Провадження №2/369/6193/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.11.2024 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Пінкевич Н.С.,

секретаря Липченко О.С.,

за участі відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Києві клопотання представника відповідача про закриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 треті особи Головне управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області, ОСОБА_5 про визнання права власності, визнання недійним та скасування рішень, -

встановив:

У провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_4 до Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 треті особи Головне управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області, ОСОБА_5 про визнання права власності, визнання недійним та скасування рішень.

У підготовчому судовому засіданні представник відповідача заявив клопотання про закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України у зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а така повинна розглядатись в порядку адміністративного судочинства.

У підготовчому судовому засіданні відповідачі підтримали заявлене клопотання.

Інші учасники в підготовче судове засідання не з`явились, повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

У відповідності до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Статтею 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, перелік яких наведено в цій статті. Відповідно до ч.3 ст.19 КАС України, адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду.

Так, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватно-правовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

У цій справі вимоги позивача спрямовані на захист саме майнових прав власника спірного майна.

Таким чином, на переконання суду, порушення прав позивачки, за захистом яких вона звернулась до суду та яке полягає у необхідності визнання права власності, визнання недійним та скасування рішень, в силу ст. 16 ЦК України носить цивільно-правовий характер.

Належним відповідачем у такій справі є особа, право на майно якої оспорюється. Отже, спір у цій справі не є публічно-правовим.

Аналогічні висновки містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справа № 804/1097/16, від 4 грудня 2019 року у справа № 823/588/16 та інших.

В своїй постанові від 22 серпня 2018 року у справа № 539/3192/16-ц Велика Палата Верховного Суду зазначала, що розгляду адміністративними судами підлягають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають із владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності публічних органів. Якщо ж в результаті прийняття рішення особа набуває або позбувається речового права на земельну ділянку, то спір стосується приватно-правових відносин і підлягає розгляду в порядку цивільного чи господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін спору.

Отже, враховуючи, що вимоги позивача спрямовані на захист майнових прав власника спірного майна, а не на захист від протиправних дій в сфері публічно-правових відносин, суд з урахуванням наведених вище правових позицій Верховного Суду доходить висновку про відсутність підстав для закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 255,353 ЦПК України, суд,

ухвалив:

У задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 треті особи Головне управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області, ОСОБА_5 про визнання права власності, визнання недійним та скасування рішень - відмовити.

Ухвала апеляційному оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу можуть бути включенні до апеляційної скарги на рішення суду.

Повний текст ухвали виготовлений 25 листопада 2024 року.

Суддя Наталія ПІНКЕВИЧ