УХВАЛА

28 листопада 2024 року

м. Київ

справа № 565/742/24

провадження № 61-15546ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.

розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Пузирка Олександра Олександровича на ухвалу Кузнецовського міського суду Рівненської області від 10 липня 2024 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 22 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення безпідставно списаних коштів,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), в якому просив суд стягнути на його користь грошові кошти в сумі 42 342,31 грн, які були безпідставно списані з його карткового рахунку.

Ухвалою Кузнецовського міського суду Рівненської області від 10 липня 2024 року закрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк» про стягнення безпідставно списаних коштів у зв`язку з відсутністю на момент розгляду справи предмета спору.

Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 9 000,00 грн понесених витрат на надання правничої допомоги.

Ухвалу Кузнецовського міського суду Рівненської області від 10 липня 2024 року в частині стягнення витрат на правничу допомогу АТ КБ «ПриватБанк» оскаржив в апеляційному порядку.

Постановою Рівненського апеляційного суду від 22 жовтня 2024 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

Скасовано ухвалу Кузнецовського міського суду Рівненської області від 10 липня 2024 року в частині стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 9 000,00 грн понесених витрат на професійну правничу допомогу.

Відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні заяви про відшкодування витрат на правничу допомогу.

У решті судове рішення залишено без змін.

20 листопада 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Пузирко О. О. засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Кузнецовського міського суду Рівненської області від 10 липня 2024 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 22 жовтня 2024 року (надійшла до суду 22 листопада 2024 року), в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив касаційний суд скасувати ухвалу Кузнецовського міського суду Рівненської області від 10 липня 2024 року в частині закриття провадження у справі за відсутністю предмета спору, скасувати постанову Рівненського апеляційного суду від 22 жовтня 2024 року у повному обсязі та прийняти нове рішення, який відмовити позивачу повністю та відшкодувати витрати позивача на професійну правничу допомогу.

Щодо касаційної скарги на ухвалу Кузнецовського міського суду Рівненської області від 10 липня 2024 року

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи,

а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Як вбачається, суд апеляційної інстанції не переглядав ухвалу Кузнецовського міського суду Рівненської області від 10 липня 2024 року в частині закриття провадження у справі, тому у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на ухвалу Кузнецовського міського суду Рівненської області від 10 липня 2024 року в частині закриття провадження у справі слід відмовити.

Щодо касаційної скарги на постанову Рівненського апеляційного суду від 22 жовтня 2024 року

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів

у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України якщо касаційна скарга подана на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу, суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку.

Перевіривши доводи касаційної скарги та дослідивши зміст оскаржуваного судового рішення, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження

у справі слід відмовити з таких підстав.

Забезпечення права на апеляційний перегляд справи є однією з основних засад судочинства (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України).

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Пунктом 12 частини третьої статті 2 ЦПК України передбачено, що однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Згідно з частиною другою статті 255 ЦПК України про закриття провадження

у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

Відповідно до частини третьої статті 142 ЦПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ухвалою Кузнецовського міського суду Рівненської області від 10 липня 2024 року провадження у справі закрито на підставі пункту другого частини першої статті 255 ЦПК України за відсутністю предмету спору.

Ухвала суду в частині закриття провадження в справі в апеляційному порядку сторонами не оскаржувалася.

Підставою для закриття провадження у справі було заявлене АТ КБ «ПриватБанк» відповідне клопотання саме у зв`язку з відсутністю предмета спору та надані ним докази, які підтверджували цю обставину.

Одночасно в ухвалі про закриття провадження у справі суд першої інстанції вирішив питання про часткове відшкодування позивачу понесених ним витрат на правничу допомогу та стягнув з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 9 000,00 грн понесених витрат на надання правничої допомоги.

Стягуючи з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу, суд першої інстанції послався на частину третю статті 142 ЦПК України, якою передбачено, що у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позву, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Суд першої інстанції вважав можливим застосувати положення вищезазначеної норми до врегулювання питань розподілу понесених сторонами судових витрат в даному випадку.

Не погоджуючись з висновками суду першої інстанції в частині відшкодування позивачу витрат на правничу допомогу, апеляційний суд зазначив, що ОСОБА_1 в ході судового розгляду справи заяву про відмову від позову не було надано. Навпаки, 17 червня 2024 року адвокат Пузирко О. О. подав до суду заяву,

в якій підтримав позовні вимоги та просив розглянути справу без участі позивача.

Ухвалу суду першої інстанції в частині закриття провадження у справі з підстав відсутності предмету спору позивач та його представник не оскаржували в апеляційному порядку, тобто погодилися з мотивами закриття провадження.

Тому відсутні підстави для присудження стягнення понесених позивачем у справі витрат з відповідача в порядку частини третьої статті 142 ЦПК України, оскільки провадження у справі було закрито не у зв`язку з відмовою позивача від позову, а в зв`язку з відсутністю предмета спору.

Верховний Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції стосовно того, що були відсутні підстави для присудження стягнення понесених позивачем у справі витрат з відповідача в порядку частини третьої статті 142 ЦПК України, оскільки позивач в даній справі від позову не відмовлявся, а провадження у справі було закрито з іншої підстави - з підстави відсутності предмету спору.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21 квітня 2021 року у справі № 199/9188/16-ц (провадження № 61-12504св20), в якій Верховний Суд вказав, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку, що закриття провадження у справі з підстав відсутності предмета спору (пункт 2 частини першої статті 255 ЦПК України) є відповідно до частини третьої статті 142 ЦПК України підставою для стягнення з відповідача на користь позивача понесених ним судових витрат.

Отже, постанова Рівненського апеляційного суду від 22 жовтня 2024 року в частині відмови у стягненні витрат на правничу допомогу є законною та обґрунтованою, постановленою із правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, підстави для її скасування відсутні.

Аналіз змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення свідчить про необґрунтованість касаційної скарги, оскільки Верховний Суд вже викладав

у постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, а суд апеляційної інстанції ухвалив судове рішення із врахуванням такого висновку, а тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права

у подібних правовідносинах).

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Пузирка Олександра Олександровича на ухвалу Кузнецовського міського суду Рівненської області від 10 липня 2024 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 22 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення безпідставно списаних коштів відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Г. В. Коломієць

Б. І. Гулько

Д. Д. Луспеник