АДРЕСА_1 надходять наступні частки: огорожа №2, огорожа №3, ворота №1, замощення №4.

Загальна інвентаризаційна вартість частки домоволодіння АДРЕСА_1 першого варіанта поділу:

51,34 кв.м * 33377,29 грн. = 1713590,07 грн. + 166505 грн. = 1880095,07 грн.

55,66 кв.м * 33377,29 грн. = 1857779,96 грн. + 107254 грн. +14033 грн. = 1979066,96 грн.

Різниця між ідеальної частки інвентаризаційної вартості домоволодіння становить 1979066,96 грн. - 1880095,07 грн. = 98971,89 грн.

Загальна інвентаризаційна вартість частки домоволодіння АДРЕСА_1 другого варіанта поділу:

54,3 кв.м * 33377,29 грн. = 1812386,85 грн. + 107254 грн. = 1919640,85 грн.

52,7 кв.м * 33377,29 грн. = 1758983,18 грн. + 166505 грн. +14033 грн. = 1939521,18 грн.

Різниця між ідеальної частки інвентаризаційної вартості домоволодіння становить 1919640,85 грн. - 1939521,18 грн. = 19880,33 грн.

Для першого варіанта розподілу земельної ділянки АДРЕСА_1 було використано графічний Додаток №3.

Згідно Додатку №3 у спільне користування співвласникам пропонується земельна ділянка площею 183,0 кв.м по наступним межам: точка розташована на межі між двома земельними ділянками № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 ; від точки А до точки Б вздовж АДРЕСА_1 на відстань 18,2 м; від точки Б до точки В вздовж межі з домоволодінням АДРЕСА_5 на відстань 18,45м; від точки В до точки Г в глибину земельної ділянки у напрямку домоволодіння АДРЕСА_3 на відстань 9,10м; від точки Г до точки Д в глибину земельної ділянки у напрямку домоволодіння АДРЕСА_3 на відстань 9,10м.

Згідно Додатку №3 першому співвласнику пропонується земельна ділянка площею 434,5 кв.м по наступним межам: від точки Д до точки Е вздовж межі домоволодіння АДРЕСА_3 на відстань 47,55м; від точки Е до точки Ж в глибину земельної ділянки домоволодіння АДРЕСА_1 на відстань 9,10м; від точки Ж до точки Г в глибину земельної ділянки домоволодіння АДРЕСА_1 на відстань 47,55м; від точки Г до точки Д в глибину домоволодіння АДРЕСА_4 на відстань 9,10м.;

Згідно Додатку №3 другому співвласнику пропонується земельна ділянка площею 434,5 кв.м по наступним межам:від точки В до точки З вздовж межі з домоволодінням АДРЕСА_5 на відстань 47,55м; від точки З до точки Ж в глибину земельної ділянки домоволодіння АДРЕСА_1 на відстань 9,10м; від точки Ж до точки Г в глибину земельної ділянки домоволодіння АДРЕСА_1 на відстань 47,55м; від точки Г до точки В в глибину домоволодіння

АДРЕСА_10 було використано графічний Додаток №4.

Згідно Додатку №4 у спільне користування співвласникам пропонується земельна ділянка площею 183,0 кв.м по наступним межам: точка розташована на межі між двома земельними ділянками № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 ; від точки А до точки Б вздовж АДРЕСА_1 на відстань 18,2 м; від точки Б до точки В вздовж межі з домоволодінням АДРЕСА_5 на відстань 18,45м; від точки В до точки Г в глибину земельної ділянки у напрямку домоволодіння АДРЕСА_3 на відстань 9,10м; від точки Г до точки Д в глибину земельної ділянки у напрямку домоволодіння АДРЕСА_3 на відстань 9,10м.

