Провадження № 2/127/5391/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2024 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Воробйова В.В.,

за участю: секретаря Шмигори О.В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_4 ,

третьої особи ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Хоменко Лариси Василівни, про визнання недійсним договору купівлі-продажу та скасування державної реєстрації прав, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_6 в інтересах якого діє адвокат Швець А.В. звернувся до суду з позовними вимогами до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Хоменко Лариси Василівни, про визнання недійсним договору купівлі-продажу 1/5 частки квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , серія та номер:290, укладений 28.08.2023 року між ОСОБА_2 , яка діяла за довіреністю від імені ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Хоменко Л.В. та скасування у Державному реєстрі прав державної реєстрації права власності ОСОБА_3 на 1/5 частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 з припиненням права власності ОСОБА_3 на відповідну частку (індексний номер рішення про державну реєстрацію права власності: 68989111 від 23.08.2023)

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на такі обставини.

Позивач з 18.02.1991 року перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 , який на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28.02.2023 у справі № 127/29031/22 розірвано.

Позивач з 2019 року проживає та працює за кордоном, що підтверджується відповідними робочими та мульти-шенгенськими візами. Останній виїзд з України здійснено 11.02.2022 року. Під час перебування позивача в Україні, ним 14.09.2020 року було оформлено довіреність на дружину, з повноваженнями щодо питань користування та розпорядження його майном, в тому числі з питань набуття у власність, тощо. Строк довіреності до 14.09.2023 року. Після розірвання шлюбу залишились не вирішеними майнові питання.Відтак, під час шлюбу було придбано автомобіль FORD MONDEO д.н.з. НОМЕР_1 дата реєстрації 16.07.2020, який підлягає поділу як майно подружжя, а також у ОСОБА_6 перебувала у власності 1/5 приватизована частка квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, з метою мирного врегулювання майнових спорів 14.08.2023 року на адресу ОСОБА_2 було надіслано письмову пропозицію згідно з якою запропоновано компенсувати 1/2 частку вартості автомобіля та вартість 1/5 частки квартири.

Позивач зазначає, що наразі в провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває справа про поділ майна подружжя, а саме стягнення з ОСОБА_2 1/2 частки вартості автомобіля FORD MONDEO д.н.з. НОМЕР_1 .

Відтак під час розгляду даної справи було з`ясовано, що на підставі довіреності від 14.09.2020 року без згоди ОСОБА_6 було продано автомобіль та 1/5 частку квартири за адресою АДРЕСА_1 .

Оскільки 1/5 частка квартири за адресою АДРЕСА_1 , була особистою приватною власністю ОСОБА_6 , та не підлягала поділу як спільне майно подружжя, відтак позивач змушений звертатись до суду за захистом своїх прав з даним позовом.

У позові позивач зазначає, що без його відома, ОСОБА_2 вступивши у протиправну змову з дочкою ОСОБА_3 (з якою у позивача остаточно зіпсувались відносини з моменту розлучення), незаконно заволоділа належною позивачу часткою квартири, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом укладення договору купівлі-продажу серія та номер: 290, виданий видавник: приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Хоменко Л.В. без наміру отримати кошти від цієї угоди.

Позивач вважає, що фактично колишня дружина та дочка заволоділи часткою квартири, що належала позивачу, без оплати її вартості. Дана угода, на думку позивача, має бути визнана недійсною, оскільки оплата не була проведена. Йому, як власнику, відчужуваної частки квартири ні дружина ні дочка її вартості не сплатили.

Сторони, в результаті спроби мирних переговорів, не дійшли до компромісу. Будь-якого договору про розподіл майнових прав та обов`язків підписано не було.

ОСОБА_2 вирішила на власний розсуд відчужити належне позивачу майно. На її суб`єктивне переконання вона таким чином компенсувала собі борги, які на її думку існували ще у шлюбі.

ОСОБА_6 не уповноважував ОСОБА_2 на продаж 1/5 частки квартири за адресою АДРЕСА_1 з метою компенсації її боргів. Навпаки, згідно з пропозицією від 14.08.2023 року він запропонував сплатити йому компенсацію ринкової вартості його частки квартири.

На підставі наведеного, позивач вважає, що договір купівлі-продажу серія та номер: 290, виданий видавник: приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Хоменко Л.В. підлягає визнанню недійсним.

На підставі ухвали суду від 28.12. 2023 року за заявою представника позивача ОСОБА_1 було вирішено питання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на 1/5 частку квартири, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП не відомий, місце проживання: АДРЕСА_1 , індексний номер рішення про державну реєстрацію права власності: 68989111 від 23.08.2023 року).

11.01.2024 року на підставі ухвали суду позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі з призначенням підготовчого судового засідання.

30.01.2024 року представником відповідача ОСОБА_2 адвокатом Часник О.Д. до суду подано відзив на позовну заяву, в якому з позовними вимогами відповідач не згодна та не визнає їх у повному обсязі, так як викладені в ній факти не відповідають дійсним обставинам справи, містять не повну та не правдиву інформацію, грубо суперечать інтересам відповідача та спрямовані на несправедливе задоволення інтересів позивача, а тому просить суд відмовити у задоволені заявлених позовних вимог. У відзиві відповідачем зазначається, що дійсно, 18.02.1991 року між відповідачем ОСОБА_2 та позивачем було укладено шлюб, під час того, як позивач знаходився на строковій службі в збройних силах. Після звільнення зі служби 10.05.92 року і повернення у м. Вінницю, подружжя проживало в квартирі (яка не була приватизована) батьків дружини ОСОБА_2

07.07.1992 року позивач, за згодою квартиронаймача - ОСОБА_7 , який був батьком ОСОБА_2 , був зареєстрований в квартирі АДРЕСА_2 . 12.12.1998 року в ході приватизації вищезазначеної квартири, яка виділялася в свій час батькам відповідача ОСОБА_2 , позивач став співвласником 1/5 частки квартири, про що свідчить Свідоцтво про право власності на житло від 12.12.1998 року Всі 32 роки подружнього життя подружжя ОСОБА_8 проживало разом з батьками дружини - відповідача ОСОБА_2 .

14.09.2020 року ОСОБА_6 була видана довіреність генеральна на представництво з усіма необхідними повноваженнями в усіх установах, підприємствах, організаціях будь-якої підпорядкованості та форми власності, перед усіма фізичними та юридичними особами, а також на представництво з усіма необхідними повноваженнями з питань користування та розпорядження його майном (рухомим та нерухомим), з чого б воно не складалось і де б воно не знаходилось, в тому числі належними мені транспортними засобами, земельними ділянками, цінними паперами, грошовими коштами на рахунках, відкритих на моє ім`я, будь-якими іншими об`єктами рухомого або нерухомого майна, з правом здійснення їх продажу, міни, передання в заставу (іпотеку), в тому числі як майновим поручителем, надання в оренду, позичку, тощо; на ім`я ОСОБА_2 та/або ОСОБА_9 . Повноваження за довіреністю повірені можуть виконувати як разом, так і окремо. Довіреність посвідчена приватним нотаріусом ВМНО Хоменко Л.В. 14.09.2020 року за реєстром № 312.

При цьому позивач надав повіреним такі права: розпорядження майном; узгодження всіх процедурних питань, підписання цивільно-правових договорів, щодо відчуження нерухомості, одержання належних йому коштів за продаж нерухомості.

Видаючи довіреність ОСОБА_6 ні в момент її видачі, ні протягом терміну її дії ніяким чином - ні усно, ні письмово не повідомляв про будь-які обмеження щодо виконання договору доручення.

ОСОБА_6 видаючи та посвідчуючи вищевказану довіреність чітко розумів, усвідомлював та бажав настання саме тих правових насідків, які були визначені довіреністю.

23.08.2023 року між ОСОБА_6 , представником якого була ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - донькою позивача ОСОБА_6 , було укладено договір купівлі-продажу 1/5 частки квартири під АДРЕСА_2 . Договір посвідчено приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Хоменко Л.В. за реєстром № 290. Відповідно до п. 2.2. вищезазначеного договору вбачається, що згідно звіту про оцінку майна №АE00-230822-008 та висновку до нього складеного ТОВ «ДЕПАРК ГРУПП» 22 серпня 2023 року, ринкова вартість 1/5 частки квартири, що відчужується становить 21064,60 грн. (двадцять одну тисячу шістдесят чотири гривні шістдесят копійок).

