Справа № 487/780/24
Провадження № 6/487/470/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.07.2024 Заводський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого-судді Лагоди А.А.,

секретаря Мамчур К.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Заводського районного суду м. Миколаєва заяву ОСОБА_1 про відстрочення виконання рішення суду по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

12.07.2024 заявник звернувся до суду з вказаною заявою. Просить суд відстрочити виконання рішення суду від 27.02.2024 по справі №487/780/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, до кінця воєнного стану.

В обґрунтування заяви про відстрочення виконання рішення суду зазначено, що рішенням суду ухваленим 13.05.2024 по цивільній справі №487/780/24 за позовом ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості вирішено стягнути заборгованіст за кредитним договором у розмірі 54433,99грн., судовий збір у розмірі 2684,00грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1400,00 грн. На підставі цього рішення судом було видано виконавчий лист, який надалі направлено приватному виконавцю виконавчого округу Миколаївської області Химич О.М. до виконання. Заявник стверджує, що існують обставини, які унеможливлюють виконання рішення суду, а саме довготривала психічна травма, хвороба її сина ОСОБА_2 (проводиться дорого вартісне лікування), що мешкає в будинку заявника разом зі своєю дружиною ОСОБА_3 (не працює) і сином ОСОБА_4 , 2019р.н. На утриманні заявника перебуває матір (77 років), яка також хворіє. Заявник отримує зарплату 14000-15000 гривень, матеріальне становище дуже складне і за виконавчим провадженням з неї знімається 20,0% від зарплати. Сума 65912,87грн. за постановою приватного виконавця для заявника є непосильною бо не вистачає засобів до існування. Заявник просить врахувати, що кредитний договір було укладено на суму 23291,93грн., умови якого вона виконувала, доки не виникли вказані вище обставини.

Заявник надала до суду заяву про розгляд заяви в письмовому провадження та згідно якої просить заявлені вимоги задовольнити.

Представник ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ ФІНАНС» в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлено належним чином, заяв до суду не надходило.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що 13.05.2024 за рішенням суду вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ ФІНАНС» заборгованість за кредитним договором №014/0054/82/0690689 від 10.10.2017 у розмірі 54433,99грн., з яких: 46227,18грн. сума боргу за кредитом, 8206,81грн. заборгованість по процентам, а також судовий збір в сумі 2684,00грн. та 1400,00грн. витрати на професійну правничу допомогу.

13.06.2024 до суду від представника ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ ФІНАНС» надійшла заява про видачу виконавчого документу.

19.06.2024 листом за №487/780/24/13252/2024 суд направив ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ ФІНАНС» оригінал виконавчого листа.

11.07.2024 приватним виконавцем Химичем О.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №75505260 за виконавчим листом №487/780/24 від 19.06.2024 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ ФІНАНС» заборгованості за кредитним договором №014/0054/82/0690689 від 10.10.2017 у розмірі 54433,99грн., з яких: 46227,18грн. сума боргу за кредитом, 8206,81грн. заборгованість по процентам, а також судовий збір в сумі 2684,00грн. та 1400,00грн. витрати на професійну правничу допомогу.

11.07.2024 приватним виконавцем Химичем О.М. винесено постанову про арешт коштів боржника в рамках виконавчого провадження №75505260 за виконавчим листом №487/780/24 від 19.06.2024.

Відповідно до ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Гарантоване особі у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд розповсюджує дію і на стадію виконання судового рішення. У своїй прецедентній практиці Європейський суд з прав людини нагадує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї із сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинно розглядатися як невід`ємна частина «процесу» в розумінні статті 6 Конвенції. («Іммобільяре Саффі» проти Італії», заява 22774/93, 28.07.99, § 63; «Горнсбі проти Греції» від 19.03.97, § 40).

Крім того, у справі «Горнсбі проти Греції» Європейський суд з прав людини вказав, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін.

Рішенням Європейського Суду з прав людини у справі Глоба проти України №15729/07 від 05.07.2012 суд повторює, що пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом. Стосовно системності Європейський суд з прав людини підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а, отже, сама можливість надання відстрочки виконання судового акта повинна носити виключний характер.

З метою недопущення порушення гарантованих Конституцією України та Конвенцією права на справедливий суд, суд, який надає відстрочку чи розстрочку у виконанні рішення, у кожному конкретному випадку повинен встановити: 1) чи затримка у виконанні рішення зумовлена особливими і непереборними обставинами; 2) чи передбачена домовленістю сторін чи у національному законодавстві компенсація «потерпілій стороні» за затримку виконання рішення, ухваленого на його користь судового рішення, та індексації присудженої суми; 3) чи не є період виконання рішення надмірно тривалим для стягувача як «потерпілої сторони»; 4) чи дотримано справедливий баланс інтересів сторін у спорі.

У цьому контексті для виправдування затримки виконання рішення суду недостатньо лише зазначити про відсутність у боржника коштів. Обов`язково мають враховуватися й інтереси іншої сторони спору, на користь якої прийнято рішення. Відповідач і позивач знаходяться у рівних економічних умовах і в одній державі, тому незадовільний фінансовий стан відповідача сам по собі є недостатньою причиною для відстрочення виконання рішення суду.

Відповідно до ч.1, 2 ст.18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч.1, 3, 4 ст.435 ЦПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.33 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 за №1404-VIII, за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення.

Разом з тим, пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» від 26.12.2003 №14 визначено, що при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що відповідно до ст.351 ЦПК і ст.121 ГПК їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Отже, відстрочка виконання рішення суду може бути надана у виняткових випадках, що обумовлюють об`єктивні ускладнення при виконанні рішення або наявність яких робить його не можливим.

Підстави для відстрочки виконання рішення повинні бути чітко встановлені та підтверджені відповідними доказами.

Вирішуючи питання щодо можливості відстрочення виконання рішення, суд повинен враховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини.

Узагальнюючи підстави наведені заявником у своїй заяві про відстрочення виконання рішення суду, вбачається, що вони ґрунтуються на складному матеріальному становищі заявника, наявності введеного на території України воєнного стану. Також, заявник обґрунтовує заяву наявністю проблем із здоров`ям у її сина, матері, що потребує фінансових затрат.

Суд не бере до уваги, як підставу для відстрочки форсмажорну обставину - військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року.

Із інформації Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 за №2024//02.0.-7.1, вбачається, що Торгово-промислова палата України на підставі ст.ст. 14, 14? Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» від 02.12.1997 №671/97-ВР (далі - Закон №671/97-ВР), Статуту Торгово-промислової палати України, цим засвідчує форсмажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні».

Так, відповідно до ч.2 ст.14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» від 2 грудня 1997 року №671/97-ВР, форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами.

Відповідно до пункту 10-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" (в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих особливостей організації примусового виконання судових рішень і рішень інших органів під час дії воєнного стану» №3048) тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX - фізичні особи - боржники, на кошти яких накладено арешт органами державної виконавчої служби, приватними виконавцями, можуть здійснювати видаткові операції з поточного рахунку на суму в розмірі, що протягом одного календарного місяця не перевищує двох розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом про Державний бюджет України на 1 січня поточного календарного року, а також сплачувати податки, збори без урахування такого арешту, за умови що такий поточний рахунок визначений для здійснення видаткових операцій у порядку, встановленому цим підпунктом. Звернення стягнення у межах зазначеної суми на такому рахунку не здійснюється. У разі накладення арешту на кошти, розміщені на декількох поточних рахунках фізичної особи - боржника в одному банку або на поточних рахунках у різних банках, для здійснення видаткових операцій має бути визначений лише один поточний рахунок фізичної особи - боржника в одному банку. У разі наявності декількох виконавчих проваджень стосовно однієї фізичної особи - боржника для усіх виконавчих проваджень визначається один поточний рахунок для здійснення видаткових операцій. Кількість виконавчих проваджень не впливає на розмір суми, яка не підлягає зверненню стягнення і на яку фізична особа - боржник може здійснювати видаткові операції. Для визначення такого поточного рахунку у банку фізична особа - боржник звертається до органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, який наклав арешт на кошти фізичної особи - боржника, із заявою про визначення поточного рахунку у банку для здійснення видаткових операцій. Заява може бути подана в паперовій формі (нарочно або засобами поштового зв`язку) або в електронній формі з дотриманням вимог, встановлених Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг". У заяві зазначаються номер поточного рахунку, який фізична особа - боржник просить визначити для здійснення видаткових операцій, та найменування банку, в якому відкрито такий рахунок. Фізична особа - боржник несе відповідальність за достовірність зазначеної у заяві інформації. Державний, приватний виконавець протягом двох робочих днів з дня отримання відповідної заяви фізичної особи - боржника виносить постанову про визначення поточного рахунку фізичної особи - боржника у банку для здійснення видаткових операцій та невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після винесення постанови: надає/надсилає відповідну постанову банку (обслуговуючому банку); перевіряє наявність інших виконавчих проваджень, відкритих стосовно фізичної особи - боржника, та, у разі якщо стосовно фізичної особи - боржника відкриті інші виконавчі провадження, одночасно надає/надсилає відповідну постанову до органів державної виконавчої служби або приватному виконавцю, які здійснюють примусове виконання у таких виконавчих провадженнях. У такому разі поточний рахунок, зазначений у відповідній постанові, вважається визначеним для здійснення видаткових операцій і в межах таких виконавчих проваджень.

Отже, підсумовуючи вищезазначене, жодних обмежень щодо виконання судових рішень на період дії воєнного стану діючим законодавством не передбачено.

Посилаючись на складний матеріальний стан заявник, не надала суду належні докази з яких можна встановити розмір її доходів у різні періоди та наявність фактичного їх зменшення.

Крім того, і сам лише факт тяжкого майнового стану, на підтвердження якого ОСОБА_1 надала виписку з зарплатного рахунку, а саме, що отримує зарплату, не є належним підтвердженням тяжкого матеріального стану, який об`єктивно не дозволяє виконати рішення суду, оскільки матеріальний стан не оцінюється виключно поточними доходами у вигляді доходу - зарплати, адже до характеристики матеріального стану належать також наявність у ОСОБА_1 на праві власності нерухомого та рухомого майна за рахунок якого можна виконати рішення суду, банківських заощаджень тощо. Однак таких даних заявник суду не надала, хоча не була позбавлена можливості надати суду витяги із державних реєстрів щодо відсутності у неї нерухомого майна, земельних ділянок, автомобілів тощо.

ОСОБА_1 не надала суду доказів на підтвердження наявності обставин, які мають винятковий характер.

Щодо доводів ОСОБА_1 , що в неї хворий син, який потребує додаткових фінансових затрат, то суду також не було надано відповідних доказів, зокрема, квитанцій, що підтверджують витрати на його лікування. Так само не надано інформацію про фактичне місце проживання матері заявника, сина з невісткою та онуком у заявника, а також інформацію про їх доходи.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про відстрочення виконання рішення суду, у зв`язку з відсутню належних та допустимих доказів, які мали підтвердити її позицію та враховані судом при вирішенні питання відстрочення виконання рішення.

Також суд, при прийняті рішення враховує, що відповідно до ч.5 ст. 435 ЦПК України, розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови, та не передбачає такої відстрочки виконання рішення, як до закінчення воєнного стану.

Оскільки передбачені законом підстави для розстрочення виконання рішення суду відсутні, суд приходить до висновку, що у задоволенні заяви необхідно відмовити.

Керуючись ст.18, 76-81, 258-261, 353, 354, 435 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про відстрочення виконання рішення суду у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повної ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана ним протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Суддя А.А. Лагода