П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 серпня 2024року м. Київ

Справа № 755/3230/24

Апеляційне провадження №22-ц/824/9064/2024

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Мережко М.В., Приходька К.П.

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва постановлену під головуванням судді Галаган В.І., 22 лютого 2024 року в м. Києві, у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, третя особа: Первинна професійна спілка «Правозахисники країни», про стягнення невиплачених належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст. 116 КЗпП України,

В С Т А Н О В И В

У лютому 2024 року позивач звернулась до суду із позовом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, третя особа: Первинна професійна спілка «Правозахисники країни», про стягнення невиплачених належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст. 116 КЗпП України.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 22 лютого 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, третя особа: Первинна професійна спілка «Правозахисники країни», про стягнення невиплачених належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст. 116 КЗпП України - передано до Херсонського міського суду Херсонської області, за територіальною підсудністю.

Ухвала суду мотивована тим, що довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи не є документом, що підтверджує зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання позивача у розумінні загального правила підсудності, визначеного нормами ст.ст. 27, 28 ЦПК України. Вказана довідка, згідно з пунктом 1 Постанови № 509, є лише документом, який підтверджує факт внутрішнього переміщення і взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Отже, докази реєстрації місця проживання/перебування позивача на території Дніпровського району м. Києва відсутні.

Таким чином, враховуючи, що предмет спору становлять вимоги позивача про стягнення невиплачених належних звільненому працівникові сум, що є вимогами у порядку альтернативної підсудності, а також враховуючи, що за вибором позивача остання звернулась до суду саме у порядку ч. 1 ст. 28 ЦПК України, - розгляд даної справи підлягає визначенню за правилами підсудності, встановленими ч. 1 ст. 28 ЦПК України за зареєстрованим місцем проживання позивача, тобто Херсонським міським судом Херсонської області.

Не погодилась із вказаною ухвалою суду позивач, нею подано апеляційну скаргу, так як вважає, що ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права. Позивач вказує на те, що суд першої інстанції не врахував положення ч.1 ст.5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» згідно з якими довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у ст.1 цього Закону. Херсонська міська територіальна громада офіційно віднесена до територій на яких ведуться активні бойові дії. Проте, місцевим судом всупереч гарантій наданих державою позивачу як внутрішньо переміщеній особі, та особі за адресою місця реєстрації якої тривають активні бойові дії, направлено справу до Херсонського міського суду, що створює перешкоди у доступі до правосуддя.

На підставі викладеного, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В порядку ч. 2 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37 - 40 ч. 1 ст. 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. А відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Тому розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, колегія суддів виходить з такого.

Судом встановлено, що лютому 2024 року позивач звернувся до суду із позовом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, третя особа: Первинна професійна спілка «Правозахисники країни», про стягнення невиплачених належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст. 116 КЗпП України.

При зверненні до суду з позовом позивачем вказано, що вона є внутрішньо переміщеною особою та проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідачем у справі є Департамент патрульної поліції Національної поліції України, місцем знаходження якого є м. Київ, вул. Ф.Ернста, 3 /а.с.1-6/.

На підтвердження свого статусу позивачем надано копію довідки № 3004- від 30 серпня 2022 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , фактичне місце перебування: АДРЕСА_1 /а.с.7/.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 22 лютого 2024 року справу передано до Херсонського міського суду Херсонської області, за територіальною підсудністю.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції не відповідає встановленим обставинам справи та нормам процесуального законодавства, виходячи з такого.

В силу частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 ЦПК України, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Відповідно до частини 8 статті 187 ЦПК України суддя з метою визначення підсудності може також користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру.

Згідно з пункту 1 частини 1 статті 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Частинами 1, 2 статті 4 вказаного Закону визначено, що факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону. Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.

Згідно з частини 1 статті 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.

Кабінетом Міністрів України 01 жовтня 2014 року прийнято Постанову №509 «Про облік осіб, які перемістилися з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції» і затверджено Порядок оформлення і видачі довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або районів проведення антитерористичної операції.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 Постанови довідка є документом, який підтверджує факт внутрішнього переміщення і взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Згідно абзацу 20 пункту 2 Постанови інформація про внутрішньо переміщену особу, у тому числі отримана від уповноваженої особи територіальної громади/центру надання адміністративних послуг у вигляді сформованої електронної справи, включається до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб без копій / сканкопій документів, передбачених пунктом 4 цього Порядку. При цьому посадова особа уповноваженого органу, уповноважена особа територіальної громади / центру надання адміністративних послуг несе персональну відповідальність за правильність внесення інформації про внутрішньо переміщену особу до електронної справи та Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб.

Згідно з пунктом 5 Порядку з метою обліку внутрішньо переміщених осіб уповноважений орган веде Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб, держателем якої є Мінсоцполітики.

У постанові від 29 липня 2019 року у справі №409/2636/17 Верховний Суд вказав на те, що вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, необхідно також враховувати імперативні положення спеціального Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», згідно статті 5 якого довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.

Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» є спеціальним законом щодо статусу вказаних осіб, який підлягає застосуванню.

З огляду на зазначені обставини та вимоги Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», колегія суддів робить висновок про те, що позивач звернулась із позовом до належного суду, оскільки, на даний час, зареєстроване місце перебування відповідачки, як внутрішньо переміщеної особи, є АДРЕСА_1 , що належить до території Дніпровського районного суду м. Києва.

Суд першої інстанції вказаного не врахував і постановив необґрунтовану ухвалу про передачу справи до іншого суду.

Відповідно до пунктів 3, 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Оскільки судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини, що мають значення для вирішення питання про відкриття провадження, порушено норми процесуального права, тому відповідно до вимог п. 6 ч. 1 ст. 374, п.п. 1, 4 ч.1. ст. 379 ЦПК України оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, а враховуючи, що ця ухвала перешкоджає подальшому розгляду, справа підлягає направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 379, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 22 лютого 2024 року скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: М.В. Мережко

К.П. Приходько