Представник відповідача у відзиві звертає увагу на те, що Верховний Суд в постанові від 08.02.2021 року у справі № 727/10189/17 акцентував, що для визнання правочину недійсним на підставі статті 232 ЦК України необхідним є встановлення у діях представника такого складу цивільного правопорушення; представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявність домовленості представника однієї сторони з іншою стороною, спрямованої на настання негативних наслідків і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя, така домовленість має бути зловмисною і спрямована проти інтересів довірителя. При цьому не має значення, чи одержав учасник такої домовленості яку-небудь вигоду від здійснення правочину, чи правочин був вчинений з метою завдання шкоди довірителю.

Отже, передусім необхідно встановити направленість волевиявлення довірителя, обсяг повноважень повіреного та добросовісність виконання нею своїх представницьких функцій.

Представник відповідача вказує на те, що із змісту виданої позивачем довіреності прямо вбачається, що він уповноважив ОСОБА_2 та ОСОБА_9 на відчуження належного йому нерухомого майна визначаючи у всіх випадках суми, терміни та інші умови на власний розсуд.

Не конкретизуючи спосіб, а надаючи повноваження на відчуження взагалі як таке, позивач залишив за повіреними право обирати спосіб відчуження. Таким чином, волевиявлення позивача, викладене ним в довіреності від 14.09.2020 року, є абсолютно чітким і зрозумілим: розпорядження, в тому числі шляхом відчуження, належною йому власністю. Дана довіреність підписана ОСОБА_6 у присутності нотаріуса, його Довіреність посвідчена нотаріально. Будучи одностороннім правочином, дана довіреність не оспорена, не визнана недійсною, та не скасована довірителем - тобто ОСОБА_6 .

Перевірка повноважень представників осіб за довіреністю здійснюється за довіреністю, що підтверджує повноваження законного представника. Дійсність нотаріально посвідченої довіреності перевіряється нотаріусом за Єдиним реєстром довіреностей. За результатом перевірки дійсності довіреності виготовляється витяг з Єдиного реєстру довіреностей, який додається до примірника правочину, що залишається у справах нотаріуса.

Таким чином, підписавши довіреність від 14.09.2020 року, посвідчену приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Хоменко Л.В., реєстр № 312, позивач письмово підтвердив наявність свого волевиявлення на відчуження нерухомого майна.

Довіреність була видана під час перебування позивача у шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 та продовжувала діяти після розірвання їх шлюбу, при цьому не була відкликана позивачем, що свідчить про обізнаність та наявність у позивача волі на розпорядження відповідачем його майном. Станом на момент укладення оспорюваного договору, видана позивачем довіреність була чинною і ним не відкликана, та не скасована. Також фактом, що свідчить про обізнаність та наявність у позивача волі на розпорядження відповідачем його майном слугує подана позивачем до відповідача ОСОБА_2 позовна заява про розірвання шлюбу від 14.12.2022 року в пункті 1.4. якої позивач ОСОБА_6 стверджує, що спору про поділ спільного майна подружжя між нами з відповідачем немає.

Оспорюваний договір купівлі-продажу, який укладений ОСОБА_2 як представником позивача за довіреністю є обов`язковим для позивача та створив для нього відповідні правові наслідки. З огляду на вищевикладене, наведене позивачем обґрунтування позовних вимог та надані ним докази не доводять наявності зловмисної домовленості між його колишньою дружиною ОСОБА_2 та його донькою ОСОБА_3 , що узгоджується з висновками, які зроблені у постанові Верховного суду від 13.07.2022 року у справі № 127/13425/21.

Представник відповідача зазначає, що для задоволення позовних вимог на підставі статті 232 ЦК України необхідно на підставі належних доказів встановити, що представник сторони правочину вступив у зловмисну домовленість з іншою стороною і діяв при цьому у власних інтересах або в інтересах інших осіб, а не в інтересах особи, яку представляє. Таким чином має бути доведена і домовленість з боку іншої сторони правочину, чого позивачем не зроблено, а тому його позов є безпідставним та необґрунтованим.

14.03.2024 року на підставі ухвали суду до участі у справі залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Хоменко Ларису Василівну (м. Вінниця, площа Калічанська, 2).

Відповідно до ухвали суду від 14.03.2024 року підготовче провадження у справі було закрито та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті.

В судовому засідання представник позивача ОСОБА_6 - адвокат Швець А.В. підтримала заявлені позовні вимоги, посилаючись на обґрунтування викладенні у позові та просила суд позовну заяву задовольнити у повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судовому засідання заперечили проти заявлених позовних вимог, просили суд відмовити у їх задоволенні, оскільки вони є необґрунтованими та такими, що не ґрунтуються на Законі.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Часник О.Д. та відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в судовому засіданні посилаючись на викладенні мотиви у відзиві на позовну заяву, просили суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 додатково суду пояснила, що ще за життя дідуся - ОСОБА_7 , як власника квартири, якому вона була наданна, завжди йшла мова про те, що квартира залишиться їй. Позивачу про це було відомо і він проти цього ніколи не заперечував. Кошти за спірну 1/5 частку квартири були сплачені нею і знаходяться у другого з довірених за довіреністю осіб - у ОСОБА_9 і можуть бути передані позивачу на його вимогу у будь-який час.

Третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Хоменко Л.В. в судовому засідання подала письмові пояснення, а також повідомила суд, що нею приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу 23.08.2023 року за реєстровим № 290 був посвідчений договір купівлі-продажу 1/5 частки квартири АДРЕСА_2 . При посвідчені правочину нею були дотримані всі вимоги чинного законодавства щодо посвідчення правочину, зокрема ст.ст. 54, 55 Закону України «Про нотаріат» введеного в дію з 01 січня 1994 року Постановою Верховної Ради України від 02 вересня 1993 року № 3426- XII та Глав 1, 2 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595. Від імені продавця, ОСОБА_6 , на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом ВМНО Хоменко Л.В. 14.09.2020 року за реєстровим № 312, діяв представник ОСОБА_2 .. Відповідно до Цивільного кодексу України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами (частина третя статті 244 ЦК).

ОСОБА_6 видаючи та посвідчуючи вищевказану довіреність чітко розумів, усвідомлював та бажав настання саме тих правових насідків, які були визначені довіреністю. Зміст ст.ст. 237- 241, 244, 245, 247-250 Цивільного кодексу України щодо поняття довіреності, її форми, строків, припинення представництва за довіреністю, скасування довіреності та відмови представника від вчинення дій, які були визначені довіреністю та зміст ст.ст.60-74 Сімейного кодексу України щодо статусу спільного, сумісного майна подружжя та умов розпорядження ним, йому нотаріусом було роз`яснене. Отже, всі дії від імені позивача ОСОБА_6 вчинялися з його відома та схвалення. Тому на думку третьої особи заявлений позивачем позов є безпідставним та необґрунтованим, а тому не підлягає задоволенню.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін по справі, суд дійшов висонвку, що у задоволенні позову слід відмовити з таких підстав.

Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених сторонами письмових доказів.

18.02.1991 року між відповідачем ОСОБА_2 та позивачем ОСОБА_6 було укладено шлюб, і подружжя почало проживати в квартирі (яка не була приватизована) батьків відповідача ОСОБА_2 ..

07.07.1992 року позивач, за згодою квартиронаймача - ОСОБА_7 , який був батьком ОСОБА_2 , був зареєстрований в квартирі АДРЕСА_2 .

12.12.1998 року в ході приватизації вищезазначеної квартири, яка виділялася в свій час батькам відповідача ОСОБА_2 , позивач став співвласником 1/5 частки квартири, про що свідчить Свідоцтво про право власності на житло від 12.12.1998 року.

Як зазначає у позові позивач ОСОБА_6 , він з 2019 року проживав та працював за кордоном, що підтверджується відповідними робочими та мульти-шенгенськими візами.

14.09.2020 року ОСОБА_6 була видана довіреність генеральна на представництво з усіма необхідними повноваженнями в усіх установах, підприємствах, організаціях будь-якої підпорядкованості та форми власності, перед усіма фізичними та юридичними особами, а також на представництво з усіма необхідними повноваженнями з питань користування та розпорядження його майном (рухомим та нерухомим), з чого б воно не складалось і де б воно не знаходилось, в тому числі належними мені транспортними засобами, земельними ділянками, цінними паперами, грошовими коштами на рахунках, відкритих на моє ім`я, будь-якими іншими об`єктами рухомого або нерухомого майна, з правом здійснення їх продажу, міни, передання в заставу (іпотеку), в тому числі як майновим поручителем, надання в оренду, позичку, тощо; на ім`я ОСОБА_2 та/або ОСОБА_9 ..

Повноваження довіреністю повірені можуть виконувати як разом, так і окремо. Довіреність посвідчена приватним нотаріусом ВМНО Хоменко Л.В. 14.09.2020р. за реєстром № 312.

При цьому позивач надав повіреним такі права: розпорядження майном; узгодження всіх процедурних питань, підписання цивільно-правових договорів, щодо відчуження нерухомості, одержання належних йому коштів за продаж нерухомості.

Видаючи довіреність ОСОБА_6 ні в момент її видачі, ні протягом терміну її дії ніяким чином - ні усно, ні письмово не повідомляв про будь-які обмеження щодо виконання договору доручення.

ОСОБА_6 видаючи та посвідчуючи вищевказану довіреність чітко розумів, усвідомлював та бажав настання саме тих правових насідків, які були визначені довіреністю. Строк довіреності до 14.09.2023 року.

На підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28.02.2023 у справі № 127/29031/22 шлюб між позивачем ОСОБА_6 та відповідачем ОСОБА_2 розірвано.

Як стверджує позивач у своєму позові, після розірвання шлюбу залишились не вирішеними майнові питання.Відтак, під час шлюбу було придбано автомобіль FORD MONDEO д.н.з. НОМЕР_1 дата реєстрації 16.07.2020 року, який підлягає поділу як майно подружжя, а також у ОСОБА_6 перебувала у власності 1/5 приватизована частка квартири за адресою АДРЕСА_1 .

23.08.2023 року між ОСОБА_6 , представником якого була ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - дочкою позивача ОСОБА_6 , було укладено договір купівлі-продажу 1/5 частки квартири під АДРЕСА_2 . Договір посвідчено приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Хоменко Л.В. за реєстром № 290.

Відповідно до п. 2.2. вищезазначеного договору, згідно звіту про оцінку майна №АE00-230822-008 та висновку до нього складеного ТОВ «ДЕПАРК ГРУПП» 22 серпня 2023 року, ринкова вартість 1/5 частки квартири, що відчужується становить 21064,60 грн. (двадцять одна тисяча шістдесят чотири гривні шістдесят копійок).

В матеріалах справи наявна письмова пропозиція, з метою мирного врегулювання майнових спорів, яку позивачем було надіслано 14.08.2023 року на адресу ОСОБА_2 згідно з якою запропоновано компенсувати 1/2 частку вартості автомобіля та вартість 1/5 частки квартири.

Сторони в результаті спроби мирних переговорів не дійшли до компромісу. Будь-якого договору про розподіл майнових прав та обов`язків підписано не було.

Судом також встановлено, що в провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває справа про поділ майна подружжя, а саме стягнення з ОСОБА_2 вартості 1/2 частки автомобіля FORD MONDEO д.н.з. НОМЕР_1 .

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 237 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або мала право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акту органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Статтею 244 ЦК України передбачено, що представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 245 ЦК України, форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин.

Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Позивач вважає, що фактично колишня дружина та дочка заволоділи часткою квартири, що належала позивачу, без оплати її вартості. Дана угода, на думку позивача, має бути визнана недійсною, оскільки оплата не була проведена. Йому як власнику відчужуваної частки квартири ні дружина ні дочка її вартості не сплатили.

На підставі наведеного, позивач вважає, що оспорюваний договір купівлі-продажу 1/5 частки зазначеної квартири посвідчений приватний нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Хоменко Л.В., підлягає визнанню недійсним.

Відповідно до ст.ст.16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є:

- пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою;

- наявність підстав для оспорення правочину;

- встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

Таке розуміння визнання правочину недійсним як способу захисту є усталеним у судовій практиці.

Відповідно до ч. 1 ст. 232 ЦК правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 29.08.2018 року у справі №522/15095/15-ц зроблено висновок щодо застосування ст. 232 ЦК України та вказано, що «під зловмисною домовленістю необхідно розуміти умисну змову однієї сторони із представником іншої, проти інтересів особи, яку представляють. Зловмисна домовленість представника з контрагентом особи, що представляють, створює правову ситуацію, коли дійсна воля довірителя, яку повинен утілювати представник, замінюється його власною волею, що суперечить волі довірителя. Саме підміна волі довірителя волею представника і слугує підставою для визнання такого правочину недійсним. Тобто в основу зловмисної домовленості покладено умисні дії представника, який усвідомлював, що вчиняє правочин усупереч інтересам довірителя та бажав (або свідомо допускав) їх настання. При цьому не має значення, від кого виходила ініціатива здійснити змову - від представника чи від другої сторони правочину. Головне, що характеризує цей правочин - наявність усвідомленості і волі другої сторони правочину та представника на здійснення дій усупереч інтересам особи, яку він представляє. Кваліфікація правочину, як вчиненого внаслідок зловмисної домовленості, зумовлює встановлення, що: від імені однієї із сторін правочину виступав представник, хоча й не виключаються випадки, коли від імені обох сторін виступають представники; зловмисна домовленість і вчинення правочину з іншою стороною відбулася на підставі наявних повноважень представника; існував умисел в діях представника щодо зловмисної домовленості; настали несприятливі наслідки для особи, яку представляють; існує причинний зв`язок поміж зловмисною домовленістю і несприятливими наслідками для особи, яку представляють».

Згідно з ч. 1 та 2 ст. 234 ЦК України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Власне невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин; якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний (постанова КЦС ВС у справі № 607/15555/17-ц).

Стороною позивача не доведено і судом не встановлено, що на час видачі довіреності та укладення договору купівлі-продажу існували обставини, які підтверджують наявність умислу в діях сторін. Факт того, що волевиявлення позивача ОСОБА_6 при видачі довіреності не відповідало його волі не доведено наданими доказами.

Видаючи довіреність на розпорядження майном представнику за довіреністю, ОСОБА_6 взяв на себе ризики того, що 1/5 частина квартири може бути відчужена на умовах довіреності, до відчуження майна позивач не здійснював будь-яких дій про скасування довіреності.

Оскільки, відповідно до п. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а тому свідчення ОСОБА_6 не можуть виступати як доказ.

Особа, яка видала довіреність, може в будь-який час скасувати довіреність. Відмова від цього права є нікчемною. Особа, яка видала довіреність і згодом скасувала її, повинна негайно повідомити про це представника.

Судом в ході судового розгляду було встановлено, що довіреність була видана під час перебування позивача у шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 та продовжувала діяти після розірвання їх шлюбу, при цьому не була відкликана позивачем, що свідчить про обізнаність та наявність у позивача волі на розпорядження відповідачем його майном.

Станом на момент укладення оспорюваного договору, видана позивачем довіреність була чинною і ним не відкликана, та не скасована.

Також фактом, що свідчить про обізнаність та наявність у позивача волі на розпорядження відповідачем ОСОБА_2 його майном слугує подана позивачем до відповідача ОСОБА_2 позовна заява про розірвання шлюбу від 14.12.2022 року в пункті 1.4. якої позивач ОСОБА_6 стверджує, що спору про поділ спільного майна подружжя між ними з відповідачем немає.

Таким чином, оспорюваний договір купівлі-продажу, який укладений ОСОБА_2 як представником позивача за довіреністю є обов`язковим для позивача та створив для нього відповідні правові наслідки.

