Справа № 563/2029/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2024 року м. Корець

Корецький районний суд Рівненської області в особі судді Сірака Д.Ю. розглянувши заяву ТзОВ «Рівненська обласна енергопостачальна компанія» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію з боржника ОСОБА_1 ,

в с т а н о в и в :

Представник ТзОВ «Рівненська обласна енергопостачальна компанія» звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожиту електичну енергію в сумі 6 862,40 грн. та витрат пов`язаних зі сплатою судового збору в сумі 302,80 грн.

За змістом ч. 1 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбаченихстаттею 161 цього Кодексу.

Статтею 162 ЦПК України зазначено, що заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.30 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

У постанові від 16 лютого 2021 року в справі №911/2390/18 Велика Палата Верховного Суду визначила, що словосполучення «з приводу нерухомого майна» у ч.3 ст. 30 ГПК України необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередній об`єкт спірних правовідносин.

Позиція Великої Палати Верховного Суду ґрунтується, зокрема, на висновку про те, що, враховуючи аналіз змін у законодавчому регулюванні та лексичне тлумачення поняття, виключна підсудність справ застосовується до відповідних правовідносин загалом, а не щодо їх окремих складових.

Таким чином, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно.

До такого правового висновку дійшов Верховний Суд і в постанові від 10 квітня 2019 року в цивільній справі №638/1988/17, предметом якої було стягнення заборгованості за комунальні послуги.

Предметом вимог в даній справі також є зобов`язання, які випливають з надання послуг з постачання електричної енергії на об`єкт побутового споживача за адресою: АДРЕСА_1 . Такі послуги надаються за місцем знаходження нерухомого майна. Тобто, заявником подано заяву про видачу судового наказу з дотриманням правил підсудності.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахування індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Разом з цим, відповідно до ч. 3 ст. 19 ЦПК України, наказне провадження призначене лише для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Пунктами 4 ч. 2 ст. 163 та п. 4 ч. 3 ст. 163 ЦПК України передбачено, що у заяві повинно бути зазначено вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються, перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких гуртуються його вимоги. А також до заяви про видачу судового наказу додаються інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

З поданої заяви встановлено, що заборгованість за спожиту електричну енергію виникла за об`єктом, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому, доказів того, що боржниця ОСОБА_1 є власницею вказаного житла, або володіє (користується) ним на іншій правовій підставі, чи проживає в ньому і фактично користується послугами з електропостачання, суду не надано.

За відомостями ВОМІР МП УДМС України в Житомирській області від 27 листопада 2024 року, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

У заяві про видачу судового наказу зазначено, що боржниця проживає за адресою: АДРЕСА_1 , та є споживачем електричної енергії. Хоча договору про постачання електричної енергії із зазначенням адреси споживача, яка вказана в заяві про видачу судового наказу суду не надано.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, суддя вважає за необхідне відмовити у видачі судового наказу за поданою заявою, оскільки заявником не надано доказів, що підтверджують обставини, якими він обґрунтовує свої вимоги.

Відповідно до ч. 2 ст. 166 ЦПК України, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених п. 1, 2, 8, 9 ч.1 ст. 165 ЦПК України, не є перешкодою для повторного звернення з такою заявою в порядку, вставленому цим розділом, після усунення недоліків.

Керуючись ст. 19, 163, 165, 167, 260, 261, 353 ЦПК України, суддя

у х в а л и в :

Відмовити ТзОВ «Рівненська обласна енергопостачальна компанія» у видачі судового наказу про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію з ОСОБА_1 .

Роз`яснити заявнику, що відмова у видачі судового наказу не є перешкодою для повторного звернення з такою заявою в порядку, вставленному Розділом ІІ ЦПК України, після усунення недоліків.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Рівненського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя