Номер провадження № 2/521/451/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2024 року м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Громіка Д.Д.,

при секретарі Котигорох Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення відповідно до якого просив суд: стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду, завдану внаслідок злочинних дій у розмірі 123 194 (сто двадцять три тисячі сто дев`яносто чотрири) грн. 54 коп., а також моральну шкоду у розмірі 1000 000 (один мільйон) грн.

Обґрунтовуючи вимоги даного позову вказує на те, що в провадженні Малиновського районного суду м. Одеси знаходилось кримінальне провадження № 521/4838/20 за обвинуваченням ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення стосовно позивача по зазначеній справі - ОСОБА_1 , передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 121 КК України, відомості про якi внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000079 від 11.01.2020.

10.03.2023 року Малиновським районним судом ухвалений вирок, згідно якого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 121 КК України та призначено йому покарання у вигляді 80 (вісімдесят) годин громадських робіт. Вирок набрав законної сили 10.04.2023 року.

Як зазначив позивач, внаслідок вчинення кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 121 КК України, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , завдав ОСОБА_1 значної матеріальної та моральної шкоди яка виражалась в тому, що 09 січня 2020 року ОСОБА_2 завдав ОСОБА_1 кілька ударів в область голови, спричинивши йому тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння, у вигляді відкритої проникаючої черепно-мозкової травми у формі геморагічного забою головного мозку тяжкого ступеню, відкритих переломів кісток склепіння основи черепа, що супроводжувалися крововиливом в порожнину черепа (до 100 мл згортків крові), чисельних забійних ран тім`яно-потиличної області, лобної області зліва, синця повік лівого ока, чисельних саден обличчя, а також тілесні ушкодження середньої тяжкості у вигляді закритого перелому основної фаланги 3 пальця правої кисті, закритих скалкових переломів основних фаланг 3 та 4 пальців лівої кисті.

Вказані вище тілесні ушкодження підтверджуються також висновком судово-медичної експертизи №496у.

Відповідно до виписного епікризу № 332 ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні КНП «Міська клінічна лікарня № 1» Одеської міської ради з 10.01.2020 року по 18.02.2020 року.

До лікарні був доставлений родичами у важкому стані, ОСОБА_1 було прооперовано, у відділені отримував антибактеріальну, протисудомну, нейрометаболітну, симптоматичну терапію, гепатопротектори, вітаміни, електроліти.

Відповідно до виписного епікризу № 5041 ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні КНП «Міська клінічна лікарня № 1» Одеської міської ради з 06.07.2020 р. по 23.07.2020р.

До лікарні звернувся зі скаргами, був госпіталізований до нейрохірургічного відділення, був прооперований.

Отже, внаслідок протиправних дій відповідача позивач був змушений перенести дві операції та двічі знаходився на стаціонарному лікуванні у КНП «МКЛ №1» ОМР.

Все лікування в стаціонарі лікарні, операції, відновлювальна терапія, продовження лікування після виписки з лікарні за місцем проживання під наглядом невролога проводилося за рахунок коштів ОСОБА_1 .

Загальна сума видатків на лікування та медичні обстеження становить 121 394, 54 гривень.

Оскільки між винними діями відповідача та тілесним ушкодженнями, які отримав позивач, наявний причинно-наслідковий зв`язок, вина позивача у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 121, ч.1 ст. 185 КК України доведена, то позивач вважає, що він має право на відшкодування матеріальної шкоди, завданої йому внаслідок кримінального правопорушення, яка виразилася у витраті значної суми грошових коштів на лікування та 1800 грн. викрадених з банківської картки грошових коштів, що загальною сумою становить 123 194, 54 грн.

Крім того, позивач вважає за необхідне стягнути з відповідача моральну шкоду.

Внаслідок заподіяння тяжких тілесних ушкоджень череп позивача було деформовано та ОСОБА_1 не міг з`являтися на людях, а у випадку коли в цьому була необхідність, вимушений був приховувати очі та ніяковіти під поглядами людей.

