Провадження № 2/752/5237/24
У Х В А Л А

іменем України

06.11.2024 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді Данілової Т.М.

з участю секретаря Солодовник Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Державного підприємства «Фінансування інфраструктурних проектів» до Голосіївського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та Державної казначейської служби України, третя особа - ОСОБА_1 , про відшкодування шкоди та стягнення безпідставно набутого майна, -

в с т а н о в и в:

ДП «Фінансування інфраструктурних проектів» звернулося у суд з позовом про відшкодування шкоди та стягнення безпідставно набутого майна.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 20.07.2022 року задоволено позов ОСОБА_1 . Постановлено стягнути з ДП «Фінансування інфраструктурних проектів» на користь ОСОБА_1 заробітну плату за 3 місяці у розмірі 305 852,16 грн. На підставі вказаного судового рішення Оболонським районним судом м. Києва 31 серпня 2022 року був виданий виконавчий лист № 756)645)22. Постановою від 14 вересня 2022 року головного державного виконавця Голосіївського ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Проц В.С. відкрито виконавче провадження НОМЕР_1 з примусового виконання вказаного виконавчого документа. Одночасно державний виконавець виніс постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 30 585 грн. Постановою Київського апеляційного суду від 09.03.2023 року змінено рішення Оболонського районного суду м. Києва від 20 липня 2022 року, зменшивши розмір заробітної плати за 3 місяці, яка підлягає стягненню з ДП «Фінансування інфраструктурних проектів» на користь ОСОБА_1 з 305 852,16 грн. до 286 437,12 грн.

Оскільки державний виконавець попередньо стягнув з ДП «Фінінпро» грошові кошти в сумі 305 852,16 грн. та 10% виконавчого збору, тобто 30 585 грн., та виплатив їх стягувачу, в межах виконавчого провадження безпідставно стягнуто грошові кошти у розмірі 19 415 грн. (305 852,16 грн. - 286 437,12 грн.) та виконавчий збір у розмірі 1 941,50 грн., а також судовий збір у розмірі 194,13 грн. в той час як тривав апеляційний розгляд справи.

Постановою від 13.10.2022 року державного виконавця було закінчено вказане виконавче провадження у зв`язку з повним виконанням. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 04.07.2023 року задоволена скарга ДП «Фінінпро». Постановлено скасувати постанову від 13.10.2022 року про закінчення виконавчого провадження НОМЕР_1.

Постановою від 27 липня 2023 року державного виконавця було відновлено виконавче провадження. ДП «Фінінпро» звернулось до державного виконавця Проца В.С. з вимогою повернути безпідставно стягнуті грошові кошти в сумі 19 415 грн. та виконавчий збір в сумі 1 941,50 грн., а також судовий збір у розмірі 194,13 грн., всього 21 550,33 грн., однак вказані грошові кошти повернуто не було.

Постановою від 28.03.2024 року державного виконавця Проц В.С. закінчено виконавче провадження НОМЕР_1 без повернення коштів ДП «Фінінпро», що суперечить ч. 6 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якої стягнуті з боржника кошти, що залишилися після задоволення всіх вимог за виконавчими документами, перераховуються боржнику. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 23.04.2024 року задоволена скарга ДП «Фінінпро». Постановлено скасувати постанову від 28.03.2024 р. державного виконавця про закінчення виконавчого провадження НОМЕР_1.

Постановою від 29.04.2024 року державного виконавця Проц В.С. відновлене вказане виконавче провадження, після чого постановою від 03.05.2024 року державного виконавця знову закінчено.

На думку позивача, головний державний виконавець ОСОБА_2 допустив перевищення службового становища, що призвело до безпідставного стягнення з ДП «Фінінпро» грошових коштів у сумі 21 550,33 грн., оскільки йому достоменно було відомо про розгляд апеляційної скарги в суді, про зміну судового рішення та суми стягнення, однак він не здійснив відповідних дій для повернення грошових коштів, чим спричинив шкоду позивачу в розмірі 19 451,69 грн. та здійснив безпідставне набуття в сумі 1 941 грн.

Позивач зазначає, що сплачені позивачем грошові кошти в сумі 19 415 грн. є збитками, завданими позивачу діями Голосіївського ВДВС (ст. 1166 ЦК України), а сплачені позивачем грошові кошти у вигляді виконавчого збору у сумі 1 941,50 грн. є безпідставно набутим майном. (ст. 1212 ЦК України)

За таких підстав, позивач просить стягнути з державного бюджету України на користь ДП «Фінансування інфраструктурних проектів»

грошові кошти в сумі 19 415 грн. в рахунок відшкодування шкоди,

безпідставно стягнуті на підставі постанови від 14.09.2022 року державного виконавця грошові кошти у розмірі 1 9141 грн. судового збору,

96,72 грн. інфляційних втрат за період з 09.03.2023 року до 23.05.2024 року,

70,47 грн. 3% річних за прострочення заборгованості за період з 09.03.2023 р. по 23.05.2024 року.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 29 травня 2024 року відкрито загальне позовне провадження у даній справі. (а.с. 38)

Відповідач Державна казначейська служба надіслав до суду клопотання про закриття провадження у справі в частині позовних вимог ДП "Фінінпро" про відшкодування шкоди.

Вислухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, встановлено наступне.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Відповідно до вимог статті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

При цьому, відповідно до ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно п.п.1,2 ч.1 ст.4 КАС України, адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому:

хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Натомість однією з визначальних ознак приватноправових відносин є наявність майнового чи немайнового особистого інтересу учасника.

Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи, як правило, майнового інтересу конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Публічно-правовий спір має свою особливість суб`єктного складу - участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для класифікації спору як публічно-правового.

Однак сам по собі цей факт не дає підстав ототожнювати з публічно-правовим та відносити до справи адміністративної юрисдикції будь-який спір за участю суб`єкта владних повноважень.

Таким чином, аналіз змісту статті 19 ЦПК України та статті 19 КАС України дає підстави для висновку, що при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі недостатньо застосувати виключно формальний критерій - встановлення суб`єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб`єкта владних повноважень).

Визначальною ознакою для правильного вирішення такого питання є характер правовідносин, з яких виник спір.

Аналогічні висновки викладені у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року (справа №640/7794/16).

Даний спір за своєю правовою природою не є спором про право на майно, яке не визнається або оспорюється іншою особою, адже правовідносини сторін перебувають у площині виконання державним виконавцем своїх публічно-правових повноважень, пов`язаних з примусовим виконанням рішення суду, тому цей спір не підвідомчий судам цивільної юрисдикції.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст. 255 ч. 1 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

Провадження у справі за позовом Державного підприємства «Фінансування інфраструктурних проектів» до Голосіївського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та Державної казначейської служби України, третя особа - ОСОБА_1 , про відшкодування шкоди та стягнення безпідставно набутого майна закрити в частині позовних вимог Державного підприємства «Фінансування інфраструктурних проектів» до Голосіївського ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та Державної казначейської служби про відшкодкування шкоди.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: