КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 939/31/23 Головуючий у суді першої інстанції - Міланіч А.М.
Номер провадження № 22-з/824/1203/2024 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
У Х В А Л А

іменем України

29 липня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 , подану представником Кушніром Олександром Петровичем , про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Бородянська державна нотаріальна контора Бучанського району Київської області, про визнання договору дарування недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 13 травня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 - Кушнір О.П. подав апеляційну скаргу 08 липня 2024 року.

15 липня 2024 року на адресу апеляційного суду надійшла заява від представника ОСОБА_1 - адвоката Кушніра О.П. про забезпечення позову, яка мотивована тим, що предметом спору в даній справі є визнання недійсним договору дарування від 21 вересня 2011 року квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та скасування державної реєстрації права власності на квартиру.

Так, адвокат Кушнір О.П. зазначає, що після ухвалення оскаржуваного рішення відповідач ОСОБА_3 повідомила ОСОБА_1 про необхідність звільнення спільної квартири.

В подальшому, сусідка ОСОБА_1 повідомила про залучення відповідачем Агентства нерухомості до продажу спірної квартири, спеціалісти якого почали показ квартири потенційним покупцям.

Крім того, заявник вказує, що 13 червня 2024 року на платформі оголошень OLX у розділі продажу нерухомого майна ОСОБА_1 виявив оголошення щодо продажу спірної квартири.

Відтак, позивач вважає, що незастосування заходу забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно та відчуження спірної квартири, покупець буде вважатись добросовісним набувачем і ОСОБА_1 буде позбавлений можливості захистити своє порушене право з використанням правового механізму, передбаченого статтями 215-216 ЦПК України, тобто буде неможливим повернення квартири у власність позивача у випадку скасування апеляційним судом рішення суду першої інстанції та задоволення даного позову.

Враховуючи вищевикладене, представник ОСОБА_1 - адвокат Кушнір О.П. просив задовольнити подану заяву про забезпечення позову.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що заява підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до вимог ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Отже, забезпечення позову - це вжиття судом, в провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом про присудження реальне виконання позитивно прийнятого рішення. Такий інститут цивільно-процесуального законодавства передбачений з метою попередження несумлінних дій відповідача, який може, наприклад, сховати або продати майно, тобто з метою усунення утруднення або неможливості виконання рішення.

Згідно ч. 1 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» роз`яснено судам, що при розгляді заяви про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконанню чи утрудненню виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовних вимогам.

Цивільне процесуальне законодавство не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначила, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Передумовою застосування заходів забезпечення виконання рішення компетентного суду є те, що невжиття таких заходів може ускладнити чи унеможливити виконання судового рішення компетентного суду. Отже, ціль цих забезпечувальних заходів полягає у забезпеченні виконання рішення компетентного суду шляхом гарантування збереження активів, за рахунок яких таке рішення може бути виконано.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частині першій статті 89 ЦПК України зазначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що звертаючись до суду із позовом ОСОБА_1 просив визнати недійсним договір дарування від 21 вересня 2011 року квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та скасувати державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за відповідачем.

Крім того, із поданої заяви про забезпечення позову вбачається, що заявник просить забезпечити позов на час розгляду справи апеляційним судом шляхом накладення арешту на нерухоме майно, що прямо стосується суті спору.

Метою забезпечення є хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.

Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що заявлені заходи забезпечення позову, про які просить позивач ОСОБА_1 є співмірними із заявленими позовними вимогами та будуть сприяти належному виконанню судового рішення у разі задоволення позовних вимог.

Крім того, слід зазначити, що при здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Таким чином, держава Україна несе обов`язок перед заінтересованими особами забезпечити ефективний засіб правового захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Разом з тим, апеляційний суд доходить висновку про відсутність підстав для застосування

заходів забезпечення позову шляхом заборони суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно вчиняти реєстраційні дії щодо переходу права власності, вносити зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо спірної квартири, а також заборони відповідачу ОСОБА_3 та іншим особам вчиняти будь-які дії щодо продажу, дарування, міни, реалізації, звернення стягнення та відчуження і зміни власника у будь-який спосіб щодо спірної квартири, оскільки арешт майна включає в себе заборону на вчинення зазначених дій.

Отже, встановивши, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду, у разі задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Бородянська державна нотаріальна контора Бучанського району Київської області, про визнання договору дарування недійсним, Київський апеляційний суд доходить висновку про часткове задоволення поданої заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_2 .

Наведений захід забезпечення позову відповідає вимогам розумності, обґрунтованості, адекватності і спроможний забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Забезпечення позову у цій справі є пропорційним та відповідатиме меті застосування заходів забезпечення і свідчить про дотримання справедливого балансу інтересів сторін спору.

Частинами 1-6 статті 154 ЦПК України визначено, що суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову. Суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо:1) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або 2) суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові. Зустрічне забезпечення, як правило, здійснюється шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі, визначеному судом. Якщо позивач з поважних причин не має можливості внести відповідну суму, зустрічне забезпечення також може бути здійснено шляхом: 1) надання гарантії банку, поруки або іншого фінансового забезпечення на визначену судом суму та від погодженої судом особи, щодо фінансової спроможності якої суд не має сумнівів; 2) вчинення інших визначених судом дій для усунення потенційних збитків та інших ризиків відповідача, пов`язаних із забезпеченням позову. Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову. Питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову. Якщо клопотання про зустрічне забезпечення подане після застосування судом заходів забезпечення позову, питання зустрічного забезпечення вирішується судом протягом десяти днів після подання такого клопотання. Копія ухвали про зустрічне забезпечення направляється учасникам справи не пізніше наступного дня після її постановлення.

З огляду на положення статті 154 ЦПК України відсутні підстави для застосування зустрічного забезпечення, оскільки обставин, визначених пунктом 1 частини 3, не установлено та доказів, визначених пунктом 2 частини третьої, не надано.

Керуючись ст. 149, 150, 154, 389 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , подану представником Кушніром Олександром Петровичем , про забезпечення позову задовольнити частково.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_3 на праві власності.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Строк пред`явлення ухвали до виконання - три роки.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Стягувач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання - АДРЕСА_3 , РНОКПП - НОМЕР_1 .

Боржник: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації та проживання - АДРЕСА_4 , РНОКПП. - НОМЕР_2 .

Суддя-доповідач: М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська

В.О.Фінагеєв