Згідно Додатку №4 першому співвласнику пропонується земельна ділянка площею 434,5 кв.м по наступним межам: від точки Д до точки Е вздовж межі домоволодіння АДРЕСА_3 на відстань 47,55м; від точки Е до точки Ж в глибину земельної ділянки домоволодіння АДРЕСА_1 на відстань 9,10м; від точки Ж до точки Г в глибину земельної ділянки домоволодіння АДРЕСА_1 на відстань 47,55м; від точки Г до точки Д в глибину домоволодіння АДРЕСА_4 на відстань 9,10м.;

Згідно Додатку №4 другому співвласнику пропонується земельна ділянка площею 434,5 кв.м по наступним межам:від точки В до точки З вздовж межі з домоволодінням АДРЕСА_5 на відстань 47,55м; від точки З до точки Ж в глибину земельної ділянки домоволодіння АДРЕСА_1 на відстань 9,10м; від точки Ж до точки Г в глибину земельної ділянки домоволодіння АДРЕСА_1 на відстань 47,55м; від точки Г до точки В в глибину домоволодіння АДРЕСА_8 на відстань 9,10м.

Даний порядок користування відображає ідеальні долі співвласників, що складають 1/2 (434,5 кв.м), (434,5 кв.м) та ділянку спільного користування під двором (183 кв.м).

При проведенні огляду на земельній ділянці по АДРЕСА_2 було оглянуто дві теплиці.

При будівництві Теплиці №1, розташованої на земельній ділянці по АДРЕСА_2 , буди використані будівельні матеріали: сталь листова товщиною 40*4 мм, 36,8 м.п, куточок сталевий рівнополочний, гарячекатаний 40*40*4мм 309,92 м.п, скло тепличне, товщиною 4 мм 48,4 кв.м, скло тепличне товщиною 8 мм 28,5 кв.м.

Теплиця №2 збудована господарським методом з використанням будівельних матеріалів, які на момент огляду мають фізичний знос понад 70% (необхідна повна заміна). Виходячи з викладеного споруда не відповідає початковим експлуатаційним властивостям, тому встановити вартість будівельних матеріалів, використаних на її будівництво на час проведення дослідження не виявляється можливим.

Дійсна вартість використаних будівельних матеріалів об`єкта теплиць, розташованих на земельній ділянці по АДРЕСА_2 , а момент проведення експертизи, становить 22 603,41 грн.

Висновок експерта №3332-3337 за результатами Судової будівельно-технічної експертизи від 28 червня 2020 року, не викликає у суду сумнівів, а тому приймається судом до уваги як належний доказ по справі, оскільки складений судовим експертом ОСОБА_11 , який займає посаду судового експерта лабораторії інженерно-технічних видів досліджень Донецького НДІСЕ та має повну вищу освіту, кваліфікаційний рівень магістр, спеціальність інженер будівельник, кваліфікацію судового експерта 5-го класу, з правом проведення судових експертиз за спеціальностями 10.6 «Дослідження об`єктів нерухомості, будівельних матеріалів, конструкцій та відповідних документів», стаж експертної роботи з 2018 року; кваліфікацію судового експерта 5 класу з правом проведення судових експертиз по спеціальностях 10.7 «Розподіл земель та визначення порядку користування земельними ділянками», 10.10 «Визначення оціночної вартості будівельних об`єктів і споруд». Свідоцтво ДНДІСЕ МЮ України про присвоєння кваліфікації судового експерта №56/19 від 28 березня 2019 року, стаж експертної роботи з 2019 року, строк діє Свідоцтва до 28 березня 2024 року.

Дослідження проведено методом візуального огляду, вимірів, фотографування та по матеріалам цивільної справи, співставлення з вимогами нормативних документів.

В уточнених позовних вимогам позивач ОСОБА_1 , як для першого співвласника цього майна, обрав для себе саме перший варіант поділу будинку та земельної ділянки, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до Висновку експерта №3332-3337 за результатами Судової будівельно-технічної експертизи від 28 червня 2020 року.

Відповідач ОСОБА_2 уточнений позов ОСОБА_1 із запропонованим поділом відповідно до першого варіанту поділу спірного майна отримала, однак не виказувала свої заперечення щодо поділу майна саме за першим варіантом поділу та визначення нумерацію співвласників за цим варіантом.

Суд першої інстанції ухвалив рішення щодо поділу майна саме за першим варіантом поділу будинку та Додатком АДРЕСА_11 , зазначеного у Висновку експерта №3332-3337 за результатами Судової будівельно-технічної експертизи від 28 червня 2020 року.

При ухваленні рішення суд першої інстанції на підставі наявних у справі доказів, виходив з того, що оскільки що між сторонами періодично виникають спори з приводу спільного володіння майном, у висновку експерта, за першим варіантом якого поділ житлового будинку є технічно можливим в межах приміщень, якими фактично користуються сторони, а тому таке виділення не порушує права відповідача, тому суд дійшов висновку, що уточнені вимоги позивача ОСОБА_1 про поділ спірного житлового будинку за першим варіантом, запропонованим у Висновку судової будівельно-технічної експертизи від 28 червня 2020 року № 3332-3337 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

В ході розгляду справи судом та проведення у ній судової експертизи позивач ОСОБА_1 обрав один із запропонованих варіантів поділу спірного будинку та земельної ділянки з відступом від ідеальної частки співвласників, обравши собі варіант такого поділу з присудженням йому меншої частини цього майна, тому з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 підлягає стягненню грошова компенсація за зменшення його частки, розмір якої складає, відповідно до Висновку експерта №3332-3337 за результатами судової будівельно технічної експертизи від 28 червня 2020 року, за першим варіантом поділу 98 971,89 грн.

Висновком експерта №3332-3337 за результатами судової будівельно-технічної експертизи від 28 червня 2020 року, встановлено, що при проведенні огляду на земельній ділянці по АДРЕСА_2 було оглянуто дві теплиці. При будівництві Теплиці №1, буди використані будівельні матеріали: сталь листова товщиною 40*4 мм, 36,8 м.п, куточок сталевий рівнополочний, гарячекатаний 40*40*4мм 309,92 м.п, скло тепличне, товщиною 4 мм 48,4 кв.м, скло тепличне товщиною 8мм 28,5 кв.м. Теплиця №2 збудована господарським методом з використанням будівельних матеріалів, які на момент огляду мають фізичний знос понад 70% (необхідна повна заміна). Виходячи з викладеного споруда не відповідає початковим експлуатаційним властивостям, тому встановити вартість будівельних матеріалів, використаних на її будівництво на час проведення дослідження не виявляється можливим. Дійсна вартість використаних будівельних матеріалів об`єкта теплиць, розташованих на земельній ділянці по АДРЕСА_2 , а момент проведення експертизи, становить 22603,41 грн.

Вирішуючи питання щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача половини вартості використаних будівельних матеріалів об`єкта теплиць, розташованих на земельній ділянці по АДРЕСА_2 у розмірі 11301,55 грн., суд виходив з того, що дві належні позивачу петлиці є спільною сумісною власністю подружжя та підлягають поділу у рівних частках, та оскільки на час проведення дослідження, встановити вартість будівельних матеріалів, використаних на будівництво Теплиці №2, яка збудована господарським методом з використанням будівельних матеріалів, які на момент огляду мають фізичний знос понад 70% (необхідна повна заміна) не виявляється можливим, половина вартості використаних будівельних матеріалів на зведення цих теплиць за результатами судової будівельно-технічної експертизи від 28 червня 2020 року, складає 11 301,55 грн. (22603,41 грн. /2).

Колегія суддів повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції, які є належно обґрунтованими, такими, що відповідають нормам матеріального права та підтверджуються наявними у справі доказами, та не може погодитись з доводами представника відповідача ОСОБА_8 викладеними в апеляційній скарзі щодо незаконності оскаржуваного судового рішення, з огляду на таке.

Згідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Конституцією України (стаття 41) та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною першою статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема статтею 1 Першого протоколу до неї, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено і в статті 41 Конституції України (ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним).

У статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Згідно із частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно із частинами першою, другою статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

У Постанові Верховного Суду від 13 липня 2023 року у справі № 583/2924/20 зазначено, що у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено його відокремлену частину, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася.

У Постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі №6-1443цс16 сформульовано висновок про те, що визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників. Якщо в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина нерухомого майна, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на це майно.

У Постанові Верховного Суду України від 10 травня 2023 року у справі №404/7307/14 зазначено, що учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна. Якщо в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина нерухомого майна, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на це майно.

Згідно із усталеною судовою практикою при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку.

Так, згідно з частинами першою, другою, четвертою, п`ятою статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема, на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (стаття 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Системне тлумачення частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України дає підстави для висновку, що згоду на отримання компенсації за частину майна при його поділі повинен надати той з подружжя, на чию користь така компенсація присуджується, оскільки іншому з подружжя присуджується майно.