З огляду на вищевикладене, наведене позивачем обґрунтування позовних вимог та надані ним докази не доводять наявності зловмисної домовленості між його колишньою дружиною - ОСОБА_2 та його дочкою ОСОБА_3 , що узгоджується з висновками, які зроблені у постанові Верховного суду від 13.07.2022 року у справі № 127/13425/21.

Крім того, суд звертає увагу, що позивач звертаючись із даним позовом до суду фактично має на меті і бажає компенсувати вартість 1/5 частки квартири, вартість якої відповідно до п. 2.2. оспорюваного договору купівлі-продажу, згідно зі звітом про оцінку майна №АE00-230822-008 та висновку до нього складеного ТОВ «ДЕПАРК ГРУПП» 22.08.2023 року, становить 21064,60 грн. (двадцять одну тисячу шістдесят чотири гривні шістдесят копійок), і яка, як встановлено судом, сторону позивача не влаштовує, а тому між ними не досягнуто компромісу.

Суд звертає увагу, що вищезазначене також підтверджується діями позивача, а саме звернення до Вінницького міського суду Вінницької області із позовом до відповідача ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, а саме стягнення з ОСОБА_2 1/2 частки вартості автомобіля FORD MONDEO д.н.з. НОМЕР_1 .

Отже, пред`явлення позову про визнання недійсним договору купівлі-продажу 1/5 частки квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , серія та номер: 290, укладеного 28.08.2023 року між ОСОБА_2 , яка діяла за довіреністю від імені ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Хоменко Л.В., на переконання суду, є неналежним способом захисту позивачем порушених, на його думку, його прав та законних інтересів (майнових інтересів), а отже для більш ефективного способу захисту порушеного права позивачу необхідно б було звернутися до відповідачів із вимогою про компенсацію 1/5 частки квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , від її продажу відповідачем ОСОБА_2 , яка діяла за довіреністю від імені ОСОБА_6 .

За викладених обставин у задоволенні позову про визнання недійсним договору купівлі-продажу 1/5 частки квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , серія та номер:290, укладений 28.08.2023 року між ОСОБА_2 , яка діяла за довіреністю від імені ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Хоменко Л.В. - слід відмовити.

Оскільки вимога позивача про скасування у Державному реєстрі прав державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на 1/5 частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 з припиненням права власності ОСОБА_3 на відповідну частку (індексний номер рішення про державну реєстрацію права власності: 68989111 від 23.08.2023 ), є похідною від першої вимоги, вона також не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України враховуючи, що судом відмовлено у задоволені заявлених позовних вимог, судові витрати не відшкодовуються позивачу.

Як вбачається з матеріалів справи, представником відповідача адвокатом Часник О.Д. заявлено вимогу про стягнення витрат відповідача на правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн.

Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Аналізуючи реальність (дійсність та необхідність), а також обґрунтованість розміру витрат на правничу допомогу надану стороні відповідача під час розгляду справи у суді першої інстанції, встановлено, що адвокат є кваліфікованим юристом з повною вищою юридичною освітою, має стаж роботи в галузі права не менше двох років, проте, надані адвокатом відповідачу такі послуги, як: опрацювання законодавчої бази, що регулює спірні відносини, консультації клієнта, нє є тими послугами, які є необхідними, а тому такі послуги не можуть бути враховані при розподілі судових витрат, понесених стороною.

Вказана правова позиція кореспондується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 28.09.2022 року у справі № 534/14/20.

Визначаючи питання відшкодування відповідачу витрат на правничу допомогу, за встановлених обставин, суд виходить із того, що предмет спору в цій справі не є складним, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними, а тому суд вважає, що обґрунтованим і пропорційним до предмета спору розміром витрат на правничу допомогу є сума 5000,00 грн.

Керуючись ст. ст. 11, 12, 15, 16, 203, 207, 215, 232, 626 Цивільного кодексу України, ст. ст. 13, 81, 95, 109, 158, 263, 265, 268, 272, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Хоменко Лариси Василівни, про визнання недійсним договору купівлі-продажу та скасування державної реєстрації прав відмовити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн. (п`ять тисяч гривень 00 коп.).

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_6 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_4 .

Повне рішення суду складено 26.07.2024 року.

Суддя: