Справа № 544/2039/24
пров. № 2/544/585/2024
Номер рядка звіту 36
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2024 року м. Пирятин

Пирятинський районний суд Полтавської області

в складі: головуючої судді Малицької О.Л.,

секретаря судових засідань Ралець О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Пирятин порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» до ОСОБА_1 , про стягнення виплаченого страхового відшкодування у порядку суброгації,

В С Т А Н О В И В:

ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» звернулося до Пирятинського районного суду Полтавської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення виплаченого страхового відшкодування у порядку суброгації. Позовні вимоги мотивує тим, що 07.03.2023 між ПрАТ «УПСК» та ТОВ «ОЛЕСТАС ЕКО» було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 049/078/005632, предметом якого є майнові інтереси, що не суперечать законі, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом Hyundai Tucson, д.н.з. НОМЕР_1 . Строк дії договору з 21 листопада 2023 року по 20 листопада 2024 року. Страхова сума склала 750000,00 грн. Франшиза становить 0% від страхової суми. Вигодонабувачем являвся ТОВ «ОЛЕСТАС ЕКО». 20 квітня 2024 року було укладено Додатковий договір №1 до Договору страхування відповідно до якого вигодонабувачем визначено ОСОБА_2 . 12 червня 2024 року в с. Мошни Черкаського району Черкаської області сталася ДТП за участі вищевказаного автомобіля під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля Renault Megane Scenic, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 . Винним у вказаному ДТП було визнано ОСОБА_1 та притягнуто його до відповідальності по ст. 124 КУпАП. Окрім цього, ОСОБА_1 було притягнуто до відповідальності за керування транспортним засобом без полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. 13 червня 2024 року до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» надійшло повідомлення про ДТП. 24 липня 2024 року ОСОБА_2 подала заяву про виплату страхового відшкодування на рахунок ФОП ОСОБА_4 , який мав здійснювати ремонт вартість якого склав 65100,00 грн. 26 липня 2024 року страхову виплату було перераховано на рахунок ФОП ОСОБА_4 . Зважаючи на те, що відповідальність відповідача застрахована не була, позивач змушений звертатися до суду для стягнення шкоди з ОСОБА_1 в порядку суброгації. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача шкоду в порядку суброгації в сумі 65100,00 грн, а також судові витрати.

У судове засідання представник позивача не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити.

Відповідач в призначене судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся вчасно та належними чином шляхом надсилання судових повісток №170 та №142, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав.

Враховуючи, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 07.03.2023 між ПрАТ «УПСК» та ТОВ «ОЛЕСТАС ЕКО» було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 049/078/005632, згідно з яким було застраховано ТЗ марки Hyundai Tucson, д.н.з. НОМЕР_1 . Строк дії договору з 21 листопада 2023 року по 20 листопада 2024 року. Страхова сума склала 750000,00 грн. Франшиза становить 0% від страхової суми. Вигодонабувачем являвся ТОВ «ОЛЕСТАС ЕКО» (а.с. 10-14).

20 квітня 2024 року ТОВ «ОЛЕСТАС ЕКО» повідомило ПрАТ «УПСК» про зміну власника ТЗ марки Hyundai Tucson, д.н.з. НОМЕР_1 , на ОСОБА_2 (а.с. 15).

На підставі вказаного повідомлення було укладено Додатковий договір №1 до Договору страхування №049/078/005632, відповідно до якого вигодонабувачем визначено ОСОБА_2 (а.с. 16).

Так, 12 червня 2024 року в с. Мошни Черкаського району Черкаської області сталася ДТП за участі автомобіля Hyundai Tucson, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля Renault Megane Scenic, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 . Внаслідок ДТП транспортні засоби зазнали ушкоджень (а.с. 19-20).

Черкаський районний суд Черкаської області своєю постановою від 02.07.2024 у справі № 707/1714/24 визнав ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та наклав на останнього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 850,00 грн (а.с. 21-22).

Вказана постанова набрала законної сили 13 липня 2024 року.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України», а також рішенням Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску» проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи те, що зазначена вище постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення ДТП набрала законної сили, а обставини встановлені в ній не доказуються при розгляді інших справ, суд вбачає вину відповідача у ДТП.

13 червня 2024 року ОСОБА_3 звернувся до ПрАТ «УПСК» із заявою повідомленням (автокаско) про ДТП, що сталося 12 червня 2024 року (а.с. 23).

24 липня 2024 року ОСОБА_2 звернулася до ПрАТ «УПСК» із заявою про виплату страхового відшкодування, в якій вона просила кошти сплатити на рахунок ФОП ОСОБА_4 (а.с. 24).

26 червня 2024 року було здійснено огляд пошкодженого транспортного засобу та зафіксовані наявні пошкодження внаслідок ДТП, у тому числі, за допомогою фотофіксації, що підтверджується копією протоколом технічного огляду КТЗ (а.с. 27-28).

Відповідно до копії рахунку-фактури № ДЕ-0000087 від 24.07.2024, наданого ФОП ОСОБА_4 , вартість відновлювального ремонту автомобіля Hyundai Tucson, д.н.з. НОМЕР_1 , склала 65100,00 грн.

Згідно із копією страхового акту № КАСКО 049/214/028108/24/1 від 24.07.2024 ПрАТ «УПСК» здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 65100,00 грн на рахунок ФОП ОСОБА_4 , що підтверджується копією платіжної інструкції № 162227077 від 26.07.2024.

Транспортний засіб, яким керував ОСОБА_1 , на момент ДТП не був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що вбачається з відповіді від НПУ, за що ОСОБА_1 і був притягнутий до відповідальності на підставі постанови серії ЕНА №2374740 (а.с. 17-18).

За ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України).

За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За загальним правилом у ст. 15, 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 2 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 1187 ЦК України, передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України).

Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який здійснив страхову виплату (відшкодування) за договором страхування майна, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхову виплату (відшкодування), має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно ст. 108 Закону України "Про страхування" страховик, який здійснив страхову виплату за договором страхування майна, має право вимоги до особи, відповідальної за заподіяні збитки, у розмірі здійсненої страхової виплати та інших пов`язаних із нею фактичних витрат. Якщо договором страхування майна не передбачено інше, до страховика, який здійснив страхову виплату, в межах такої виплати переходить право вимоги (суброгація), яке страхувальник або інша особа, визначена договором страхування або законом, що одержала страхову виплату, має до особи, відповідальної за заподіяні збитки.

Згідно з наведеними положеннями до страховика в разі виплати страхового відшкодування за договором майнового страхування переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. Перехід права вимоги від страхувальника до страховика за договором добровільного страхування є суброгацією.

Таким чином, до ПрАТ «УПСК» як страховика ОСОБА_2 як потерпілої особи перейшло право вимоги до ОСОБА_1 у розмірі 65100,00 грн.

Суброгація випливає безпосередньо із закону і не потребує підтвердження договором страхування. Доказами наявності у страховика права вимоги до особи, відповідальної за заподіяння шкоди, є договір страхування і документ, який підтверджує виплату страхового відшкодування.

Основною характерною ознакою суброгації є збереження того зобов`язання, яке виникло із заподіяння шкоди та у зв`язку з яким було виплачено страхове відшкодування і заміну в ньому кредитора.

Під час суброгації нового зобов`язання не виникає, первісні правовідносини залишаються незмінними. Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Страховик виступає замість потерпілого.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.10.2020, справа № 910/12472/18.

Положення діючого цивільно-процесуального законодавства передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.

Відповідач доказів на спростування розміру наведеної позивачем суми до відшкодування не надав.

З урахуванням викладеного, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на чинних нормах закону, а тому підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 понесені судові витрати, які складаються із судового збору у розмірі 3028 грн та витрат на правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн.

Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір у розмірі 3028 грн за подання позову до суду підлягає стягненню з відповідача.

Разом з тим у ч. 1, ч. 3 ст. 133 ЦПК України зазначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За змістом ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Тобто суд під час вирішення питання щодо розподілу судових витрат зобов`язаний оцінити обґрунтованість рівня витрат на правничу допомогу у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат.

Крім цього, витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Зазначена правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 15.04. 2020 у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св19).

Також, у постанові Верховного Суду від 30.09.2020 у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

У п. 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Судом встановлено, що на підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надано: договір № 1/07-2024 про надання правової (правничої) допомоги від 15.07.2024, укладений між ПрАТ «УПСК» та адвокатським об`єднанням «ЕНТРОПІЯ ПРАВА», ордер про надання правничої допомоги адвоката Овчаренка Р. В., платіжну інструкцію про сплату вартості правових послуг № 162227565 від 18.09.2024, акт про надання правової допомоги № 188 від 17.09.2024.

З огляду на вище наведене, приймаючи до уваги характер спірних правовідносин, складність справи, задоволення позовних вимог, значення справи для сторін, вимоги розумності і справедливості, суд, вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, приходить до переконання про наявність підстав задоволення вимог позивача про стягнення судових витрат, понесених на професійну правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн.

Керуючись ст. 18, 79-81, 141, 259, 263-265, 274, 280-282 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» (04080 м. Київ, вул. Кирилівська, 40, ) суму сплаченого страхового відшкодування в порядку суброгації у розмірі 65100 (шістдесят п`ять тисяч сто) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» (04080 м. Київ, вул. Кирилівська, 40, ) 3028 грн. (три тисячі двадцять вісім грн.) судового збору.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» (04080 м. Київ, вул. Кирилівська, 40, ) 7000,00 грн. (сім тисяч грн.) витрат на правничу допомогу.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія», місцезнаходження: 04080 м. Київ, вул. Кирилівська, 40, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя О.Л.Малицька