Вимога одного з подружжя про стягнення з іншого з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно не породжує обов`язку такого у відповідача попередньо вносити відповідну грошову суму на депозитний рахунок суду.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 04 листопада 2020 року у справі № 662/1069/17.

Позивач ОСОБА_1 у своїх вимогах застосовував поєднання способів поділу майна між подружжям, а саме просив в порядку його поділу визнати за ним право власності на 1/2 частину спірних земельної ділянки та розташованого на ній житлового будинку, а також виділити йому в натурі частину цього майна та припинити на них спільну часткову власність сторін.

В ході розгляду справи судом та проведення у ній судової експертизи ОСОБА_1 обрав один із запропонованих варіантів поділу спірного будинку та земельної ділянки з відступом від ідеальної частки співвласників, обравши собі варіант такого поділу з присудженням йому меншої частини цього майна. Відповідач під час судового розгляду справи заперечень щодо обраного позивачем варіанту поділу спільного майна не надала, свого варіанту розподілу не запропонувала, тому суд на законних підставах стягнут з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 грошову компенсацію за зменшення його частки, розмір якої складає, відповідно до Висновку експерта №3332-3337 за результатами судової будівельно технічної експертизи від 28 червня 2020 року, за першим варіантом поділу 98 971,89 грн, припинивши за сторонами право спільної часткової власності на житловий будинок та земельну ділянку.

Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, яка не потребує доказування та не потребує встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує, поки не спростована.

Презумпція спільності майна подружжя поширюється у тому числі і на те майно, яке було нажите у період шлюбу, але оформлене і зареєстроване на ім`я одного з подружжя.

Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 року у справі № 6-843цс17, постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06.02.2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05.04.2018 року у справі №404/1515/16-ц та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 року у справі № 372/504/17.

Так, Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області №243/5970/17 від 20 лютого 2018 року, позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_10 про поділ спільного сумісного майна, яке набуло законної сили 04 квітня 2019 року, задоволені повністю, та крім інших позовних вимог за нею визнано право власності на земельну ділянку, площею 0,0600 га. розташовану у АДРЕСА_2 . Цим рішенням встановлено, що земельна ділянка площею 0,0600 га, яка розташована у АДРЕСА_2 була придбана під час шлюбу з ОСОБА_2 .

Позивач ОСОБА_1 зазначав, що під час перебування у шлюбі з ОСОБА_2 , ними на земельній ділянці, розташованій у АДРЕСА_2 , були зведені 2 теплиці.

Висновком експерта №3332-3337 за результатами судової будівельно-технічної експертизи від 28 червня 2020 року, встановлено, що при проведенні огляду на земельній ділянці по АДРЕСА_2 було оглянуто дві теплиці. При будівництві Теплиці №1, розташованої на земельній ділянці по АДРЕСА_2 , буди використані будівельні матеріали: сталь листова товщиною 40*4 мм, 36,8 м.п, куточок сталевий рівнополочний, гарячекатаний 40*40*4мм 309,92 м.п, скло тепличне, товщиною 4 мм 48,4 кв.м, скло тепличне товщиною 8мм 28,5 кв.м. Теплиця №2 збудована господарським методом з використанням будівельних матеріалів, які на момент огляду мають фізичний знос понад 70% (необхідна повна заміна). Виходячи з викладеного споруда не відповідає початковим експлуатаційним властивостям, тому встановити вартість будівельних матеріалів, використаних на її будівництво на час проведення дослідження не виявляється можливим. Дійсна вартість використаних будівельних матеріалів об`єкта теплиць, розташованих на земельній ділянці по АДРЕСА_2 , а момент проведення експертизи, становить 22603,41 грн.

Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

За встановлених в судовому засіданні обставин справи, суд першої визнав спільною сумісною власністю подружжя дві теплиці, які розташовані на земельній ділянці по АДРЕСА_2 , оскільки ці теплиці розташовані на земельній ділянці, яка належить ОСОБА_2 та дійшов вірного висновку на про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 вартості використаних будівельних матеріалів на зведення цих теплиць, яка відповідно до Висновку експерта №3332-3337 за результатами судової будівельно-технічної експертизи від 28 червня 2020 року, складає 11 301,55 грн. (22603,41 грн. /2).

