Провадження №22-ц/812/1526/24
П О С Т А Н О В А

Іменем України

29 жовтня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Царюк Л.М., Яворської Ж.М.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу №201/998/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка підписана її представником адвокатом Мудрою Індіаною Анатоліївною, на рішення, яке ухвалив Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області під головуванням судді Максютенко Оксани Анатоліївни у приміщенні цього суду 08 серпня 2024 року, повний текст складений того ж дня, за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

у с т а н о в и в :

У січні 2023 року Акціонерне товариство «Райффайзен Банк» (далі АТ «Райффайзен Банк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що 22 березня 2021 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк», та ОСОБА_1 було укладено договір про відкриття поточного рахунку та надання кредиту «Кредит готівкою» №014/RO-82-592509, відповідно до умов якого відповідачці було надано кредит у сумі 61193 грн. 27 коп. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 49,90 % на рік у фіксованій процентній ставці строком на 72 місяці. У передбачені кредитним договором строки відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконувала, а тому станом на 07 жовтня 2022 року сума заборгованості відповідачки перед позивачем становила 84214 грн. 45 коп., з яких: 73981 грн. 91 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 10232 грн. 54 коп. - заборгованість за відсотками.

Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з відповідачки вказану заборгованість.

07 квітня 2023 року заочним рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська у цивільній справі №201/998/23 позов АТ «Райффайзен Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Райффайзен Банк» заборгованість за договором про відкриття поточного рахунку та надання кредиту «Кредит готівкою» №014/RO-82-592509 від 22. Березня 2021 року, яка станом 07 жовтня 2022 р. становить 84214 грн. 45 коп., що складається із заборгованості за кредитом 73981 грн. 91 коп., заборгованості за відсотками 10232 грн. 54 коп., а також витрати зі сплати судового збору в розмірі 2684 грн.

07 вересня 2023 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (далі ТОВ «ФК «Кредит-Капітал») про заміну стягувача у цивільній справі №201/998/23 за позовом АТ «Райффайзен Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.

Замінено первісного позивача (стягувача) АТ «Райффайзен Банк» за виконавчими листами, виданими на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 квітня 2023 року у цивільній справі №201/12991/15-ц за позовом АТ «Райффайзен Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості на правонаступника - ТОВ «ФК «Кредит-Капітал».

22 листопада 2023 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська заяву представника ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» про виправлення описок у рішенні та виконавчих листах у цивільній справі №201/998/23 за позовом АТ «Райффайзен Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено. Ухвалено виправити допущену в рішенні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 квітня 2023 року та виконавчих листах у цивільній справі №201/998/23 за позовом АТ «Райффайзен Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості описку наступним чином: вважати правильним РНОКПП відповідача ОСОБА_1 « НОМЕР_1 ». Цією ж ухвалою виправлено допущену в ухвалі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 вересня 2023 року у цивільній справі №201/998/23 за заявою ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» про заміну стягувача у цивільній справі за позовом АТ «Райффайзен Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості описку наступним чином: вірно зазначити в другому абзаці резолютивної частини ухвали номер справи «201/998/23».

14 березня 2024 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у справі №201/998/23 поновлено ОСОБА_1 строк на подачу заяви про перегляд заочного рішення у цивільній справі за позовом ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», яке є правонаступником АТ «Райффайзен Банк», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення задоволено. Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 квітня 2023 року скасовано та призначено вказану цивільну справу до розгляду в загальному порядку.

10 квітня 2024 року ухвалою того ж суду вищевказана цивільна справа направлена для розгляду до Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області.

Представник відповідачки адвокат Мудра І.А. у відзиві на позовну заяву просила у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. В обґрунтування відзиву вказала, що виписка по картковому рахунку може бути належним доказом щодо заборгованості відповідачки за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами. У матеріалах справи відсутні меморіальні ордери, заява на видачу готівки та будь-які інші документи, які б свідчили про отримання відповідачкою грошових коштів за кредитним договором саме в розмірі 61193 грн. 27 коп. Розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку). Заява-договір про відкриття поточного рахунку та надання Кредиту «Кредит готівкою» №014/RO-82-592509 від 22 березня 2021 року не містить відповідних істотних умов кредитного договору, в указаній заяві відсутні будь-які дані стосовно номеру рахунку, тож відсутні докази на підтвердження отримання відповідачкою кредитних коштів у заявленому позивачем розмірі. Неможливо встановити, що анкета-заява до договору про надання банківських послуг, Умови та Правил надання банківських послуг, виписки про рух коштів, розрахунок заборгованості за договором №014/RO-82-592509 від 22 березня 2021 року є складовою одного кредитного договору. Розрахунок заборгованості не містить даних про вид договору, реквізитів розрахункових рахунків чи виду та номеру платіжної картки, на якому виникла заборгованість, не містить даних про наявність на день підписання заяви кредитного ліміту в розмірі, вказаному у позові, отже не може бути належним та допустимим доказом у справі. Відповідачка не укладала вказаний кредитний договір на зазначених умовах, відсотки, комісія, пеня є необґрунтовано завищеними по відношенню до суми кредиту та строку його повернення, а отже фактично визначені позивачем відсотки за користування кредитом, комісія та пеня є необґрунтованими та не є безспірними. Оскільки в матеріалах справи відсутні докази обміну сторін смс-повідомленнями та згоди відповідачки на зарахування боргу за відсотками до боргу за тілом кредиту, то позивач в односторонньому порядку змінив умови кредитного договору, що призвело до незаконного та необґрунтованого збільшення кредитних коштів, які відповідачка не отримувала. За таких обставин, проведення позивачем реструктуризації боргу та капіталізації відсотків у тіло кредиту з власної ініціативи суперечить досягнутим між сторонами домовленостям, а тому утворена внаслідок таких дій заборгованість не може бути стягнута з відповідачки. Також звернуто увагу на те, що відповідачка не погоджувала Правил банківського обслуговування фізичних осіб в АТ «Райфайзен Банк Аваль».

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 08 серпня 2024 року позовні вимоги задоволені.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованість за договором про відкриття поточного рахунку та надання кредиту «Кредит готівкою» №014/RO-82-82592509 від 22 березня 2021 р., яка станом на 07 жовтня 2022 року становить 84214 грн. 45 коп., що складається з: заборгованості за кредитом в розмірі 73981 грн. 91 коп. та заборгованості за відсотками в розмірі 10232 грн. 54 коп. та 2684 грн. судового збору.

Рішення суд мотивував тим, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, оскільки вважав доведеним, що 22 березня 2020 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк», та ОСОБА_1 було укладено заяву-договір про відкриття поточного рахунку та надання кредиту «Кредит готівкою» №014/RO-82-82592509, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредит в розмірі: 61193,27 грн. на 72 місяці, а позичальник, у свою чергу, зобов`язався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами у фіксованій процентній ставці у розмірі - 49,9 % річних. У передбачені строки відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконувала, а тому станом на 07 жовтня 2022 року сума заборгованості відповідачки перед позивачем становить 84214,45 грн., що складається з: заборгованості за кредитом - 73981,91 грн., заборгованості за відсотками - 10232,54 грн.

Суд відхилив доводи представника відповідачки щодо відсутності доказів наявності заборгованості, перерахунку коштів на картковий рахунок саме відповідачці, необґрунтованого нарахування відсотків, не укладання відповідачкою кредитного договору на зазначених умовах, оскільки відсотки, комісія, пеня є необґрунтовано завищеними по відношенню до суми кредиту та строку його повернення, змін умов договору в односторонньому порядку, оскільки такі доводи зводяться виключно до припущень, що не мають підтвердження. Суд виснував, що позивач довів належними доказами наявність заборгованості у відповідачки, перерахування кредитних коштів в розмірі 61193 грн. 27 коп. 22 березня 2021 р. на рахунок НОМЕР_2 , який належить відповідачці, відсутність нарахування ним як правонаступником відсотків, комісії, пені за користування кредитними коштами.

В апеляційній скарзі представник відповідача адвокат Мудра І.А. вказує, що рішення суду є протиправним, при ухваленні оскаржуваного рішення судом не взято до уваги всі обставини по справі, не досліджено належним чином всі докази, невірно застосовано норми матеріального та процесуального права, а тому просить його скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що при відкритті провадження по справі Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області в порушення норм статті 187 ЦПК України не здійснено запиту до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи, що потягло за собою порушення норм процесуального права, а саме правил підсудності справи, визначених статтею 27 ЦПК України. Так, місце постійного проживання відповідачки зареєстровано по АДРЕСА_1 , і юрисдикція Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області не розповсюджується на цей населений пункт. Крім того, звертаючись до суду з позовом, Банк не довів факт заборгованості відповідачки за кредитним договором №014/RO-82-82592509 від 22 березня 2021 року, а також не довів право на стягнення боргу у розмірі 84214 грн. 45 коп., а отже відсутні правові підстави для стягнення вказаної заборгованості з ОСОБА_1 на користь позивача. Так, у матеріалах справи відсутні меморіальні ордери, заява на видачу готівки та будь-які інші документи, які б свідчили про отримання відповідачкою коштів у сумі та валюті, зазначеній позивачем. З матеріалів справи неможливо встановити, що анкета-заява до договору про надання банківських послуг, Умови та Правила надання банківських послуг, виписки про рух коштів, розрахунок заборгованості за договором № 014/RО-82-82592509 від 22 березня 2021 року є складовою одного кредитного договору. Позивач не укладав відповідний договір на зазначених умовах, відсотки, комісія, пеня є необґрунтовано завищеними по відношенню до суми кредиту та строку його повернення, а отже фактично визначені відповідачем відсотки за користування кредитом, комісія та пеня є необґрунтованими та не є безспірними. Також позивачем не додано доказів, які підтверджували б обмін між сторонами СМС-повідомленнями та згоду відповідачки на зарахування боргу за відсотками до боргу за тілом кредиту. Позивач в односторонньому порядку змінив умови кредитного договору, що призвело до незаконного та необґрунтованого збільшення кредитних коштів, які відповідачка не отримувала. Ще позивачем надано роздруківку витягу з Правил, яка не містить будь-яких позначок, що вказували б на ознайомлення відповідачки саме із цими Правилами, у подальшому позивачем надавалися інші Правила, які також не були підписані відповідачкою. Задовольняючи позовні вимоги АТ «Райффайзен Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в повному обсязі, суд не врахував те, що матеріали справи не містять достовірних доказів того, що відповідачка зверталася до позивача із заявками для проведення реструктуризації за Договором, внаслідок чого у суму кредиту були капіталізовані відсотки. Проте дана реструктуризація проведена представником позивача самостійно, а тому не може свідчити про однозначну достовірність вказаних у ній даних. Представник відповідачки зауважує, що на жодному примірнику Правил, наданих позивачем, немає підпису відповідачки, який свідчив би про її згоду на застосування саме цієї редакції Правил у відносинах із Банком щодо виконання умов кредитного договору. Таким чином, відсутність підпису відповідачки під Правилами банківського обслуговування фізичних осіб в АТ «Райффайзен Банк Аваль» унеможливлює застосування Банком процедур, передбачених ними без попереднього узгодження своїх дій з боржником відповідачкою. За таких обставин проведення позивачем реструктуризації боргу та капіталізації відсотків у тіло кредиту з власної ініціативи суперечить досягнутим між сторонами домовленостям, а тому утворена внаслідок таких дій заборгованість не може бути стягнута з відповідача.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Справа з урахуванням ціни позову та положень частини 1 статті 369 ЦПК України розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково із таких підстав.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 ЦПК України).

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції вказаним положенням закону відповідає не повною мірою.

Судом першої інстанції встановлено і таке вбачається з матеріалів справи, що 22 березня 2021 року АТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк», та ОСОБА_1 уклали заяву-договір про відкриття поточного рахунку та надання кредиту «Кредит готівкою» №014/RO-82-82592509 (тип кредиту кредит) до договору банківського обслуговування, укладеного підписанням заяви про акцепт публічної пропозиції/угоди №СМDPI-573820 від 29 липня 2019 року. Згідно із пунктом 1 цієї заяви-договору банк відкриває поточний рахунок «Для виплат» в гривнях на ім`я клієнта та здійснює його розрахунково-касове обслуговування у відповідності до Правил та тарифів банку на ведення та обслуговування поточних рахунків фізичних осіб. Цією заявою Банк та ОСОБА_1 домовились, що банк зобов`язується надати позичальнику кредит в розмірі 61193,27 грн. строком на 72 місяці, а позичальник, у свою чергу, зобов`язується належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами за фіксованою процентною ставкою у розмірі 49,90 % річних, комісії згідно з умовами договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені договором. Зокрема, погашення передбачених договором сум передбачалось шляхом внесення позичальником щомісячно ануїтетного платежу в розмірі 2687 грн. 64 коп.

Посилаючись на те, що банк виконав передбачені договором зобов`язання, надавши відповідачці обумовлену у заяв-договорі суму кредиту, але остання допустила порушення умов договору щодо повернення кредиту, АТ «Райффайзен Банк» просило стягнути з неї 84214,45 грн., що складається із заборгованості за кредитом - 73981,91 грн. та заборгованості за процентами 10232 грн. 54 коп.

Задовольнивши позов, суд першої інстанції вважав доведеними факт укладання вказаного договору кредиту та погодився із визначеним позивачем розміром заборгованості відповідачки.

Вирішуючи питання правильності таких висновків суду, колегія суддів виходить з таких міркувань.

13 квітня 2023 року АТ «Райффайзен Банк» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» уклали договір про відступлення права вимоги № 114/2-58. Згідно вищевказаного договору ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які є боржниками АТ «Райффайзен Банк», включно і до ОСОБА_1 за договором про відкриття поточного рахунку та надання кредиту «Кредит готівкою» №014/RO-82-592509 року від 22 березня 2021 року.

07 вересня 2023 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська замінено первісного позивача (стягувача) у справі - АТ «Райффайзен Банк» за виконавчими листами, виданими на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 квітня 2023 року у цивільній справі №201/12991/15-ц за позовом АТ «Райффайзен Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, на правонаступника - ТОВ «ФК «Кредит-Капітал».

Статтею 512 ЦК України визначені підстави заміни кредитора у зобов`язанні. За однією з таких підстав кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передавання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі й на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено Договором або законом. Крім того, ст. 516 ЦК України встановлено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено відповідним Договором або законом.

Тобто у цій справі права та обов`язки кредитодавця за договором, укладеним з ОСОБА_1 22 березня 2021 року, перейшли до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» як правонаступника первинного кредитора у зобов`язанні.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

При цьому згідно статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

В силу частин 1 та 2 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (частина 1 статті 205 ЦК України).

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (частина 1 статті 207 ЦК України).

Згідно вимог частини 1 статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

З матеріалів справи вбачається, що заява-договір від 22 березня 2021 року була укладена в електронній формі.

Тому на цей договір поширюються вимоги Закону України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

Згідно пункту 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Статтею 11 цього ж суду передбачено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарськими кодексами України, а також іншими актами законодавства.

У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Покупець (замовник, споживач) повинен отримати підтвердження вчинення електронного правочину у формі електронного документа, квитанції, товарного чи касового чека, квитка, талона або іншого документа у момент вчинення правочину або у момент виконання продавцем обов`язку передати покупцеві товар.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію»).

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункти 6, 12 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до частини 1 статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як убачається із долучених до позовної заяви доказів, ОСОБА_1 є клієнтом АТ «Райффайзен Банк», оскільки 29 липня 2019 року уклала шляхом прийняття публічної пропозиції договір банківського обслуговування (а.с. 11). Пройшовши ідентифікацію, зазначивши персональні відомості про свою особу, вона 22 березня 2021 року також підписала заяву-договір шляхом накладання електронного підпису 045520 +98 (а.с. 7-8).

У справі, яка переглядається, відповідачка в суді першої інстанції не надавала доказів укладення договору від її імені іншою особою за відсутності її волевиявлення, перерахування кредитних коштів не на її рахунок, ба більше, згідно заяві її представника до апеляційного суду від 17 жовтня 2024 року сплатила в погашення заборгованості 76666 грн., тому аргументи апеляційної скарги про неукладання нею договору 22 березня 2021 року не приймаються апеляційним судом.

З урахуванням наведеного, а саме, що кредитний договір 22 березня 2021 року укладено сторонами в електронному вигляді за допомогою електронного підпису (паролю-ідентифікатора), що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», і таке не спростовано відповідачкою, а зазначені у ньому умови не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», та за відсутності належних доказів про те, що договір укладено іншою особою, а грошові кошти перераховані на банківський рахунок, який відповідачці не належить, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність факту його укладання.

Таке ґрунтується на правових висновках, викладених Верховним Судом у постановах: від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20 (провадження № 61-16059св21), від 20 червня 2022 року у справі № 757/40396/20 (провадження № 61-850св22).

Частиною четвертою статті 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Щодо аргументів апеляційної скарги про недоведеність факту видачі кредитних коштів та розміру кредитної заборгованості

Так, як встановив суд першої інстанції, Договір був укладений дистанційно, в електронній формі.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про електронну комерцію» розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні послуги», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України.

Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України, що регулює надання платіжних послуг.

За умовою вказаного договору відповідачка отримує грошові кошти шляхом їх перерахування на поточний або банківський картковий рахунок (пункт 1.2 Договору).

Виконання кредитодавцем свого обов`язку щодо передання 22 березня 2021 року коштів шляхом перерахування на умовах кредиту підтверджено випискою по рахунку ОСОБА_1 (а.с. 12-16), що є належним та достатнім доказом отримання відповідачкою у кредит 61193 грн. 27 коп., оскільки відповідно до норм Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, що затверджене постановою правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, така виписка є первинним бухгалтерським документам, що підтверджує рух коштів та отримання їх клієнтом.

За такого твердження апеляційної скарги про відсутність доказів отримання відповідачкою передбачених заявою-договором від 22 березня 2021 року кредитних коштів спростовуються.

Суд, вирішуючи спір, вважав позовні вимоги доведеними в повному обсязі.

Проте висновок суду першої інстанції про доведеність позовних вимог в повному обсязі є помилковим, але колегія суддів погоджується з його висновками щодо встановлених обставин справи в частині укладення кредитного договору та переходу права вимоги за цим договором до позивача.

Відповідно до статей 611, 612, 623-625, 1049, 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання, зокрема повинен достроково повернути суму позики разом з процентами та іншими нарахуваннями, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Суд першої інстанції на підставі наданих сторонами та оцінених у відповідності із вимогами статті 89 ЦПК України в їх сукупності та взаємозв`язку доказів, правильно встановив фактичні обставини справи, характер правовідносин сторін, надав їм належну правову оцінку та дійшов обґрунтованого висновку про те, що належними та допустимими доказами у справі підтверджені факти укладання кредитного договору з відповідачкою 22 березня 2021 року у передбаченій законом формі, виконання кредитором умов договору щодо надання позичальнику кредитних коштів та невиконання останньою зобов`язань з повернення цих коштів разом із нарахованими відповідно до умов договору процентами за користування кредитними коштами, що є підставою для стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором на користь позивача, до якого перейшли права кредитору за вказаним договором.

Натомість колегія суддів приймає доводи апеляційної скарги в частині неправильності визначення судом розміру заборгованості відповідачки за кредитним договором в частині суми кредиту.

Згідно долученого позивачем розрахунку (а.с. 5) загальний розмір заборгованості відповідачки станом на 07 жовтня 2022 року складає 84214 грн. 45 коп., в тому числі: заборгованість за кредитом у розмірі 73981 грн. 91 коп., заборгованість за процентами 10232 грн. 54 коп.

Обґрунтовуючи розмір заборгованості за кредитом, позивач, зокрема, вказував, що у зв`язку із несплатою відповідачкою відсотків такі прострочені відсотки шляхом реструктуризації заборгованості були капіталізовані до суми кредиту, таке збільшення суми кредиту не супроводжувалось видачою кредитних коштів позичальнику та відображено у розрахунку, починаючи з 08 лютого 2022 року, про що було повідомлено позивачку шляхом обміну СМС відповідно до пункту 1.5 ст. 1 Розділу 6 Правил банківського обслуговування фізичних осіб в АТ «Райффайзен Банк Аваль».

Відповідачка у відзиві на позовну заяву та в апеляційній скарзі заперечує правомірність проведення реструктуризації та капіталізації нарахованих процентів за користування кредитом, наслідком чого стало збільшення заборгованості за кредитом.

У тексті заяви-договору, яку підписала відповідачка 22 березня 2021 року, відсутні підстави та порядок реструктуризації та капіталізації прострочених відсотків зі включенням їх до заборгованості за кредитом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) зроблено висновок, що «у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 18 лютого 2011 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (18 лютого 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (20 лютого 2017 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин».

З врахуванням викладеної позиції колегія суддів відхиляє аргументи позивача про те, що умови щодо реструктуризації та капіталізації нарахованих процентів визначені у Правилах банківського обслуговування фізичних осіб в АТ «Райффайзен Банк Аваль, оскільки у справі відсутні докази, що ОСОБА_1 була ознайомлена та погодилась із конкретно запропонованими їй Правилами, а за відсутності також у підписаній ній заяві-договорі відповідних умов, колегія суддів дійшла висновку, що Банк безпідставно зарахував після 15 січня 2022 року до суми заборгованості за кредитом прострочені проценти за користування кредитом в сумі 16565 грн. 59 коп.

Тому з позивачки слід стягнути заборгованість за кредитом в сумі 57416 грн. 32 коп. станом на 15 січня 2022 року.

Щодо стягнення нарахованих процентів за користування кредитом, то згідно долученого позивачем розрахунку станом на 15 січня 2022 року Банк нарахував 2425 грн. 82 коп. заборгованості по процентам. Станом на 07 жовтня 2022 року ОСОБА_1 після проведення реструктуризації та капіталізації було нараховано 10232 грн. 54 коп. заборгованості за процентами. Натомість, виходячи з умов заяви-договору (пункти 1.2.3 та 2.1), якими визначена ставка процентів 49,90% та порядок їх нарахування щомісячно на фактичний розмір заборгованості за весь строк користування, за період з 15 січня по 07 жовтня 2022 року (265 днів) ОСОБА_1 мало бути нараховано 20847 грн. 87 коп. (57416 грн. 32 коп. х 265 днів х 49,90%:365 днів) процентів за користування крдитними коштами.

Однак виходячи із приписів частини 1 статті 13 ЦПК України, частин 1, 6 статті 367 ЦПК України, суд обмежений заявленими позовними вимогами у справі, а тому погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з відповідачки 10232 грн. 54 коп. як завлено у позові.

За такого рішення суду в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитом ухвалено судом першої інстанції внаслідок неправильного застосування судом положень матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та порушенням вимог процесуального закону щодо оцінки доказів, а тому в силу положень статті 376 ЦПК України його слід змінити в частині визначення заборгованості за Договором, задовольнивши позов частково стягнувши з відповідачки на користь позивача 67648 грн. 86 коп., з яких: 57416 грн. 32 коп. заборгованості за кредитом, 10232 грн. 54 коп. заборгованості за процентами за користування кредитними коштами.

Щодо доводів апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції правил територіальної підсудності.

Відповідно до статті 378 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності).

Справа не підлягає направленню на новий розгляд у зв`язку з порушеннями правил територіальної юрисдикції (підсудності), якщо учасник справи, який подав апеляційну скаргу, при розгляді справи судом першої інстанції без поважних причин не заявив про непідсудність справи.

Згідно копії паспорту ОСОБА_1 , довідки переселенця від 27 квітня 2022 року (а.с. 125, 126) місце проживання відповідачки зареєстровано в смт Зеленогірське Подільського району Одеської області, тоді як справа розглянута Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області, тобто без дотримання вимог частини 1 статті 27 ЦПК України.

Згідно матеріалів справи ОСОБА_1 не заявляла Первомайському міськрайонному суду Миколаївської області про непідсудність цьому суду справи, поважних причин цьому не наводила.

Також слід взяти до уваги, що до Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області справа надійшла на розгляд за ухвалою Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 10 квітня 2024 року в порядку статті 31 ЦПК України, тоді як відповідно до вимог статті 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

З урахуванням викладеного у колегії суддів відсутні передбачені статтею 378 ЦПК України підстав для скасування рішення суду з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю.

Щодо заяви представника відповідачки адвоката Мудрої І.А. від 17 жовтня 2024 року про закриття провадження у справі, колегія суддів вважає, що у її задоволенні слід відмовити.

Вказана заява мотивована тим, що 27 вересня 2024 року ОСОБА_1 , сплативши 27 вересня 2024 року 76666 грн., виконала гарантійні умови позивача, викладені у гарантійному листі від 24 вересня 2024 року про те, що у разі оплати відповідачкою 73981 грн. 91 коп. заборгованості та 2684 грн. судового збору до 01 жовтня 2024 року, останній відмовиться від заходів щодо стягнення заборгованості в подальшому. За такого представник вважає, що станом на 14 жовтня 2024 року у позивача відсутні будь-які вимоги, тобто відсутній предмет спору, що є підставою для закриття провадження у справі.

Згідно положень частини 1-3 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

В силу частини 1 статті 377 ЦПК України рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Тобто, правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Відповідно до правового висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 13/51-04, провадження № 12-67гс19, прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у випадку припинення існування предмета спору, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

З огляду на підхід, який Велика Палата Верховного Суду застосувала у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 13/51-04, провадження № 12-67гс19, Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2021 року у справі № 638/3792/20, провадження № 61-3438сво21, відступила від висновку, сформульованого у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів: Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 456/647/18, провадження № 61-2018св19; Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 травня 2020 року у справі № 686/20582/19, провадження № 61-1807св20; Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09 вересня 2020 року у справі № 750/1658/20, провадження № 61-9658св20, конкретизувавши цей висновок так, що закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України можливе, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення.

Обставини щодо часткового погашення відповідачкою заявленого до стягнення у цій справі боргу, на які посилається її представник у заяві, настали після ухвалення рішення судом першої інстанції, а тому не є підставою для закриття провадження у справі у зв`язку із відсутністю спору, оскільки такий спір існував на день ухвалення оскаржуваного рішення.

Внесення відповідачкою грошових коштів в погашення заборгованості перед позивачем може бути враховано при виконання рішення суду.

В силу частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України визначено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки за наслідками апеляційного перегляду рішення суду змінено, заявлені позовні вимоги задоволені на 80,33% наявні підстави для відповідної зміни розподілу судових витрат, який зробив суд першої інстанції, і які в цій справі покладаються на сторони пропорційно з огляду на часткове задоволення позовних вимог, а також, відповідно, необхідно розподілити судові витрати, понесені відповідачкою в апеляційній інстанції.

Так, при зверненні до суду з позовною заявою позивач сплатив 2684 грн. судового збору (а.с 4) відповідно до ставки судового збору, визначеної пунктом 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір».

Тому, з урахуванням частки задоволених позовних вимог з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» слід стягнути судові витрати за вирішення справи судом першої інстанції в розмірі 2156 грн. 06 коп. (80,33% х 2684 грн. коп.).

При зверненні з апеляційною скаргою ОСОБА_1 сплатила 3220 грн. 80 коп. судового збору (а.с. 226), що відповідає ставці судового збору, визначеної пунктом 6 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір».

З огляду на часткове задоволення позову та часткове задоволення апеляційної скарги (на 19,67%) за наслідками перегляду справи апеляційним судом відповідачка має право на компенсацію 633 грн. 53 коп. (3220,80 грн. (100%-80,33%) сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

З урахуванням положень частини 10 статті 141 ЦПК України остаточно в порядку розподілу судових витрат на користь позивача з відповідачки слід стягнути 1522 грн. 53 коп. (2156 грн. 06 коп.- 633 грн. 53 коп.).

Керуючись статтями 367-369, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана її представником адвокатом Мудрою Індіаною Анатоліївною, задовольнити частково.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 08 серпня 2024 року змінити.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь, Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», , заборгованість за заявою-договором про надання кредиту №014/RO-82-592509 від 22 березня 2021 року в загальному розмірі 67648 грн. 86 коп., з яких: 57416 грн. 32 коп. заборгованості за кредитом, 10232 грн. 54 коп. заборгованості за процентами за користування кредитними коштами, а також 1522 грн. 53 коп. судового збору.

У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 адвоката Мудрої Індіани Анатоліївни про закриття провадження у справі відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Л.М. Царюк

Ж.М. Яворська

______________________________________________

Повний текст постанови складений 29 жовтня 2024 року