ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2024 року Фастівський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Ковалевської Л.М.,

за участі секретаря Омельчук С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Фастові Київської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фастівської міської ради Київської області, третя особа: Відділ державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб підприємців, прав на нерухоме майно та їх обтяжень Фастівської міської ради Київської області про визнання права власності на нерухоме майно, -

ВСТАНОВИВ:

В липні 2024 року адвокат Гавриленко В.О., який діє в інтересах позивачки ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Фастівської міської ради Київської області, третя особа: Відділ державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб підприємців, прав на нерухоме майно та їх обтяжень Фастівської міської ради Київської області про визнання права власності на нерухоме майно.

Позовні вимоги мотивує тим, що при зверненні позивачки до відповідача з питання надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у користування для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) площею 0,2465 га в АДРЕСА_1 , їй було відмовлено у зв`язку з відсутністю містобудівної документації населеного пункту с. Веприк та відомостей про зареєстроване право власності на об`єкт нерухомого майна. Також, позивачка звернулася до третьої особи для проведення державної реєстрації даного житлового будинку, однак у проведенні реєстраційних дій позивачці відмовлено в зв`язку з поданням документів, що не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження. Відповідно до запису в земельно-шнуровій книзі Веприцької сільської ради земельна ділянка площею ).29 га за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 , що також, зазначено і в по господарській книзі Веприцької сільської ради за 2016-2020 роки. Таким чином, домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , побудоване ОСОБА_1 відповідно до діючого на час його будівництва законодавства та належним чином було зареєстровано органом місцевого самоврядування в погосподарській книзі. У зв`язку з вище викладеним позивач змушена звернутися до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою судді від 19 липня 2024 року провадження у справі відкрито в порядку загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого засідання.

Ухвалою суду від 22 жовтня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового засідання.

В судове засідання сторони не з`явилися, про день розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Довженко Р.В. подав до канцелярії суду письмову заяву про розгляд справи в його відсутності, позовні вимоги підтримав. Представник відповідача Скиданенко О. подав клопотання про розгляд справи в його відсутність за наявних матеріалів справи. Представник третьої особи Горохова О. подала до суду письмову заяву про розгляд справи в її відсутність.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, всебічно й повно з`ясувавши обставини, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що згідно довідки №04.4-21/3 від 21.03.2024 року виданої Веприцьким старостинським округом встановлено наступне:

Відповідно до запису №628 в земельно-шнуровій книзі Веприцької

сільської ради земельна ділянка площею 0,29 га за адресою:

АДРЕСА_1 , належить

ОСОБА_1 , 1955 року народження

Відповідно до погосподарської книги Веприцької сільської ради за

2016-2020 рр головою домогосподарства за номером 03401, адреса:

АДРЕСА_1 , рахується

ОСОБА_1 , 1955 року народження.

Відповідно до Витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про

технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері

будівництва будівництво будинку

АДРЕСА_1 завершено в 1987 році.

Ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не

заборонені законом і вважаються набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає

із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу

Української РСР був встановлений інструкцією, яка була затверджена Міністерством

комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року та втратила чинність

згідно наказу Держжитлокомунгоспу N 56 від 13 грудня 1995 року.

Згідно з п.4, 7 цієї Інструкції підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона

на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих

документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції), в тому числі й на підставі

записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто, записи у

погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів),

що підтверджують право приватної власності.

Пленум Верховного Суду України у п.9 своєї постанови від 04 жовтня 1991 року №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної

власності громадян на жилий будинок» роз`яснив, що право власності на жилий

будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній

ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі

місцевої ради. Вказаною інструкцією обов`язковою була реєстрація права власності

на житлові будинки в органах БТІ лише у містах і селищах міського типу, однак не у сільській місцевості.

Відповідно до ст. 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на

нерухоме майно та їх обтяжень», п. 43 Постанови КМУ від 25 грудня 2015 року №1127

«Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»

передбачено, що для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні)

житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди,

прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані

на території сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства

здійснювалося ведення погосподарського обліку, замість документів, передбачених

пунктом 42 цього Порядку, можуть бути подані: - документ, що посвідчує речове

право на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт нерухомого майна, у тому

числі рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в

користування або власність чи відомості про передачу (надання) земельної ділянки в

користування або власність з погосподарської книги; - виписка з

погосподарської книги, надана виконавчим комітетом сільської ради (якщо такий орган не створений, - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою.

Для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні)

житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди,

прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та

розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до

законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, проведення технічної

інвентаризації щодо зазначених об`єктів нерухомості є необов`язковим.

Відповідно до Витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про

технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері

будівництва будівництво будинку АДРЕСА_1 завершено в 1987 році.

Згідно зі статтями 13, 41 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності надувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути здійснене лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості.

Відповідно до п. 37 Постанови Пленуму Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до довідки №466 від 10.05.2023 року виданою КП ФМР

«Фастівське БТІ» на житловий будинок за адресою:

АДРЕСА_1 , станом на 01.01.2013 року право приватної власності ні за ким не зареєстровано, на ім`я

ОСОБА_1 проведено первинну технічну інвентаризацію, на земельній

ділянці розташовано житловий будинок 1987 року забудови.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст. 16 Цивільного кодексу України). Об`єктами права власності є будь-які речі (майно). Річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки (ст. 179 ЦК України).

Частиною 1 ст. 178 ЦК України передбачено, що об`єкти цивільних прав (тобто і майнові права) можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід`ємними від фізичної чи юридичної особи.

У статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон) права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Таким чином, досліджені обставини у своїй сукупності свідчать про те, що

домоволодіння за адресою:

АДРЕСА_1 , побудоване ОСОБА_1 відповідно до діючого на час його будівництва

законодавства та належним чином було зареєстровано органом місцевого

самоврядування в погосподарській книзі.

Зазначене відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 18 грудня 2013 року у справі № 6-137цс13 та у постанові Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі № 559/375/16-ц, від 13.05.2020 у справі №303/1176/17-ц, від 15.10.2020 у справі №623/214/17.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (пункт 4 Інструкції), у тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (пункт 20 Інструкції).

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались як акти органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Відповідно до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року № 127, не належать до самочинного будівництва індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05 серпня 1992 року.

Таким чином, права, набуті (шляхом створення або придбання нерухомості) у власність до 05.08.1992 з дотриманням установленого порядку набуття, однак без держреєстрації, є такими, що набуті в установленому законом порядку.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання.

За таких обставин, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 12, 76-81, 223, 258-259, 264-265 ЦПК України, ст. ст. 16, 321, 328, 331, 380, 392, 1218, 1268, 1223 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України, Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП

НОМЕР_1 , адреса місце проживання: АДРЕСА_1 до Фастівської міської ради Київської області, , адреса місцезнаходження: Київська область, м. Фастів, пл.. Соборна, 1, третя особа: Відділ державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб підприємців, прав на нерухоме майно та їх обтяжень Фастівської міської ради Київської області, , адреса місцезнаходження: Київська область, м. Фастів, пл.. Соборна, 1 про визнання права власності на нерухоме майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП

НОМЕР_1 , право власності на житловий будинок, що знаходяться за адресою:

АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Л.М. Ковалевська