У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.11.2024 Справа №607/25288/24 Провадження №2-з/607/107/2024

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Ромазан В.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позовуу цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зняття арешту з рухомого майна,

В С Т А Н О В И В :

26.11.2024 ОСОБА_1 звернувся із позовом до Тернопільського відділу Державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, у якому просить зняти виконавче провадження №60826436 з примусового виконання вимог №Ф-5339-54У від 05.02.2019 виданої Головним управлінням ДФС в Тернопільській області відділом державної виконавчої служби у місті Тернополі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про стягнення коштів з ФОП ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , боргу в сумі 18 276,72 грн., арешт із транспортного засобу марки, моделі «Renault Megane», тип загальний легковий седан-В, номер шасі НОМЕР_1 , рік випуску 2007, дата першої реєстрації 15.07.2008, дата другої реєстрації 09.06.2016 року, реєстраційний номер НОМЕР_2 на момент першої реєстрації.

Як вбачається із змісту поданої позовної заяви, позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що з отриманої інформації відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 15.10.2024, йому стало відомо, що у вказаному відділ перебуває виконавче провадження №60826436 з примусового виконання вимоги №Ф-5339-54У від 05.02.2019 Головного управління ДФС в Тернопільській області про стягнення із ФОП ОСОБА_2 боргу в розмірі 18276,72 грн., під час виконання якого державним виконавцем було накладено арешт на належний йому на праві власності транспортний засіб марки «Renault Megane», тип загальний легковий седан-В, номер шасі НОМЕР_1 , рік випуску 2007, реєстраційний номер НОМЕР_2 . Як зазначив позивач, на його думку, має місце порушення права власності, оскільки власником вищевказаного автомобіля з 2016 року є ОСОБА_1 , проте по електронній базі даних Головного сервісного центру МВС станом на 2008 рік значиться за іншою особою, яка є боржником у виконавчому провадженні №60826439. Також, позивач вважає, що він як власник даного транспортного засобу не є боржником у виконавчому провадженні, в межах якого накладено арешт, відтак, фактичні обставини свідчать про порушення його права власності на це майно.

26.11.2024, ОСОБА_1 разом із позовом подано заяву про забезпечення позову у даній справі, шляхом зупинення виконавчого провадження №60826436 з примусового виконання вимог Ф-5339-54У від 05.02.2019 виданої Головним управлінням ДФС в Тернопільській області, відділом державної виконавчої служби у місті Тернополі Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції про стягнення коштів із ФОП ОСОБА_2 в сумі 18276,72 грн., як такому, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування поданої заяви про забезпечення позову заявник вказує на те, що у рамках виконавчого провадження було накладено обтяження, арешт на рухоме майно транспортний засіб марки, моделі «Renault Megane», тип загальний легковий седан-В, номер шасі НОМЕР_1 , рік випуску 2007, реєстраційний номер НОМЕР_2 , яке належало ОСОБА_2 у вигляді арешту майна, відтак, створює ОСОБА_1 перешкоди у здійсненні продажі вищевказаного транспортного засобу. Вважає, що зупинення виконавчого провадження на підставі виконавчого документа №60826436 є співмірним заходом забезпечення із заявленими ним позовними вимогами, а не вжиття такого заходу може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист прав позивача. Також, зазначив, що «…визнання виконавчих написів такими, що не підлягають виконанню, фактично скасовують неправомірно виданий документ, на підставі якого здійснюється виконавче провадження та є підставою для його завершення, при цьому варто врахувати, що за відсутності забезпечення позову подальші стягнення в рамках виконавчого провадження на підставі неправомірного ВН, призведуть до того, що судове рішення буде даремним, без результативним та таким, що не захищає права позивача..».

Заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі,відповідно до вимогст.153 ч.1 ЦПК України.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За змістом ч. 1,2 ст. 149 ЦПК України єдиною підставою для забезпечення позову є заява учасника справи. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Статтею 150 ЦПК України визначено види забезпечення позову, які мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року N 9 розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Крім того, у п. 9 даної Постанови Верховний Суд зазначає, що клопотання про забезпечення позову повинно бути вмотивованим і обґрунтованим доказами наявності реальних загроз чи утруднень майбутнього виконання рішення суду, співмірністю заходів забезпечення позову заявленим позовним вимогам, їх відповідність предмету позовної вимоги, відсутністю порушень прав третіх осіб заходами забезпечення позову.

Також, відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», у якій зазначено, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

При вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд повинен переконатися у тому, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він має намір звернутися до суду.

Суд, розглянувши заяву про забезпечення позову прийшов до наступних висновків.

Предметом поданого ОСОБА_1 позову до Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, є зняття арешту із рухомого майна транспортного засобу, яке належить позивачу та який на його думку накладено неправомірно державним виконавцем.

Суд зазначає, що згідно статті 38 Закону України «Про виконавче провадження, виконавче провадження зупиняється виконавцем у разі поновлення судом строку подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, або прийняття такої апеляційної скарги до розгляду (крім виконавчих документів, що підлягають негайному виконанню). Про зупинення виконавчого провадження виконавець виносить постанову не пізніше наступного робочого дня з дня отримання судового рішення.

Таким чином, суд не вправі вжити заходів забезпечення позову шляхом зупинення виконавчого провадження, зупинення дії оскаржуваного рішення тощо, оскільки зазначене не є повноваженнями суду, а є виключним повноваженням державного виконавця, яке може бути оскаржено до суду.

Також, суд вважає, що заявником не надано та не наведено доказів у поданій ним заяві, які б підтверджували існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у даній справі в майбутньому. При цьому, не зрозуміло чому у заяві про забезпечення позову заявник зазначає, що існує необхідність його забезпечення, оскільки, «…до постановлення судового рішення за позовною заявою про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню відбувається неправомірне стягнення коштів із позивача в рамках виконавчого провадження, відкритих на підставі незаконного виданого ВН, що оскаржується у судовому порядку, тобто у такий спосіб створюються перешкоди у користуванні майном…» Адже, як зазначалось вище предметом поданого позову ОСОБА_1 є знаття арешту із рухомого майна (транспортного засобу), який на його думку накладено неправомірно при виконанні виконавчого провадження та який належить йому на праві власності, а не про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Також, із змісту позову випливає, що позивач не є стороною виконавчого провадження (боржником) та із нього стягуються кошти. Із вказаних підстав, не зрозумілим є обґрунтування заявником підстав забезпечення позову, а саме, те, що за «…відсутності забезпечення позову подальші стягнення в рамках ВП на підставі неправомірного виконавчого напису (ВН), призведуть до того, що судове рішення буде даремним, безрезультативним та таким, що не захищає права позивача..»

Також, суд не приймає до уваги доводи заявника про те, що не вжиття заходів забезпечення позову зробить не можливим виконаннаня у майбутньому судового рішення, оскільки доказів такої загрози заявником суду не надано та не наведено. Заява позивача про забезпечення позову, на думку суду, не містить належного обґрунтування причин, у зв`язку із якими потрібно забезпечити такий позов. Так, на думку суду, заявником не наведено обставини, які б свідчили, що невжиття заходів забезпечення позову унеможливить в подальшому захист прав, свобод чи інтересів позивача. Адже, посилання в заяві про забезпечення позову на потенційну можливість настання в майбутньому негативних наслідків, без надання відповідного обгрунтування, у тому числі доказів вчинення відповідачем певних реальних дій, спрямованих на ухилення від виконання майбутнього судового рішення, не є достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення позову.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд вважає, що у задоволенні заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 , слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 151-154, 261, 352-355 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позовуу цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зняття арешту з рухомого майна, відмовити.

Копію ухвали надіслати заявнику.

Ухвала набирає законної сили з дня її підписання суддею, якщо інше не передбачено ЦПК України.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду протягом п`ятнадлцяти днів з дня складення повного тексу судового рішення.

Якщо ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвалу складено 27 листопада 2024 року

Суддя В. В. Ромазан