Шрами, які залишилися після нанесення тяжкого тілесного ушкодження і на сьогодні викликають негативні почуття та естетичні враження. Зазначена обставина вплинула на загальне самопочуття та стан здоров`я позивача. Травми, які були заподіяні потерпілому, не давали йому можливості виконувати на належному рівні його роботу, що призвело до її повного припинення.

Крім того, безпосередньо в момент нанесення йому травм позивач переніс жахливий фізичній біль, пережив емоційний стрес, який супроводжувався почуттям розгубленості, тривоги, безпомічності, страху за своє здоров`я, а головне страху за своє життя.

В подальшому позивач вимушений проходити амбулаторне лікування з періодичним відвідуванням лікувального закладу з метою огляду та оброблення ран. Впродовж всього періоду лікування позивач почувався незручно, дискомфортно, був змушений пристосовуватися до негативних умов існування.

Дотепер продовжуються проблеми зі здоров`ям у вигляді періодичних головних болів, запаморочення, залишається монопарез у правій руці, позивач був змушений пройти МСЕК, за результатами огляду МСЕК позивачу було присвоєно інвалідність ІІ групи, причиною інвалідності є тілесні ушкодження, нанесені відповідачем.

Крім того, позивач є непрацездатним та не має можливості себе забезпечувати, вимушений перебувати на утриманні родини.

Враховуючи вищенаведене, виходячи з засад розумності та справедливості, позивач вважає, що розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача має становити 1 000 000, 00 грн.

Ухвалою судді про прийняття цивільної справи до свого провадження та відкриття провадження по справі від 23 травня 2023 року було постановлено проводити розгляд справи у порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 15 лютого 2024 року було закрито підготовче засідання та справу призначено до судового розгляду по суті.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак надіслав заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд провести розгляд справи за його відсутності та проти проведення заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач в судове засідання повторно не з`явився без поважних причин. Про час та місце розгляду справи належним чином направлялось повідомлення за місцем його реєстрації, однак, згідно поштового повідомлення, адресат за вказаною адресою відсутній, що вказує на вручення судової повістки належним чином (п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК). Відзив у визначений судом строк відповідач не подав. А тому суд приходить до переконання про можливість розглянути справи у відсутності відповідача згідно вимог ч. 3 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК та ухвалює заочне рішення.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку.

Згідно приписів ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено, що вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 10 березня 2023 року по справі № 521/4838/20 ОСОБА_2 було визнано винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 121 КК України та призначено йому покарання у вигляді 80 (вісімдесят) годин громадських робіт.

Вищевказаним вироком встановлено, що 09 січня 2020 року ОСОБА_2 завдав ОСОБА_1 кілька ударів в область голови, спричинивши йому тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння, у вигляді відкритої проникаючої черепно-мозкової травми у формі геморагічного забою головного мозку тяжкого ступеню, відкритих переломів кісток склепіння основи черепа, що супроводжувалися крововиливом в порожнину черепа (до 100 мл згортків крові), чисельних забійних ран тім`яно-потиличної області, лобної області зліва, синця повік лівого ока, чисельних саден обличчя, а також тілесні ушкодження середньої тяжкості у вигляді закритого перелому основної фаланги 3 пальця правої кисті, закритих скалкових переломів основних фаланг 3 та 4 пальців лівої кисті.

Своїми умисними діями ОСОБА_2 вчинив кримінальне правопорушення відповідальність за які передбачені 1 ст. 185, ч. 1 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження.

Вказані обставини встановлені органом досудового розслідування та не оспорювались учасниками судового провадження.

До обвинувального акту відносно ОСОБА_2 долучена письмова заява останнього, що складена у присутності захисника ОСОБА_3 , відповідно до якої ОСОБА_2 беззаперечно та в повному обсязі визнає свою винуватість у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень передбачених 1 ст. 185, ч. 1 ст. 121 КК України, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням фактичні обставини, згоден на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні та без його участі. (а.с. 66).

Відповідно ж до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Тобто враховуючи вищевикладене, факт винуватості ОСОБА_2 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених 1 ст. 185, ч. 1 ст. 121 КК України, є встановленим і доказуванню не підлягає.