Доводи сторони відповідача про те, що суд розглянув тільки первісний позов, а про існування зустрічного позову у цьому провадженні забув, що згодом в системи електронного суду з`явилась ухвала від 19.12.2023, якою зустрічний позов було залишено без розгляду, у зв`язку з неявкою позивача в судове засідання двічі, що станом на 07.02.2024 ухвала про залишення позову без розгляду в ЄДРСР відсутня колегія суддів вважає необґрунтованими.

Так, матеріали справи містять ухвалу суду першої інстанції від 19 грудня 2023 року про залишення зустрічної позовної заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_10 , за участю третьої особи приватного нотаріуса Слов`янського міського норатіального округу Донецької області Бігуна В.В. про визнання удаваним правочину, визнання права власності, поділ майна, без розгляду з підстав повторної неявки в судове засідання позивача належним чном повідомленого про день, час і місце судового розгляду справи (а.с.169-173, т.1).

Окрім того, за даними Єдиного державного реєстру судових рішень ухвала суду першої інстанції про залишення зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 без розгляду надіслана судом для оприлюднення в день виготовлення ухвали 19.12.2023, зареєстрована -19.12.2023 та забезпечено загальний доступ 20.12.2023 року, що спростовує доводи представника відповідача про відсутність зазначеного судового рішення у ЄДРСР станом на 07.02.2024 року.

Доводи сторони відповідача про неналежне повідомлення відповідача та її представника про день, час та місце розгляду справи, колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на таке.

Матеріалами справи встановлено, що справа в провадженні суду першої інстанції знаходиться з червня 2028 року, при цьому відповідач ОСОБА_2 та її представник адвокат Сенько В.М., у судове засідання не з`явилися, про дату час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки у судове засідання суду не повідомили ( том 2 а.с.125,126, 130,131,142, 143,144, 145,155, 156,157,158).

Відповідно до ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

У відповідності до положень п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України «У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Матеріалами справи встановлено, що кореспонденція, яка направлялася на адресу ОСОБА_2 нею не отримувалася та поверталася до суду з довідкою поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» ( том 2 а.с. 125,131,142,144,155,158).

Також матеріалами справи встановлено, що кореспонденція, яка направлялася на адресу представника відповідача - адвоката Сенько В.М. ним не отримувалася та повертаоася до суду з довідкою поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» (том 2 а.с. 126,130,143,145,156,157).

Відповідно до пункту 3 частини сьомої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Зазначене узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постановах: від 09 серпня 2019 року у справі № 906/142/18, провадження № 12-109гс19; від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17, провадження № 14-507цс18; від 10 травня 2023 року № 755/17944/18 провадження №61-185св23.

Таким чином, відповідач ОСОБА_2 та її представник - адвокат Сенько В.М. в судовому засіданні участі не приймали жодного разу та про причини неявки суд не повідомляли та не зверталися з заявами про розгляд справи у їх відсутності, хоча були належним чином повідомленими про дату судового розгляду, що свідчить про умисне неотримання ними судових повісток.

До аналогічного висновку прийшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, та у Постанові № 591/4832/22 від 01 грудня 2023 року зазначив, що довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку з «відсутністю за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки.

Окрім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Так, у рішенні «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року Європейський Суд з прав людини наголосив, що «сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження».

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Таким чином, у рішенні суд першої інстанції, врахувавши неодноразову неявку сторони відповідача в судове засідання, ненадання суду заяв або клопотань про проведення розгляду за вітсутності сторони відповідача або про відкладення розгляду справи, повернення кореспонденції надісланої на відому суду адресу з позначною поштового відділення: «адресат відсутній за вказаною адресою», дійшов вірного висновку про належне повідомлення сторони відповідача про день, час і місце судового розгляду справи та, враховуючи згоду позивача ухвалив заочне рішення.

Перевіривши справу, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормою матеріального права, яка підлягає застосуванню, повно, всебічно та обґрунтовано встановив обставини справи, надав належну оцінку наявним у справі доказам, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення про задоволення позову, яке відповідає вимогам ст.ст.263, 264 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до ухвалення незаконного судового рішення.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 , від імені та і інтересах якої діє представник адвокат Статіва Олена Володимирівна залишити без задоволення.

Заочне рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 19 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 29 липня 2024 року

Головуючий:

Судді: