Справа № 392/695/24
Провадження № 2/392/421/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2024 року Маловисківський районний суд Кіровоградської області у складі:

Головуючої: судді Кавун Т.В.,

секретар Стець Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Мала Виска справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" про стягнення середньої заробітної плати за час затримки при звільненні та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

18.04.2024 позивач звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що вона знаходилася в трудових відносинах зі Смолінською шахтою Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» на посаді апаратник очищення стічних вод дільниці радіометричного збагачення руди шахти, табельний номер 46700.

Наказом № 902 о/с від 14.09.2023 звільнена з посади у зв`язку з виявленою невідповідністю працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я.

При звільненні відповідач перед нею не виконав свої обов`язки щодо виплати належних сум заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та вихідної допомоги посилаючись на відсутність коштів. При звільненні розрахунку по нарахованій заробітній платі із нею проведено не було та загальна сума заборгованості на момент звільнення (14.09.2023) становить - 99 896,45 гривень.

З метою досудового врегулювання, вона зверталась до відповідача з проханням погасити заборгованість із заробітної плати, однак отримала усну відмову, мотивовану відсутністю коштів на підприємстві. Відповідач проводив розрахунок по заборгованості малими частинами.

Так, станом на 18.01.2024 заборгованість становила 35 430,01 гривень, яка включає в себе: 1 572,79 гривень заробітна плата за червень 2023 року; 6 663,85 гривень заробітна плата за липень 2023 року; 6 779,13 гривень заробітна плата за серпень 2023 року; 3 219,25 гривень за вересень 2023 року; 6 724,13 гривень - компенсація за невикористану відпустку (21 календарний день) 10 470,86 гривень - вихідна допомога, згідно довідки відповідача про заборгованість із заробітної плати станом на 18.01.2024 №18-30/113. Остаточний розрахунок по заборгованості із заробітної плати був проведений відповідачем 27.03.2024.

Так, відповідно до довідки ДП «Схід ГЗК» Смолінської шахти за №18-30/140 від 22.01.2024 середньомісячна заробітна плата з урахуванням податків та зборів складає - 13 007,28 гривень. При цьому, середньоденна заробітна плата з урахуванням податків та зборів складає 591, 24 гривень. Строк затримки виплати належних їй при звільненні сум, з урахуванням дати звільнення з 14.09.2023 по 14.03.2024 - становить 131 день (беручи до уваги ч. 6 ст. 6 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах військового часу», яким зупинена дія ст.73 КЗпП України щодо визначення святкових і неробочих днів).

З урахуванням розміру середньоденної заробітної плати, середній заробіток за час затримки розрахунку становить - 77 452,44 гривень (131 днів х 591,24 гривень = 77 452,44 гривень).

Крім того, внаслідок порушення її законних прав, яка полягала у невиплаті їй належних при звільнені сум заробітної плати, що призвело до моральних страждань, втрати нею нормальних життєвих зв`язків і вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Також, саме не виплата заробітної плати та усіх належних їй до виплат сум упродовж значного періоду часу порушило її конституційне право на оплату праці, чим було порушено звичайний уклад життя, що завдало моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків та вимагає додаткових зусиль для організації свого життя, які виразилися в переживаннях, пов`язаних із необхідністю звернення до суду за захистом своїх прав. В результаті затримки з виплат заробітної плати, у тому числі при звільнені вона понесла моральні страждання, які виразилися у неотриманні коштів необхідних для забезпечення умов на проживання протягом певного періоду, що зумовило зміну способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для утримання сім`ї, що є моральною шкодою. Також вона не може упродовж значного терміну належним чином забезпечувати свою родину продуктами харчування, а також забезпечити необхідним одягом та предметами побуту.

Тому, просить суд стягнути з ДП «Схід ГЗК» на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період 14.09.2023 по 14.03.2024 в сумі 77 452,44 гривень та моральну шкоду в сумі 30 000,00 гривень.

Позивач в судове засідання не прибула, надіслала заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала.

Представник відповідача ДП «Схід ГЗК» в судове засідання не прибула, надіслала заяву відповідно якої просила розгляд справи проводити у її відсутність. Крім того, подала відзив на позовну заяву, згідно якого просила в задоволені позову відмовити в повному обсязі посилаючись на те, що позивач дійсно працювала на Смолінській шахті ДП «Схід ГЗК» на посаді апаратника очищення стічних вод та була звільнена 14.09.2023 з підприємства у зв`язку з виявленою невідповідністю працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, який перешкоджає продовженню даної роботи згідно п. 2 ст. 40 КЗпП України (наказ від 14.09.2023 № 902 о/с). На момент звільнення заборгованість із виплати заробітної плати ОСОБА_1 становила 65 147,90 гривень.

Згідно довідки Смолінської шахти ДП «Схід ГЗК» від 18.01.2024 за №18-30/113, яку позивачем долучено до позову, станом на 18.01.2024 заборгованість по заробітній платі ОСОБА_1 склала 35 430,01 гривень, а саме за червень 2023 в сумі 1 572,79 гривень, за липень 2023 - 6 663,85 гривень, за серпень 2023 - 6 779,13 гривень, за вересень 2023 3 219,25 гривень, компенсація за невикористану відпустку (21 к.д.) - 6 724,13 гривень, вихідна допомога - 10 470,86 гривень.

Згідно довідки Смолінської шахти ДП «Схід ГЗК» від 17.05.2024 за №18-30/722 за підприємством відносно ОСОБА_1 відсутня заборгованість в сумі 65 147,90 гривень з виплати заробітної плати, остання виплата відбулася 27.03.2024.

Так, перерахування заробітної плати підприємством здійснювалось: за березень 2023 року в сумі 2 165,70 гривень, згідно до платіжного доручення від 06.10.2023 за №10716; за квітень 2023 року в сумі 5 610,00 гривень, згідно до платіжного доручення від 06.10.2023 за №10903; за квітень 2023 року в сумі 3 366,00 гривень, згідно до платіжного доручення від 24.10.2023 за №11851; за квітень 2023 року в сумі 2 244,38 гривень, згідно до платіжного доручення від 20.11.2023 за №12358; за травень 2023 в сумі 7 948,00 гривень, згідно до платіжного доручення від 20.11.2023 №12374; за травень 2023 в сумі 1 987,45 гривень, згідно до платіжного доручення від 22.12.2023 за №13951; за червень 2023 в сумі 6 292,00 гривень, згідно до платіжного доручення від 22.12.2023 за №14003; за червень 2023 в сумі 1 572, 79 гривень, згідно до платіжного доручення від 18.01.2024 №912; за липень 2023 в сумі 6 663,85 гривень, згідно до платіжного доручення від 01.02.2024 №1190; за серпень 2023 в сумі 6 779,13 гривень, згідно до платіжного доручення від 29.02.2024 №2334; за серпень 2023 в сумі 42,76 гривень, згідно до платіжного доручення від 06.10.2023 №10732; за серпень 2023 в сумі 61,60 гривень, згідно до платіжного доручення від 06.10.2023 №10739; за вересень 2023 в сумі 20 414,24 гривень, згідно до платіжного доручення від 27.03.2024 №4480.

24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Строк воєнного стану в Україні продовжено Указами Президента, воєнний стан на сьогодні триває. У зв`язку з цим, ДП «Схід ГЗК» тривалий час, починаючи з 01.03.2022 перебувало у вимушеному тимчасовому простої, що підтверджується наказом ДП «Схід ГЗК» «Щодо вимушеного тимчасового простою підрозділів» від 24.02.2022 №64. Згідно Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень станом на 16.01.2024 відкрито більше 700 виконавчих проваджень про стягнення з ДП «Схід ГЗК» заборгованості. Арешт рахунків унеможливлює проведення будь-яких фінансових операцій у господарській діяльності підприємства та обмежує доступ в їх користуванні.

Вищевказані наслідки неплатоспроможності виникли не з вини відповідача, тривалістю затримок виплат зумовлених фінансово-економічною кризою нестабільним державним (бюджетним) фінансуванням та затримками у взаєморозрахунках, а також введенням воєнного стану в Україні.

Таким чином, підтверджується об`єктивність відсутності фінансової можливості виконувати обов`язок щодо виплати заробітної плати.

Щодо стягнення середнього заробітку за весь період затримки розрахунку у розмірі 77 452,44 гривень, вимога позивача в якості стягнення середнього заробітку значно перевищує суму основного боргу на момент звільнення, яка до подання позову до суду була повністю виплачена частинами, та порушує принцип співмірності. Зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, але не є і співмірною розміру заборгованості.

Вважають, що справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам справи, визначити розмір виплати в сумі 10 000,00 гривень, яка є орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було б передбачити з урахуванням розміру заборгованості по заробітній платі та періоду затримки розрахунку.

Вимога позивача щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 30 000,00 гривень є надмірною, оскільки, відшкодування моральної шкоди не має призводити до навіть неістотного збагачення, такий розмір не відповідає принципу розумності, виваженості та справедливості. Позивачем не надано жодного доказу того, що йому завдано моральної шкоди саме ДП «Схід ГЗК», зокрема не підтверджено факту порушення його прав, завдання моральних чи фізичних страждань або витрат немайнового характеру діями чи бездіяльністю відповідача, не встановлено причинного зв`язку між невиплатою заробітної плати і протиправними діями та виною в його заподіянні.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини.

Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з ДП «Схід ГЗК» Смолінською шахтою та була звільнена з підприємства 14.09.2023 у відповідності до п. 2 ст. 40 КЗпП України.

Згідно наказу в.о. директора ДП «Схід ГЗК» Смолінської шахти від 14.09.2023 за № 902 о/с, ОСОБА_1 звільнено з підприємства у відповідності до п. 2 ст. 40 КЗпП України. Підстава: лист директора КНП «СМСЧ» Смолінської селищної ради від 13.09.2023 за № 01-11/890, висновок ЛКК від 12.09.2023 за № 243.

Згідно довідки про заробітну плату (грошове забезпечення, винагороду за цивільно-правовим договором) для розрахунку виплат та загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням виданої на ім`я ОСОБА_1 , розмір заробітної плати (грошове забезпечення, винагорода за цивільно-правовим договором), на яку нараховано єдиний внесок та/або страхові внески в період з вересня 2022 року по серпень 2023 року становить 99 896,45 гривень.

Згідно довідки ДП «Схід ГЗК» Смолінська шахта від 18.01.2024 за № 18-30/113 встановлено, що станом на 18.01.2024 за підприємством рахується заборгованість з виплати заробітної плати ОСОБА_1 в сумі 35 430,01 гривень, яка складається з: заборгованості по заробітній платі за червень 2023 року в сумі 1 572,79 гривень; за липень 2023 року в сумі 6 663,85 гривень; за серпень 2023 року в сумі 6 779,13 гривень; за вересень 2023 року в сумі 3 219,25 гривень; компенсація за невикористану відпустку (21 к.д.) 6 724,13 гривень; вихідна допомога в сумі 10 470,86 гривень.

Згідно довідки ДП «Схід ГЗК» Смолінська шахта від 22.01.2024 за № 18-30/140 встановлено, що ОСОБА_1 нараховано заробітну плату з ПДФО та ВЗ: за липень 2023 року в сумі 4 022,49 гривень, кількість робочих днів згідно графіка роботи 21, фактична кількість відпрацьованих робочих днів 7; за серпень 2023 року в сумі 1 298,65 гривень, кількість робочих днів згідно графіка роботи 23, фактична кількість відпрацьованих робочих днів 2. Середньоденна заробітна плата з урахуванням податків та зборів складає 591,24 гривень. Середньомісячна заробітна плата з урахуванням податків та зборів складає 13 007,28 гривень.

