Справа № 404/8623/23
Номер провадження 2/404/2057/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2024 року м. Кропивницький

Кіровський районний суд м. Кіровограда в складі:

головуючої судді - Варакіної Н.Б.

за участю секретаря Щербини А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (, вул. Ф. Ернста, 3, м. Київ, 03048), Державної казначейської служби України (, вул. Бастіонна, 8, м. Київ, 01601), Управління державної казначейської служби в Кіровоградській області (, вул. В. Перспективна, 31/36, м. Кропивницький, 25006) про стягнення матеріальної шкоди та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, Державної казначейської служби України, Управління державної казначейської служби в Кіровоградській області про стягнення матеріальної шкоди та моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначив, що 16.07.2023 був безпідставно зупинений інспекторами взводу 2 роти 4 батальйону УПП в Кіровоградській області. 23.07.2023 року інспектором взводу 2 роти 4 батальйону УПП в Кіровоградській області складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП України.

Постановою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 04.09.2023 року його визнано невинним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП України, справу закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП України в зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Внаслідок незаконного складання протоколу позивач був позбавлений можливості впродовж 1,5 місяці вести звичний спосіб життя, внаслідок чого зазнав суттєвих моральних страждань, оскільки факт незаконного безпідставного звинувачення в тому, що він споживає наркотики і в такому стані керую автомобілем, негативно вплинули на стосунки з оточуючими та ділову репутацію. Крім того, змушений був доводити свою невинуватість в суді, відновлювати авторитет та ділову репутацію, що потребує значних зусиль та багато часу.

Посилається на те, що через незаконні дії посадових осіб перебував під слідством 1,5 місяців, тому з урахуванням положень ст. 13 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів, досудового розслідування, прокуратури та суду» має право на відшкодування моральної шкоди, розмір якої складає 10 050 грн, з розрахунку 6700 грн розмір мінімальної зарплати у 2023 році на 1,5 місяці. Крім того, просить відшкодувати понесені витрати на правову допомогу в розмірі 10 000 грн.

Також зазначає, що 22.08.2023 року звернувся до Кіровоградського НДКЦЕ МВС України для проведення дослідження за спеціальністю 8.6. «Дослідження наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів», фактичний результат якого вплинув на постанову суду, якою його визнано невинуватим у правопорушенні, передбаченому ч.1 ст.130 КУпАП України. Вартість вказаного дослідження склала 2868 грн, що підтверджується рахунком фактурою № 257 від 22.08.2023. Також, під час адміністративного провадження, з метою доказу своєї невинуватості поніс видатки в розмірі 859,50 грн на аналіз у лабораторії «Діла» замовлення № 993645998 від 20.07.2023.

А тому, просить стягнути на свою користь матеріальну шкоду у розмірі 3727,50 грн, моральну шкоду у розмірі 10050 грн, відшкодування понесених витрат на правничу допомогу 10 000 грн та судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 24 жовтня 2023 року відкрито загальне позовне провадження по справі.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 03 квітня 2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті.

07 листопада 2023 року від представника відповідача Державної казначейської служби України та Головного управління Державноїказначейської служби України в Кіровоградській області до суду надійшов відзив. В обґрунтування відзиву зазначено, що шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України ).У даній справі суб`єктом заподіяння шкоди, на думку позивача, є відповідальна особа патрульної поліції, під час здійснення безпосередньо покладених на неї службових обов`язків.Департамент патрульної поліції та його підрозділи забезпечують публічну безпеку й порядок, охороняють права й свободи людини, інтереси суспільства й держави, протидіють злочинності. До обов`язків патрульної служби не входить здійснення оперативно-розшукової діяльності, досудового розслідування. За вказаних обставин, спірні правовідносини, які є предметом розгляду у даній справі, не регулюються нормами Закону №266/94. Вважає, що матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження наявності встановленої незаконності дій відповідальної посадової особи патрульної поліції, причинно-наслідкового зв`язку між діями заподіювала та шкодою, на яку посилається позивач. Щодо стягнення моральної шкоди зазначив, що за відсутності інших доказів, які б свідчили про настання негативних наслідків для позивача в зв`язку з ситуацією, в якій він опинився через притягнення його до відповідальності, можна стверджувати про недоведеність позивачем факту настання негативних наслідків, зазначених ним у позовній заяві. Просив у позові відмовити в повному обсязі.

16 листопада 2023 року від представника відповідача Департаменту патрульної поліції Національної поліції України надійшов відзив на позовну заяву. В обґрунтування зазначила, що 16.07.2023 року о 20-30 год. ОСОБА_1 керував автомобілем «Volkswagen», державний номер НОМЕР_2 , по вул. Київській, 46, в м. Кропивницькому в стані наркотичного сп`яніння, що підтверджується висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 618 від 16.07.2023, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.Працівниками поліції в повній мірі дотримано процедуру проведення огляду на стан сп`яніння від 16.07.2023 відносно ОСОБА_1 у відповідності до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерством охорони здоров`я України від 09.11.2015 року №1452/735.23.07.2023 складений протокол серії ААД №036883 відносно ОСОБА_1 на підставі висновку результатів медичного огляду з метою виявлення стану наркотичного сп`яніння, що знижують увагу та швидкість реакції №618 від 16.07.2023.Крім цього, інспектором поліції роз`яснено ОСОБА_1 , що протокол складається на підставі висновку медичного огляду № 618 від 16.07.2023, яким встановлено виявлення наркотичного сп`яніння у позивача, також повідомлено, що розгляд справи не проводиться, а складається протокол, який направляється до суду для розгляду та прийняття рішення. Позивачем написано пояснення, в якому він зазначає, що вживає кожного дня під час обіду булочки з маком.Вважає, що поліцейський діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Законом України «Про Національну поліції» та КУпАП, виконуючи свої службові обов`язки, не порушивши при цьому процедуру проходження медичного огляду особи на стан сп`яніння, до позивача спецзасоби не застосовувались, він не затримувався та під слідством не перебував.Скарг щодо неправомірних дій працівників поліції від позивача, чи його захисника до управління патрульної поліції в Кіровоградській області Департаменту патрульної поліції не надходило.Доказів, які б свідчили про наявність неправомірних дій відносно позивача, відповідно до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, останнім не надано. У зв`язку із цим вважає, що звертаючись до суду, позивач та його представник діяли недобросовісно та пред`явили необґрунтований позов, завідомо знаючи, що протокол є джерелом доказування, а не владним рішенням посадової особи.Позивач мав можливість і скористався встановленими законом процедурами доведення своєї позиції при розгляді справи про адміністративне правопорушення і у повній мірі скористався правами, зокрема на захист та на доведення своєї невинуватості перед незалежним судом. В той же час, реалізація позивачем свого процесуального права на захист та доведення своєї невинуватості в межах розгляду протоколу не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки це не є порушенням його прав, і є достатньою моральною сатисфакцією у даній ситуації. На підтвердження обставин стосовно начебто отриманої моральної шкоди позивач не надав жодних достатніх та достовірних доказів окрім власних слів. Просить у позові відмовити в повному обсязі.

24 січня 2024 року від представника позивача адвоката Ковальової Т.П. надійшла відповідь на відзив.

30 січня 2024 року від представника відповідача Департаменту патрульної поліції надійшли заперечення.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Ковальова Т.П. позов підтримала, посилаючись на обставини викладені у позові, просила задовольнити.

Представник відповідача Департаменту патрульної поліції Національної поліції України в судовому засіданні проти позову заперечила, посилаючись на обставини викладені у відзиві, просить відмовити позивачу в заявлених вимогах в повному обсязі.

Представник Державної казначейської служби України та Головного управління Державноїказначейської служби України в Кіровоградській області в судове засідання не з`явився, до суду надав відзив, в якому просив відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо відмови в задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Судом встановлено, що 16.07.2023 ОСОБА_1 був зупинений інспекторами взводу 2 роти 4 батальйону УПП в Кіровоградській області.

23.07.2023 року інспектором взводу 2 роти батальйону УПП в Кіровоградській області відносно ОСОБА_1 складений протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП України.

Постановою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 04.09.2023 ОСОБА_1 визнано невинним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП України, справу закрито на підставі п.1 ст.247 КУпАП України в зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

24.08.2023 року ОСОБА_2 звернувся до Міністра внутрішніх справ та Генерального прокурора зі скаргою на незаконні дії працівників поліції, яка в подальшому перенаправлена до управління патрульної поліції в Кіровоградській області ДПП та зареєстрована за вхідним П-15599 від 24.08.2023.

За результатами розгляду скарги ініційоване службове розслідування про можливе порушення службової дисципліни окремими працівниками УПП в Кіровоградській області ДПП.

Висновком службового розслідування від 16.10.2023 встановлено факт порушення службової дисципліни старшим лейтенантом поліції ОСОБА_3 , а саме в частині проведення особистого огляду речей ОСОБА_1 без залучення двох понятих та складання протоколу або відповідного запису у протоколі про адміністративне правопорушення, та перегляду змісту інформації у телефоні останнього та застосовано щодо ОСОБА_3 дисциплінарне стягнення у вигляді догани.

Крім цього, дослідивши матеріали службового розслідування дисциплінарною комісією факту порушення службової дисципліни старшим лейтенантом поліції ОСОБА_4 , який складав протокол про адміністративне правопорушення, не виявлено.

Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, згідно з частиною другої цієї статті є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За загальними положеннями, передбаченими статтею 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

Відповідно до ч. ч. 2 - 4 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 3 ст. 83 ЦПК України, позивач повинен надати докази разом із позовною заявою. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними, що регламентує ст. ст. 77, 78, 79 ЦПК України, тобто докази повинні містити інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Дисциплінарною комісією встановлено факт порушення службової дисципліни старшим лейтенантом поліції ОСОБА_3 , лише в частині проведення особистого огляду речей ОСОБА_5 , а саме без залучення двох понятих та складання протоколу. А отже, скарга ОСОБА_1 на незаконні дії працівників поліції щодо складених відносно нього адміністративних матеріалів не знайшла свого підтвердження.

Матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження наявності встановленої незаконності дій відповідальної посадова особи патрульної поліції, причинно-наслідкового зв`язку між діями заподіювала та шкодою, на яку посилається позивач, а тому в задоволенні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди слід відмовити.

Що стосується вимог про стягнення моральної шкоди в розмірі 10050 грн., суд приходить до наступного висновку.

Позивач стверджує, що внаслідок незаконного складання протоколу він був позбавлений можливості впродовж 1,5 місяці вести звичний спосіб життя та зазнав суттєвих моральних страждань, крім цього, через незаконні дії посадових осіб перебував під слідством 1,5 місяці, застосовуючи при цьому урахування положень ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду», хочу пояснити наступне:

Позивач вважає, що має право отримати грошову компенсацію за спричинену йому моральну шкоду, посилаючись на Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду».

Посилання на даний Закон витікає із хибного розуміння позивачем сфери його дії. У правовідносинах щодо відшкодування шкоди позивачу по даній справі Закон застосуванню не підлягає.

Однак, відповідно до положень цього ж Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок:

1)незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян;

2)незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу.

Тобто, дана норма права є диспозитивною, а перелік підстав з приводу яких наступає право на відшкодування шкоди є вичерпним.

Крім цього, ст.5 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» визначено перелік органів, оперативні підрозділи яких можуть здійснювати оперативно-розшукову діяльність. Проведення оперативно - розшукової діяльності іншими підрозділами зазначених органів, підрозділами інших міністерств, відомств, громадськими, приватними організаціями та особами забороняється.

Відповідно до ст. ст. 1,5 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність», Закону України «Про Національну поліцію», інспектор взводу №2 роти №4 батальйону УПП в Кіровоградській області ДПП старший лейтенант поліції Зеленяк В.В., який складав відносно Позивача протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №036883 від 23.07.2023, не є особою, що здійснює оперативно-розшукову діяльність або досудове розслідування.

Крім цього, відповідно до Положення про Департамент патрульної поліції, затвердженого наказом Національної поліції України від 06.11.2015 № 73, у редакції наказу Національної поліції України від 01.04.2020 № 272, Департамент не є органом Національної поліції, який здійснює оперативно - розшукову діяльність або досудове розслідування. В тому числі, структурний підрозділ Департаменту - управління патрульної поліції в Кіровоградській області ДПП не вповноважений здійснювати оперативно-розшукову діяльність або досудове розслідування.

Крім цього, працівники поліції позивача не затримували, та під слідством він не перебував, а доводи наведені позивачем в позовній заяві щодо цього факту не підтверджені належними та допустимими доказами.

Відповідно до змісту ч. 1, 2 ст. 1176 ЦК, дана стаття підлягає застосуванню лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у разі незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Аналогічна правова позиція міститься у пунктах 5.6 і 5.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18)

Підставою для відшкодування шкоди позивач вважає неправомірні дії працівника поліції в частині складання протоколу про притягнення до адміністративної відповідальності. Дані положення відсутні в переліку передбаченому ч. 1 ст. 1176 ЦК. Враховуючи дані обставини вбачається факт відсутності спеціальних підстав для застосування положень статті 1176 ЦК України. (Аналогічні висновки щодо подібних правовідносин викладені Верховним Судом України у постанові від 25 травня 2016 року (справа № 6-440цс16).

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення, в розумінні статті 251 КУпАП, є доказом у справі про адміністративне правопорушення. Протокол про адміністративне правопорушення встановлює лише виявлені порушення, однак, не породжує будь-яких правових наслідків для особи, не встановлює її прав і обов`язків та не є рішенням посадової особи.

Відповідно до п. 5 Постанови ПВС України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

Крім того, відповідно до роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 (із змінами і доповненнями від 25 травня 2001 року № 5 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно - правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні.

В постанові Верховного Суду від 08 лютого 2018 року по справі № 454/1213/16-ц зазначено наступне.

Положеннями ч.ч. 1-3 ст.23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1)у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2)у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3)у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4)у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

У своєму позові, заявлені вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди у сумі 13 777 гривень позивач визначив без чітко сформульованих критеріїв визначення розміру, адже не існує точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності осіб.

Відповідно до частини 3 ст. 12 та частини 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Всупереч вказаним нормам права, позивач цих обставин не довів, оскільки не надав достатніх та допустимих доказів, на підтвердження пояснень про заподіяння йому працівниками поліції моральної шкоди, яка згідно з частиною 2 ст. 23 ЦК України полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Твердження позивача, викладені у позовній заяві про заподіяння йому моральної шкоди, яка полягала у цілій низці обставин не забезпечені належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, а тому до уваги судом братись не можуть.

Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1)якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2)якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3)в інших випадках, встановлених законом.

Статтею 1174 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Зазначені норми кодексу є спеціальними, оскільки передбачають певні особливості, відмінні від загальних правил деліктної відповідальності (стаття 1166 ЦК У країни), а саме наявність владно-адміністративного, тобто обов`язкового одностороннього характеру дій органів державної влади, місцевого самоврядування; завдання шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльність зазначених суб`єктів; настання відповідальності незалежно від вини цих органів.

Сферою застосування зазначених норм є правовідносини із заподіяння шкоди фізичній чи юридичній особі у зв`язку із прийняттям зазначеними суб`єктами незаконних рішень, вчинення ними незаконних дій чи неправомірної бездіяльності при здійсненні ними своїх владних повноважень, визначених Конституцією і законодавством України.

Враховуючи вищевикладене суд вважає, що вимоги позивача про відшкодування завданої йому моральної шкоди не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Позивач не надав жодного доказу на підтвердження порушення своїх прав незаконними діями патрульних поліцейських. Позивач зазначає, що зазнав моральних страждань, при цьому, взагалі не зрозуміло, що саме призвело до негативних наслідків, та до яких саме. Відтак, у суті позову відсутня наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням поліцейських та вини останніх в її заподіянні.

Докази є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, що закріплено ч. 1 ст. 76 ЦПК України.

Згідно ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що вимоги позивача є такими, що не підлягають задоволенню, адже до суду не надано належних та допустимих доказів, які підлягають обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають, а саме наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 1166, 1173, 1174 ЦК України, ст. 56 Конституції України, ЗУ «Про Національну поліцію», ст. ст. 4, 12, 51 ЦПК України,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (, вул. Ф. Ернста, 3, м. Київ, 03048), Державної казначейської служби України (, вул. Бастіонна, 8, м. Київ, 01601), Управління державної казначейської служби в Кіровоградській області (, вул. В. Перспективна, 31/36, м. Кропивницький, 25006) про стягнення матеріальної шкоди та моральної шкоди відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено протягом 30 днів з дня його складення, шляхом подачі апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду.

Рішення суду складено 26.11.2024.

Суддя Кіровського Н. Б. Варакіна

районного суду

м.Кіровограда