печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2024 року Печерський районний суд м. Києва

суддя Матійчук Г.О.

секретар судового засідання Музика В. П.

справа №757/18718/24-ц

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів, -

представник позивача - адвокат Надєєва О. О.

представник відповідача - адвокат Хитрова Л. В.

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2024 року позивач через система «Електронний суд» звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить визнати неправомірною відмову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») у відкритті ОСОБА_1 рахунку в банку; зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» укласти із ОСОБА_1 договір банківського рахунка та відкрити рахунок в банку.

В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_1 неодноразово звертався до АТ КБ «ПриватБанк», а саме до регіонального управління АТ КБ «ПриватБанк» у м. Кропивницькому за адресою: вул. Преображенська, 26/70, щодо відкриття рахунку.

Вказує, що відповідачем у відкритті та обслуговуванні банківського рахунку АТ КБ «ПриватБанк» було відмовлено, оскільки у позивача існують відкриті виконавчі провадження де він є боржником, а також, накладено арешти на грошові кошти, що належать позивачеві.

Вважає таку відмову безпідставною, оскільки згідно даних Автоматизованої системи виконавчого провадження (https://asvpweb.minjust.gov.ua/#/search-debtors) всі виконавчі провадження стосовно боржника ОСОБА_1 завершені, ОСОБА_1 не внесено до Єдиного реєстру боржників.

Постановою державного виконавця від 09.04.2021 року виконавче провадження НОМЕР_2 закінчене, припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення.

Листом №167808//20.1 від 19.12.2023 року Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Крившенка О. Г. повідомлено про те, що державним виконавцем вжито належних заходів з вилучення обтяження №26987641 з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, зареєстрованого в ході примусового виконання ВП НОМЕР_2.

Чинні обтяження рухомого майна ОСОБА_1 в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відсутні, що підтверджується витягом №88441147 від 09.01.2024 року.

15 січня 2024 року ОСОБА_1 звернувся з письмовою заявою до АТ КБ «ПриватБанк», в якій, із наданням копій підтверджуючих документів, обґрунтував безпідставність дій АТ КБ «ПриватБанк» щодо відмови йому у відкритті банківського рахунку. Також, в адресованій банку заяві від 15 січня 2024 року ОСОБА_1 просив надати обґрунтовану письмову відповідь із зазначенням конкретних підстав відмови у відкритті банківського рахунку в АТ КБ «ПриватБанк».

01 березня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Національного банку України зі скаргою щодо порушення прав споживача фінансових послуг АТ КБ «ПриватБанк».

Листом Національного банку України №14-0004/25884 від 03.03.2024 року «Про розгляд скарги» повідомлено, що до повноважень Національного банку, визначених Законом про Національний банк, Законом про банки не належить здійснення представництва фізичних осіб у межах договірних відносин з фінансовими установами та здійснення впливу на фінансові установи з метою вчинення певних дій на користь їх клієнтів.

Позивач вважає, що АТ КБ «ПриватБанк» без жодної належної правової підстави ухиляється від відкриття йому банківського рахунку, чим порушує права позивача, що стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 26.04.2024 року відкрито провадження у справі та вирішено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Запропоновано відповідачу не пізніше п`ятнадцятиденного строку подати заяву із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, роз`яснено відповідачу, що він має право не пізніше п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження, копії позовної заяви та додатків до неї, до початку розгляду справи по суті надіслати відзив на позовну заяву (а. с. 28).

Копію ухвали про відкриття провадження направлено на адресу сторін, крім того відповідачу та направлено копію позовної заяви з додатками до його електронного кабінету. Також вказану ухвалу направлено на відомі адреси електронної пошти сторін та до електронного кабінету учасника справи (а. с. 29).

Відповідно до довідок на електронну пошту позивача та представника позивача ухвалу доставлено - 30.04.2024 року (а. с. 30-31), до електронного кабінету представника позивача ухвалу доставлено - 01.05.2024 року (а. с. 33).

Відповідно до довідок на електронну пошту відповідача ухвалу доставлено - 30.04.2024 року (а. с. 32), до електронного кабінету представника позивача ухвалу доставлено - 01.05.2024 року (а. с. 34).

Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями.

Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи (ч. 6 ст. 128 ЦПК України).

За ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань; фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Таким чином, сторони вважаються належно повідомленими про розгляд даної справи.

12.09.2024 року надійшли письмові пояснення відповідача, у яких просить відмовити у задоволенні позову з підстав, зазначених у них. Зокрема, зазначено, що звертаючись із вказаним позовом, ОСОБА_1 вказує, що АТ КБ «ПриватБанк» відмовив йому у наданні такої фінансової послуги як відкриття банківського рахунку у зв`язку із наявністю накладеного арешту на все його майно та рахунку в межах виконавчого провадження ВП НОМЕР_2. Також, позивач зазначає, що АТ КБ «ПриватБанк» не надав йому відповіді на його звернення щодо правових підстав для відмови у відкритті банківського рахунку. При цьому, вказує, що він відсутній в реєстрі боржників, а ВП НОМЕР_3 закінчено, всі заходи обтяження припинені. Разом з тим, із наданих позивачем доказів не вбачається відмова банку у відкритті банківського рахунку. Більш того, позивач підміняє поняття відмови у відкритті рахунку та неможливістю користуватися відкритими рахунками у зв`язку із накладеними на них арештами, оскільки ОСОБА_1 має в АТ КБ «ПриватБанк» відкриті рахунки та видані картки до них. Проте, на вказані рахунки дійсно накладені арешти згідно постанов ДВС в межах ВП НОМЕР_3 та ВП НОМЕР_4. До банку постанови про зняття арештів із зазначених рахунків не надходили, відсутні такі докази і в матеріалах справи. Щодо відповіді АТ КБ «ПриватБанк», то вона не містить жодної відмови банку у відкритті рахунку, а лише роз`яснення щодо наявності арештів на рахунках та відповідно неможливістю ними користуватись. Отже, АТ КБ «ПриватБанк» не порушував прав позивача, оскільки жодної відмови позивачу у відкритті рахунку не надавав (а. с. 35-64).

Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

За ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України).

За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За загальним правилом статтею 15 та 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 2 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно із ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов?язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Судом встановлено, що 15 січня 2024 року ОСОБА_1 звернувся з письмовою заявою до АТ КБ «ПриватБанк», в якій, із наданням копій підтверджуючих документів, обґрунтував безпідставність дій АТ КБ «ПриватБанк» щодо відмови йому у відкритті банківського рахунку. Також, в адресованій банку заяві від 15 січня 2024 року ОСОБА_1 просив надати обґрунтовану письмову відповідь із зазначенням конкретних підстав відмови у відкритті банківського рахунку в АТ КБ «ПриватБанк» (а. с. 20-21).

01 березня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Національного банку України зі скаргою щодо порушення прав споживача фінансових послуг АТ КБ «ПриватБанк» (а. с. 22-23).

Листом Національного банку України №14-0004/25884 від 03.03.2024 року «Про розгляд скарги» повідомлено, що до повноважень Національного банку, визначених Законом про Національний банк, Законом про банки не належить здійснення представництва фізичних осіб у межах договірних відносин з фінансовими установами та здійснення впливу на фінансові установи з метою вчинення певних дій на користь їх клієнтів (а. с. 14-18).

Листом АТ КБ «ПриватБанк» від 16.02.2024 року №20.1.0.0.0/7-240115/37363 повідомлено ОСОБА_1 про наявність на його рахунках арештів, що унеможливлюють ними користуватись. Також зазначено, що до Банку не надходило відповідного документа, визначеного Законом України «Про виконавче провадження», який би надавав Банку правові підстави для зняття арешту (а. с. 44-45).

Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Пунктом 22 ч. 1ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (п. 17 ч. 1 Закон України «Про захист прав споживачів»).

Закон України «Про фінансові послуги та фінансові компанії» встановлює загальні засади функціонування ринку фінансових послуг, діяльності надавачів фінансових та/ або супровідних послуг, державного регулювання та нагляду за такою діяльністю, а також захисту прав клієнтів.

Відповідно до п. 65 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії» фінансова установа - юридична особа, метою створення якої є здійснення діяльності з надання фінансових послуг, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг на підставі відповідної ліцензії, виданої Регулятором. Не є фінансовими установами надавачі супровідних послуг, які одночасно не надають також фінансові послуги, а також інші особи, які отримали ліцензію на здійснення діяльності з надання фінансових послуг без набуття статусу фінансової установи.

Фінансова послуга - операція або декілька операцій, пов`язаних однією правовою метою, з фінансовими засобами, що здійснюються в інтересах інших осіб, ніж надавач такої фінансової послуги, а також послуги, прямо визначені спеціальними законами як фінансові послуги (п. 64 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії»).

Споживач фінансових послуг (далі - споживач) - фізична особа, яка звертається за наданням фінансових послуг до надавача фінансових послуг та/або посередника або користується послугами надавача фінансових послуг та/або посередника для задоволення особистих потреб, не пов`язаних із підприємницькою або незалежною професійною діяльністю (п. 56 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії»).

Статтею 3 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії» встановлено що відносини, що виникають на ринку фінансових послуг, регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», цим Законом, спеціальними законами та нормативно-правовими актами Регулятора. Захист прав споживачів здійснюється відповідно до законодавства про захист прав споживачів з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом та спеціальними законами.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За змістом ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (ч. 2 ст. 627 ЦК України).

Споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав (п. 6 ч. 1ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності (ч. 1 ст. 5 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Частиною 1 ст. 1067 ЦК України встановлено, що договір банківського рахунку укладається в письмовій формі для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунку в банку на умовах, погоджених сторонами.

Відповідно до ч. 2 ст. 1067 ЦК України банк зобов`язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам.

Банк не має права відмовити у відкритті рахунка, вчинення відповідних операцій за яким передбачено законом, установчими документами банку та наданою йому ліцензією, крім випадків, коли банк не має можливості прийняти на банківське обслуговування або якщо така відмова допускається законом або банківськими правилами.

У разі необґрунтованого ухилення банку від укладення договору банківського рахунка клієнт має право на захист відповідно до цього Кодексу.

Пунктом 12 Інструкції про порядок відкриття та закриття рахунків користувачам надавачами платіжних послуг з обслуговування рахунків, затвердженої Постановою Національного банку України №162 від 29.07.2022 року встановлено що надавач платіжних послуг не має права відмовити користувачеві у відкритті рахунку, вчинення відповідних операцій за яким передбачено законами України, установчими документами надавача платіжних послуг та наданою йому ліцензією, крім випадків, коли надавач платіжних послуг не має можливості прийняти на обслуговування або якщо така відмова допускається законами України або внутрішніми документами надавача платіжних послуг.

Таким чином, відкриття банківського рахунку на підставі укладеного у письмовій формі договору банківського рахунку є обов`язком банку, за винятком коли банк не має можливості прийняти на банківське обслуговування або якщо така відмова допускається законом або банківськими правилами.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, як встановлено ч. 2 ст. 77 ЦПК України.

Згідно із ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Таким чином, доказуванням є процесуальна і розумова діяльність суб`єктів доказування, яка здійснюється в урегульованому цивільному процесуальному порядку і спрямована на з`ясування дійсних обставин справи, прав і обов`язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів; докази і доказування виступають процесуальними засобами пізнання в цивільному судочинстві.

Процес доказування (на достовірність знань про предмет) відбувається у межах передбачених процесуальних форм і структурно складається з декількох елементів або стадій, які взаємопов`язані й взаємообумовлені. Виділяються такі елементи: твердження про факти; визначення заінтересованих осіб щодо доказів; подання доказів; витребування доказів судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі; дослідження доказів; оцінка доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд наголошує, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує.

Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Верховний Суд звертається до власних висновків у Постанові від 02.10.2018 року у справі №910/18036/17.

Так, звертаючись із вказаним позовом, ОСОБА_1 вказує, що АТ КБ «ПриватБанк» відмовив йому у наданні такої фінансової послуги як відкриття банківського рахунку у зв`язку із наявністю накладеного арешту на все його майно та рахунку в межах виконавчого провадження ВП НОМЕР_3. Також, ОСОБА_1 зазначає, що АТ КБ «ПриватБанк» не надав йому відповіді на його звернення щодо правових підстав для відмови у відкритті банківського рахунку. При цьому, вказує, що він відсутній в реєстрі боржників, а ВП НОМЕР_2 закінчено, всі заходи обтяження припинені. На підтвердження своїх позовних вимог, ОСОБА_1 надав до матеріалів справи копію постанови ВП НОМЕР_2 про закінчення виконавчого провадження та припинення арешту майна боржника та інших заходів примусового виконання рішення від 09.04.2021 року, копію відповіді Департаменту ДВС відділу примусового виконання рішень, з якої вбачається зняття обтяження з рухомого майна ОСОБА_1 , копію звернення до АТ КБ «ПриватБанк», копію відповіді Національного банку України.

Щодо твердження позивача, що АТ КБ «ПриватБанк» не надав йому відповіді на його заяву від 15.01.2024 року, то вказане спростовується матеріалами справи.

Так, АТ КБ «ПриватБанк» листом від 16.02.2024 року №20.1.0.0.0/7-240115/37363 на його заяву від 15.01.2024 року повідомлено ОСОБА_1 про наявність на його рахунках арештів, що унеможливлюють ними користуватись (а. с. 44-45).

Вказаний лист 21.02.2024 року направлено рекомендованим листом на адресу ОСОБА_1 за номером поштового відправлення АТ «Укрпошта» №012 (а. с. 46-47).

Щодо твердження позивача, що АТ КБ «ПриватБанк» відмовив йому у наданні такої фінансової послуги як відкриття банківського рахунку у зв`язку із наявністю накладеного арешту на все його майно та рахунку в межах виконавчого провадження ВП НОМЕР_3, то вказане спростовується самою заявою позивача від 15.01.2024 року, оскільки із його змісту вбачається, що ОСОБА_1 не просить відкрити йому рахунок, а зазначає, що банком було безпідставно відмовлено у відкритті рахунку та просить надати відповідь щодо такої відмови (а. с. 20-21).

При цьому, матеріали справи не містять заяви позивача до АТ КБ «ПриватБанк» про відкриття банківського рахунку, а із довідки, наданої АТ КБ «ПриватБанк» станом на 11.09.2024 року, вбачається, що у ОСОБА_1 є відкриті банківські рахунки у АТ КБ «ПриватБанк» (а. с. 60-61).

Таким чином, твердження позивача, що він позбавлений можливості відкрити у АТ КБ «ПриватБанк» рахунок, спростовується наявність у останнього відкритих банківських рахунків.

Щодо наданих позивачем доказів, то із жодного із них не вбачаться, що АТ КБ «ПриватБанк» було відмовлено ОСОБА_1 у відкритті банківського рахунку.

З матеріалів справи вбачається, що позивач не можливість користування в грошовими коштами в АТ КБ «ПриватБанк», у зв`язку із накладеними арештами на кошти, фактично трактує як твердження про неможливість відкрити банківський рахунок, чим підміняє поняття відмови у відкритті рахунку та неможливістю користуватися відкритими рахунками у зв`язку із накладеними на них арештами.

При цьому, АТ КБ «ПриватБанк» не заперечує неможливість користування позивачем відкритими рахунками у АТ КБ «ПриватБанк» у зв`язку із накладеними на них арештами, однак зазначає, що на вказані рахунку було накладено арешти згідно постанов ДВС в межах ВП НОМЕР_2 (а. с. 51-53) та ВП НОМЕР_5 (а. с. 56-59), а отже Банк позбавлений можливості їх скасувати.

Разом з тим, як вбачається, із матеріалів справи постановою державного виконавця від 09.04.2021 року виконавче провадження НОМЕР_2 закінчено, припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення (а. с. 9-10).

Листом №167808//20.1 від 19.12.2023 року Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Крившенка О. Г. повідомлено про те, що державним виконавцем вжито належних заходів з вилучення обтяження №26987641 з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, зареєстрованого в ході примусового виконання ВП НОМЕР_2 (а. с. 11-13).

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна (ч. 2 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження»).

Оскільки сам факт винесення постанови про закінчення виконавчого провадження не призводить до автоматичного скасування арешту на майно (кошти) боржника, то виконавець в день її винесення надсилає постанову про закінчення виконавчого провадження органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника.

Таким чином, саме на виконавця покладається обов`язок надіслати постанову про закінчення виконавчого провадження до установи, якій була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, що і є підставою для вчинення Банком дій щодо зняття арешту з рахунків боржника.

Разом з тим, позивачем не надано жодних доказів, що АТ КБ «ПриватБанк» була направлена вказана постанова.

З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що АТ КБ «ПриватБанк» жодним чином не порушував прав позивача, діяв відповідно до чинного законодавства України, а також не відмовляв позивачу у відкритті банківського рахунку.

Суд наголошує, що лише порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту та відповідних осіб.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року №18- рп/2004 щодо поняття порушеного права, за захистом якого особа може звертатися до суду, то це поняття, яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес».

Щодо останнього, то в тому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом.

Поняття охоронюваний законом інтерес у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям права має один і той же зміст. Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення При цьому обов`язком позивача є доведення/підтвердження в установленому законом порядку наявності факту порушення та/або оспорювання його прав та інтересів.

Однак, позивачем не зазначено яке його право порушене та які наслідки такого порушення, зміст таких порушень, завданих саме АТ КБ «ПриватБанк».

Адже, як встановлено судом, АТ КБ «ПриватБанк» не відмовляв у відкритті рахунку позивачу.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Наведені положення не дозволяють скаржитися щодо законодавства або певних обставин абстрактно, лише тому, що заявники вважають начебто певні положення норм законодавства впливають на їх правове становище. Не поширюють свою дію ці положення й на правові ситуації, що вимагають інших юрисдикційних (можливо позасудових) форм захисту від стверджувальних порушень прав чи інтересів.

Як неодноразово звертав увагу Верховний Суд, відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.02.2021 року, справа №925/642/19, зроблені такі висновки: порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Відсутність порушеного права й інтересу встановлюється при розгляді справи по суті та є самостійною підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові. Саме до таких висновків щодо самостійної підстави для відмови у позові у разі відсутності порушеного права дійшов суд першої інстанції, враховуючи при цьому постанову Верховного Суду від 24.02.2021 року при розгляді справи № 233/3516/18 ц.

З огляду на вищевикладене, враховуючи те, що позивачем не надано суду жодних доказів, що відповідачем порушено його права, та беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Розподіл судових витрат між сторонами, регулюється ст. 141 ЦПК України. Зокрема: судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судовий збір компенсується за рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись ст. 55 Конституції України, ст. ст. 15, 16, 626, 627, 1067 ЦК України, ст. ст. 1, 4, 5 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. ст. 1, 3 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії», ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», Інструкцією про порядок відкриття та закриття рахунків користувачам надавачами платіжних послуг з обслуговування рахунків, затвердженою Постановою Національного банку України №162 від 29.07.2022 року, ст. ст. 2, 4, 12, 13, 15, 76-82, 89, 95, 141, 174, 258-259, 263-265, 267, 274-279, 352-355, 15.5) Перехідних положень ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду або через Печерський районний суд м. Києва, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному вебпорталі судової влади України за вебадресою: http://court.gov.ua/fair/sud2606.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», адреса: вул. Грушевського, 1-Д, м. Київ, 01001, .

Суддя Г.О.Матійчук