Згідно роздруківок наданих ОСОБА_1 , перерахування заробітної плати підприємством ДП «Схід ГЗК» здійснювалось: 20.09.2023 в сумі 2 168,80 гривень; 06.10.2023 в сумах 42,76 гривень, 5 610,00 гривень, 61,60 гривень, 2 165,70 гривень; 24.10.2023 року в сумі 3 366,00 гривень; за 30.10.2023 в сумі 957,33 гривень; 20.11.2023 року в сумах 2 244,38 гривень, 7 948,00 гривень; 22.12.2023 в сумах 1 987,45 гривень, 6 292,00 гривень; 18.01.2024 в сумі 1 572,79 гривень; 01.02.2024 в сумі 6 663,85 гривень; 29.02.2024 в сумі 6 779,13 гривень; 27.03.2024 в сумі 20 414,24 гривень.

Згідно довідки ДП «Схід ГЗК» Смолінська шахта від 17.05.2024 за № 18-30/722, вбачається, що ОСОБА_1 , підприємством здійснювалось перерахування заробітної плати: за березень 2023 року в сумі 2 165,70 гривень, згідно до платіжного доручення від 06.10.2023 за №10716; за квітень 2023 року в сумі 5 610,00 гривень, згідно до платіжного доручення від 06.10.2023 за №10903; за квітень 2023 року в сумі 3 366,00 гривень, згідно до платіжного доручення від 24.10.2023 за №11851; за квітень 2023 року в сумі 2 244,38 гривень, згідно до платіжного доручення від 20.11.2023 за №12358; за травень 2023 в сумі 7 948,00 гривень, згідно до платіжного доручення від 20.11.2023 №12374; за травень 2023 в сумі 1 987,45 гривень, згідно до платіжного доручення від 22.12.2023 за №13951; за червень 2023 в сумі 6 292,00 гривень, згідно до платіжного доручення від 22.12.2023 за №14003; за червень 2023 в сумі 1 572, 79 гривень, згідно до платіжного доручення від 18.01.2024 №912; за липень 2023 в сумі 6 663,85 гривень, згідно до платіжного доручення від 01.02.2024 №1190; за серпень 2023 в сумі 6 779,13 гривень, згідно до платіжного доручення від 29.02.2024 №2334; за серпень 2023 в сумі 42,76 гривень, згідно до платіжного доручення від 06.10.2023 №10732; за серпень 2023 в сумі 61,60 гривень, згідно до платіжного доручення від 06.10.2023 №10739; за вересень 2023 в сумі 20 414,24 гривень, згідно до платіжного доручення від 27.03.2024 №4480.

Згідно довідки № 18-30/113 від 18.01.2024 станом на 18.01.2024 заьоргованість по заробітній платі складала 35 430,01 гривень. Станом на 17.05.2024 заборгованість по заробітній платі відсутня.

Згідно ст. 43 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 вказаного Закону, працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Згідно ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належним чином оформлену трудову книжку та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, належних йому від підприємства, установи, організації здійснюється в день звільнення.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Згідно п. 20 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Відповідно до п. 2 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженим Постановою КМ України від 08.02.1995 року за № 100, для розрахунку вихідної допомоги і середнього заробітку за весь час затримки розрахунку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

В позовній заяві ОСОБА_1 посилається на те, що відповідно до довідки ДП «Схід ГЗК» Смолінської шахти за № 18-30/140 від 22.01.2024 середньомісячна заробітна плата з урахуванням податків та зборів складає - 13 007,28 гривень. При цьому, середньоденна заробітна плата з урахуванням податків та зборів складає 591,24 гривень. Строк затримки виплати належних їй при звільненні сум, з урахуванням дати звільнення з 14.09.2023 по 14.03.2024 - становить 131 день (беручи до уваги ч. 6 ст. 6 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах військового часу», яким зупинена дія ст.73 КЗпП України щодо визначення святкових і неробочих днів). З урахуванням розміру середньоденної заробітної плати, середній заробіток за час затримки розрахунку становить - 77 452,44 гривень (131 днів х 591,24 гривень = 77 452,44 гривень).

Здійснення розрахунків середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року за № 100, з наступними змінами.

Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку встановлено, що середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

За змістом абз. 2 п. 3 Порядку суми нарахованої заробітної плати, крім премій (в тому числі за місяць) та інших заохочувальних виплат за підсумками роботи за певний період, враховуються у тому місяці, за який вони нараховані, та у розмірах, в яких вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт.

Відповідно до абз. 1 п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно довідки ДП «Схід ГЗК» Смолінська шахта від 22.01.2024 за № 18-30/140, виданої ОСОБА_1 , вбачається, що її середньоденна заробітна плата з урахуванням податків та зборів складає 591,24 гривень. Середньомісячна заробітна плата з урахуванням податків та зборів складає 13 007,28 гривень.

Відповідно до роз`яснень, викладених в п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року за № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з ДП «Схід ГЗК» Смолінська шахта та була звільнена 14.09.2023.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до статті 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Окрім зазначеного судом відзначається, що згідно з правовим висновком Верховного Суду України у спорі про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (Постанова Верховного Суду України від 03.07.2013 у справі № 6-60цс133), - відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

Аналіз зазначених правових норм (ст.ст.116, 117 КЗпП України) дає підстави для висновку про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. При невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу настає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Невиплата працівникові при звільненні всіх належних йому сум є триваючим правопорушенням, а тому працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

При цьому, судом відзначається, що відшкодування, яке сплачується за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України не відповідає ознакам заробітної плати, оскільки виплачується не за виконану роботу, а за затримку розрахунків при звільненні, тому відшкодування, передбачене ст. 117 КЗпП України, хоча і розраховується, виходячи з середнього заробітку працівника, однак не є заробітною платою.

Метою законодавчого регулювання умов відшкодування працівнику за час затримки усіх виплат при звільненні є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема, захист працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Однак, у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто, має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнав внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Матеріалами справи встановлено, що станом на 18.01.2024 заборгованість по заробітній платі ОСОБА_1 складала 35 430,01 гривень. При цьому, ДП «Схід ГЗК» здійснювалось перерахування заробітної плати частинами, останній платіж було здійснено 27.03.2024. Станом на 17.05.2024 заборгованість по заробітній платі відсутня.

26 червня 2019 року Велика Палата Верховного Суду ухвалила постанову у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18), в якій відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням №6-113цс16. Велика Палата Верховного Суду прийшла до висновку, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Тому, Верховний Суд зазначив, що ці критерії можуть визначатися судом під час розгляду конкретної справи з урахуванням установлених у ній обставин.

На думку Верховного Суду, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Таку точку зору у своїй постанові Велика Палата Верховного Суду аргументувала тим, що з однієї сторони працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. З іншої сторони, якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків.

Верховний Суд вважає, що метою, яка закладена законодавцем у зміст процедури відшкодування, передбаченої ст. 117 КЗпП, є компенсація працівникові майнових витрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Саме виходячи із природи такого відшкодування, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків.

Велика Палата Верховного Суду також погодилась з тим, що суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і що таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми.

Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням № 6-113цс16 щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а тому суд, беручи до уваги правові позиції Великої Палати, викладені в постанові від 26 червня 2019 року, вважає за необхідне зменшити суму компенсаційних виплат позивачу ОСОБА_1 ..

Ураховуючи наведений позивачем розрахунок середньомісячного заробітку за час затримки при звільненні, беручи до уваги, що під час звільнення позивача ОСОБА_1 , відповідачем як роботодавцем з останньою не було проведено у день звільнення розрахунок у повному обсязі, при цьому, виплата заробітної плати позивачу підприємством проводилась частинами, останній платіж був здійснений 27.03.2024, заборгованість по заробітній платі відсутня, тому суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам справи, визначити розмір відповідальності відповідача за прострочення належних при звільненні позивача виплат в сумі 10 000 гривень при цьому, зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було б передбачити з урахуванням розміру заборгованості по заробітній платі та періоду затримки розрахунку.

Посилання представника відповідача на те, що на території України введено воєнний стан, у зв`язку з чим, ДП «Схід ГЗК» тривалий час перебувало у вимушеному простої, має фінансові труднощі, а рахунки підприємства арештовані, що призвело до обмеженого доступу їх використання, суд не враховує, як правову підставу для відмови в задоволенні позову.

Частиною третьою статті 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» передбачено, що роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або інших обставин непереборної сили. Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати.

Отже, законодавець пов`язує звільнення від відповідальності роботодавця за умови доведення останнім, що таке порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або інших обставин непереборної сили.

Відтак, відповідач, як роботодавець не довів суду, зокрема не надав належних доказів, що саме ці обставини стали перешкодою для своєчасного розрахунку з працівником-позивачем ОСОБА_1 ..

При вирішення питання щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 30 000 гривень моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України, відповідно до положень якої передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Частиною 1 статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

В частині 2 ст. 23 ЦК України закріплено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

В силу ч. 4 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами) роз`яснено, що згідно зі статтею 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Згідно правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 14.12.2016 у справі № 428/7002/14-ц, зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.

Підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із вказаною статтею є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, характер та ступінь моральних страждань позивача. Невиплата заробітної плати встановлена та доведена в ході судового розгляду. Сам факт порушення законного трудового права позивача свідчить про заподіяння моральних страждань, втрати ним нормальних життєвих зв`язків, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Саме такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 18.01.2018 у цивільній справі № 362/7161/15-ц, які враховуються судом на підставі ч. 4 ст. 263 ЦПК України. Дійсно, невиплатою відповідачем належних позивачу коштів, йому спричинена моральна шкода, яка полягає в порушенні його прав на отримання оплати за працю, що призвело до моральних страждань. Ситуація, яка склалася, вимагала від позивача додаткових зусиль для організації свого життя.

А тому з урахуванням вимог розумності та справедливості, часу затримки проведення розрахунку, його моральних страждань у зв`язку з цим, суд дійшов висновку, що діями відповідача позивачу завдано моральну шкоду, яку суд оцінює в сумі 1 000 гривень.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", за подання до суду фізичною особою, позовної заяви майнового характеру встановлюється ставка судового збору в розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З матеріалів справи, вбачається, що при зверненні до суду, позивачем з посиланням на п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" не сплачено судовий збір, адже він звільняється від його сплати за вимогою щодо стягнення заборгованості за середній заробіток за весь час затримки розрахунку.

При цьому, позивачем у даній справі за вимогою про стягнення моральної шкоди, сплачено судовий збір в сумі 1 211,20 гривень.

Ураховуючи, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, а саме щодо стягнення середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 10 000 гривень (13 %), щодо стягнення моральної шкоди в розмірі - 1 000 гривень (3 %), тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір за позовну вимогу середнього заробітку за весь період затримки у розмірі 157,45 гривень та 36,33 гривень на користь позивача за позовну вимогу про стягнення моральної шкоди.

Керуючись статтями 141, 258-259, 263-265 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути із Державного підприємства «Східний гірничо - збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 , середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 10 000 гривень.

Стягнути з Державного підприємства «Східний гірничо - збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 1 000 гривень.

Стягнути із Державного підприємства «Східний гірничо - збагачувальний комбінат» на користь держави судовий збір у сумі 157,45 гривень.

Стягнути із Державного підприємства «Східний гірничо - збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 36,33 гривень.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Державне підприємство «Східний гірничо - збагачувальний комбінат», , місцезнаходження: вул. Горького, 2, м. Жовті Води Дніпропетровської області 52210.

Суддя Т.В. Кавун