Внаслідок умисно нанесених ОСОБА_1 декількох ударів в область голови, спричинивши йому тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння, ОСОБА_2 спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді відкритої проникаючої черепно-мозкової травми у формі геморагічного забою головного мозку тяжкого ступеню, відкритих переломів кісток склепіння основи черепа, що супроводжувалися крововиливом в порожнину черепа (до 100 мл згортків крові), чисельних забійних ран тім`яно-потиличної області, лобної області зліва, синця повік лівого ока, чисельних саден обличчя, а також тілесні ушкодження середньої тяжкості у вигляді закритого перелому основної фаланги 3 пальця правої кисті, закритих скалкових переломів основних фаланг 3 та 4 пальців лівої кисті, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

Вказані вище тілесні ушкодження підтверджуються також висновком судово-медичної експертизи №496у.

Відповідно до виписного епікризу № 332 ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні КНП «Міська клінічна лікарня № 1» Одеської міської ради з 10.01.2020 року по 18.02.2020 року.

Відповідно до виписного епікризу № 5041 ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні КНП «Міська клінічна лікарня № 1» Одеської міської ради з 06.07.2020 р. по 23.07.2020р.

До лікарні звернувся зі скаргами, був госпіталізований до нейрохірургічного відділення, був прооперований.

Отже, внаслідок протиправних дій відповідача позивач був змушений перенести дві операції та двічі знаходився на стаціонарному лікуванні у КНП «МКЛ №1» ОМР.

Все лікування в стаціонарі лікарні, операції, відновлювальна терапія, продовження лікування після виписки з лікарні за місцем проживання під наглядом невролога проводилося за рахунок коштів ОСОБА_1 .

Відповідно до наданих позивачем чеків, загальна сума видатків на лікування та медичні обстеження становить 121 394, 54 гривень.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, в силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Відповідно до частин першої-третьої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другої цієї статті (частина 1 статті 1167 ЦК України).

Тобто частина перша статті 1167 ЦК України визначає: по-перше, особу, відповідальну за моральну шкоду, а саме, особу, яка її завдала; та по-друге, загальні умови відшкодування моральної шкоди, зокрема наявність вини заподіювача, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Зобов`язання з відшкодування шкоди як майнової, так і моральної є безпосереднім наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин.

Складовими для настання відповідальності за завдання шкоди є: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою заподіювача; вина. Перераховані підстави для деліктних зобов`язань є обов`язковими. Відсутність хоча б одного елементу виключає відповідальність за завдану шкоду.

У постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року в справі № 197/1330/14 (провадження № 61-21956св19) вказано, що причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин.

Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди.

Згідно із ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно із ч.7 ст.128 КПК України особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

У постанові від 14 лютого 2018 року в справі № 398/571/15-ц Верховний Суд дійшов висновку, що звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, в контексті розглядуваного правового інституту, не свідчить про виправдання особи, про визнання її невинуватою у вчиненні злочину. У такому випадку Кримінальний кодекс України виходить із встановлення факту вчинення особою кримінально-караного діяння, а тому вказані підстави звільнення від кримінальної відповідальності є нереабілітуючими.

Верховний Суд України у постанові від 19 серпня 2014 року у справі № 3-51гс14 вказав, що аналіз норм Цивільного кодексу України щодо відшкодування шкоди, з урахуванням визначених процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, дає підстави для висновку, що законодавством не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача у заподіянні шкоди, діє презумпція вини, тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. Якщо під час розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Аналізуючи зазначені вище обставини, суд прийшов до висновку, що позивачем доведено належними та допустимим доказами завдання йому матеріальної шкоди, в сумі 121 394, 54 гривень, які слід стягнути на його користь з відповідача.

Щодо позовних вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, суд враховує таке.

Протиправними діями ОСОБА_2 моральному здоров`ю ОСОБА_1 спричинено значної шкоди, тому що внаслідок заподіяння тяжких тілесних ушкоджень череп позивача було деформовано та ОСОБА_1 не міг з`являтися на людях, а у випадку коли в цьому була необхідність, вимушений був приховувати очі та ніяковіти під поглядами людей.

Шрами, які залишилися після нанесення тяжкого тілесного ушкодження і на сьогодні викликає негативні почуття та естетичні враження. Зазначена обставина вплинула на загальне самопочуття та стан здоров`я позивача. Травми, які були заподіяні потерпілому, не давали йому можливості виконувати на належному рівні його роботу, що призвело до її повного припинення.

Крім того, безпосередньо в момент нанесення йому травм позивач переніс жахливий фізичній біль, пережив емоційний стрес, який супроводжувався почуттям розгубленості, тривоги, безпомічності, страху за своє здоров`я, а головне страху за своє життя.

В подальшому позивач вимушений проходити амбулаторне лікування з періодичним відвідуванням лікувального закладу з метою огляду та оброблення ран. Впродовж всього періоду лікування позивач почувався незручно, дискомфортно, був змушений пристосовуватися до негативних умов існування.

Дотепер продовжуються проблеми зі здоров`ям у вигляді періодичних головних болів, запаморочення, залишається монопарез у правій руці, позивач був змушений пройти МСЕК, за результатами огляду МСЕК Позивачу було присвоєно інвалідність ІІ групи, причиною інвалідності є тілесні ушкодження, нанесені відповідачем.

Крім того, позивач є непрацездатним та не має можливості себе забезпечувати, вимушений перебувати на утриманні родини.

У своєму позові позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 1000000 грн. 00 коп., однак суд не може погодитись із визначеною позивачем сумою з огляду на наступне.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказуванню не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди, є сам по собі факт порушення права (справи «Войтенко проти України», «Науменко проти України»).

Разом з тим, відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами (рішення у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства» від 28.05.1985), але це не заважає суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування.

За змістом ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві. Наявність моральної шкоди доводиться потерпілим, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації.

У рішенні від 12.07.2007 у справі «Станков до Боргарії» Європейський суд з прав людини вказав, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом. Однак, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Враховуючи характер і глибину душевних, емоційних, моральних страждань, які переніс позивач, у зв`язку з отриманням ним тілесних ушкоджень, їх тривалість, які безумовно потягли за собою заподіяння моральної шкоди, яка полягає у порушенні його звичайного способу життя, нормальних життєвих зв`язків, у фізичному болю, останній має право на відшкодування моральної шкоди. Тому суд приходить до переконання, що будь-яка компенсація моральної шкоди не може відповідати дійсним стражданням позивача і може мати тільки умовний вираз. Виходячи з міркувань розумності та справедливості, суд вважає за необхідне визначити розмір відшкодування завданої моральної шкоди в розмірі 250 000 грн. 00 коп., тому позов в цій частині також слід задовольнити частково.

Суд вважає присутність психологічно-травмуючого фактору, а також погіршення стану здоров`я ОСОБА_1 внаслідок заподіяних протиправних дій з боку ОСОБА_2 , користуючись принципами розумності та справедливості, розмір моральної шкоди дорівнює 250 000 (двісті п 'ятдесят тисяч) грн.

Щодо судового збору, слід зазначити таке.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач на підставі п. 6 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору при поданні даної позовної заяви.

Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За таких обставин, з відповідача ОСОБА_2 слід стягнути судовий збір в дохід держави у розмірі 3731,95 коп.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 11, 42,83,15, 16, 18, 599,611,625,1212 ЦК України, глава 83 ЦКУ, ст. ст. 10,13, 57,60,61,76,81 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, в розмірі 123 194 (сто двадцять три тисячі сто дев`яносто чотрири) грн. 54 коп, а також моральну шкоду у розмірі 250 000 (двісті п 'ятдесят тисяч) грн., що у сукупності складає 373 194 (триста сімдесят три тисячі сто дев`яносто чотири) грн. 54 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 3731,95 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного тексту заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 08 липня 2024 року.

Повні відомості про учасників справи згідно з пунктом 4 частини 5 статті 265 ЦПК України:

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ).

Відповідач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ).

Суддя: Д.Д. Громік