ПОСТАНОВА

Іменем України

03 квітня 2024 року м. Кропивницький

справа № 387/1459/23

провадження № 22-ц/4809/499/24

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С. М., Мурашка С. І.,

за участю секретаря судового засідання Бойко В. В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області (суддя Майстер І. П.) від 04.12.2023,

ВСТАНОВИВ:

1.Короткий зміст позовних вимог

06.09.2023 ОСОБА_1 звернулася з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» з вимогами:

1)зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» відновити залишок коштів на картковому рахунку № НОМЕР_1 картки «Універсальна» до того стану, в якому він перебував перед виконанням операції (трансакцій) 21.04.2023, а саме в розмірі 37901,49 грн;

2)зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» списати/сторнувати нараховані відсотки, пеню, штрафні санкції, суму комісії, які були нараховані з 21.04.2023 за перерахунок грошових коштів 9664,04 грн, 9664,04 грн та 18573,41 грн;

3)стягнути АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн

4)стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 витрати за отриману правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн.

Вимоги позивача обґрунтовано тим, що з 18.04.2022 між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» діє договір про надання банківських послуг. На виконання умов цього договору відповідач видав позивачці платіжні картки: кредитну карту «Універсальна» та дебетну карту «Для виплат».

06.06.2023 працівник АТ КБ «ПриватБанк» №14 06.06.2023 телефоном повідомив позивачку про наявність заборгованості за кредитною карткою «Універсальна». Тоді ж позивачка з`ясувала, що 21.04.2023 невідомими особами було здійснено з використанням комп`ютерної техніки три несанкціоновані трансакції з її карткових рахунків на загальну суму 1011,97 долара США, що у валюті карткового рахунку становить 37901,49 грн.

При цьому без відома та згоди позивачки невстановленими особами було змінено пароль доступу до додатку «Приват 24», змінено (збільшено) кредитний ліміт за карткою «Універсальна», перевипуск платіжної картки, що дало змогу неналежному платнику здійснити три несанкціоновані трансакції. Про всі ці операції Банк вчасно її не повідомив.

07.06.2023 за заявою позивачки зареєстровано кримінальне провадження №0000267 за фактом крадіжки коштів, які зберігалися на банківському картку.

30.07.2023 за наслідками внутрішнього розслідування Банк повернув позивачці кошти на картку «Для виплат» у сумі 9664,04 грн та 18573,41 грн, а також 01.08.2023 у сумі 9664,04 грн.

Оскільки позивачка коштами в межах встановленого Банком кредитного ліміту не користувалася, то й не зобов`язана сплачувати відсотки за користування цими коштами.

Проте 30.07.2023 відповідач здійснив автоматичне погашення заборгованості за відсотками за карткою «Універсальна» у розмірі 3790,41 грн, а 04.08.2023 - у розмірі 1984,48 грн, всього на суму 4445,90 грн, що позивачка вважає безпідставним.

15.08.2023, маючи за мету припинення списання Банком процентів за користування коштами банку, позивачка переказала зі своєї картки «Для виплат» на картку «Універсальна» кошти в сумі 32127,30 грн після чого на картковому рахунку обліковується заборгованість в сумі 4445,90 грн.

Позивач вважає, що відповідальність за несанкціоновані нею перекази коштів з її особового рахунку та за відсутності її вини покладається на банк, а не на неї.

Крім того, через несанкціоноване списання коштів, яке, на думку позивачки, обумовлено недосконалістю системи банківського захисту, тривалим розглядом банком звернень позивачки, несвоєчасним відновленням залишку коштів, безпідставним списанням з неї процентів та необґрунтованими вимогами Банку про сплату коштів, які були списані на погашення безпідставних процентів, позивачка відчула постійну тривогу та хвилювання, у неї з`явилися проблеми зі сном, погіршився стан здоров`я, якість її життя знизилася. Тож, позивачка вважає, що відповідач заподіяв їй моральну шкоду, яку вона просить відшкодувати в грошовій формі в сумі 5000,00 грн.

2.Короткий зміст рішення суду

Рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 04.12.2023 позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задоволено частково.

Суд зобов`язав Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» відновити на картковому рахунку № НОМЕР_1 картки «Універсальна» АТ КБ «ПриватБанк» кошти в розмірі 5774,89 грн, які були автоматично списані Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» в рахунок погашення відсотків 30.07.2023 у розмірі 3790,41 грн та 04.08.2023 у розмірі 1984,48 грн з картки позивачки «Для виплат» № НОМЕР_2 .

Суд зобов`язав Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» списати/сторнувати нараховані відсотки, пеню, штрафні санкції, суму комісії, які були нараховані з 21.04.2023 за перерахунок грошових коштів у розмірі 9664,04 грн, 9664,04 грн та 18573,41 грн.

Суд стягнув з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн.

В іншій частині позовних вимог суд відмовив.

У порядку розподілу судових витрат суд стягнув тягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн, а на користь держави судовий збір у розмірі 2147,20 грн.

Рішення суду мотивоване тим, що АТ КБ «ПриватБанк» не довів доказами, що ОСОБА_1 своїми діями чи бездіяльністю сприяла у доступі до конфіденційної інформації, необхідної для ініціювання переказів коштів з її особового рахунку. Виявивши безпідставне списання коштів, позивачка вжила необхідних дій з інформування відповідача, а також заявила про злочин.

Суд врахував, що банк повернув позивачці всю суму коштів, які несанкціоновано нею були списанні з її особового рахунку, хоча й зробив це шляхом переказу всієї суми на картку «Для виплат», а тому вважав, що позовна вимога про зобов`язання відповідача відновити залишок коштів на картковому рахунку № НОМЕР_1 картки «Універсальна» станом на 21.04. 2023 в розмірі 37901,49 грн необґрунтованою.

Врахувавши, що позивачка кредитним лімітом, який був встановлений на її рахунку не користувалася, суд дійшов висновку, що нарахування і списання банком процентів за користування цими коштами є безпідставним та порушує право позивачки, яке підлягає захисту шляхом зобов`язання АТ КБ «ПриватБанк» відновити на картковому рахунку № НОМЕР_1 картки «Універсальна» кошти в розмірі 5774,89 грн, які були автоматично списані в рахунок погашення відсотків, а також шляхом зобов`язання списати/сторнувати нараховані відсотки, пеню, штрафні санкції, суму комісії, які були нараховані з 21.04.2023.

Суд встановив факт заподіяння позивачці моральної шкоди та погодився з обґрунтованістю розміру її відшкодування, який визначила позивачка.

3.Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Відповідач у справі АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу в якій просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 04.12.2023 в частині задоволених позовних вимог і ухвалити щодо них нове судове рішення, яким відмовити в їх задоволенні.

Суд неповно та неправильно встановив обставини, які мають значення для справи. Зокрема, не врахував, що 21.04.2023 вхід до програмного комплексу «Приват24» був виконаний з нетипового пристрою та з використанням логічну та паролю, які були створені шахраями завдяки розголошенню всупереч Умов і Правил надання банківських послуг пін-коду картки, який був відомий лише позивачці.

Оскільки вина банку у здійсненні транзакцій по рахунках позивачки відсутня, то відсутні підстави для відновлення залишку коштів на її рахунках.

Суд неправильно оцінив факт повернення коштів за оспорюваними транзакціями на рахунок позивачки за визнання банком своєї вини. Кошти були повернуті позивачці їх отримувачами за заявками банку.

Суд не навів мотивів свого рішення про стягнення з відповідача компенсації за моральну шкоду, а сам факт заподіяння позивачці такої шкоди є недоведеним.

Крім того, суд не врахував заперечення відповідача проти розміру витрат позивачки на професійну правничу допомогу.

4.Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу

У відзив на апеляційну скаргу, який до суду подав представник позиваки ОСОБА_2 адвокат Семенюта О. В., вказано про хибність доводів апелянта. Так, відповідач не довів, а позивачка категорично не визнає порушення нею правил конфіденційності, натомість банківська система захисту від несанкціонованого доступу до персональних даних клієнтів банка є недосконалою. Оскільки відповідач не довів, що саме позивака використала кошти у межах зміненого кредитного ліміту, то суд обґрунтовано визнав автоматичне списання процентів за користування цими коштами з позивачки неправомірним. Позивачка вказує на неправдивість пояснень банк, що він нібито надсилав їй електронні повідомлення про здійснювані 21.04.2023 операції з коштами на її рахунках. Не погоджується позивачка і з твердженням апелянта про недоведеність факту заподіяння моральних страждань, як були спричинені, зокрема, неодноразовими наполегливими та безпідставними вимогами про сплату нею неіснуючої заборгованості.

5.Короткий зміст пояснень учасників справи, висловлених у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції 03.04.2024

Представник АТ КБ «ПриватБанк» Бистров С. А. у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу, надав пояснення стосовно вкладених у ній аргументів.

Позивачка ОСОБА_3 та її представник адвокат Семенюта О. В. повідомленні належним чином про час, дату та місце розгляду справи, але в судове засідання не з`явилися. Представник позивачки надіслала до суду клопотання про розгляд справи за їх відсутності.

6.Суд першої інстанції встановив такі неоспорювані обставини:

18.04.2022 шляхом подання особистої заяви ОСОБА_1 приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг, які запропоновані АТ КБ «ПриватБанк». Крім того, вона підписала паспорт споживчого кредиту від 18.04.2023.

Згідно з випискою по картці/рахунку ОСОБА_1 є держателем платіжних карток АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_3 і додатковим рахункам договору SAMDNWFC5 від 18.04.2022, та в період часу о 10 год. 28 хв, 10 год. 33хв, 13 год. 39 хв 21.04.2023 було здійснено три транзакції: на суму 258,03 дол. США, сума у валюті картки 9664,04 грн, на суму 258,03 дол. США, сума у валюті картки 9664,04 грн, на суму 495, 91 дол. США, сума у валюті картки 18573,41 грн (а. с. 14).

Згідно з витягом з ЄРДР від 07.06.2023 встановлено, що номером кримінального провадження: 0000267 внесено інформацію за попередньою кваліфікацією ч. 4 ст. 185 КК України, що 06.06.2023 до чергової частини ВП № 2 (смт Добровеличківка) Новоукраїнського РВП ГУНП в Кіровоградській області надійшла заява від ОСОБА_1 про те, що невідома особа з її банківської картки «Приватбанк» НОМЕР_4 вчинили крадіжку грошових коштів в загальній сумі 37901,00 грн (а. с. 15).

За фактом заволодіння грошовими коштами позивач ОСОБА_1 06.06.2023 та представник позивача ОСОБА_4 06.06.2023, 15.06.2023, 06.07.2023, 16.08.2023 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» із заявою (запитом) про проведення службового розслідування та повернення грошових коштів у сумі 37901,49 грн, які були несанкціоновано зняті невідомими особами (а. с. 16 - 32).

АТ КБ «ПриватБанк» 21.06.2023, 17.07.2023 надано відповідь адвокату Семенюті О.В., що анулювати заборгованість, перегляд відсотків можливо лише за рішенням суду або за фактом результативного оскарження заявок на ЧарджБек (а. с. 38 - 41).

Згідно з висновком службової перевірки щодо ОСОБА_1 іт пригода 21354 від 09.10.2023, наданого представником АТ КБ «ПриватБанк», встановлено, що 21.04.2023 о 10:28 з карткового рахунку НОМЕР_5 ОСОБА_1 було списано кошти в розмірі 19328,08 грн двома платежами та о 13:39 з картки НОМЕР_6 - 18573,41 грн. Дані по картці були отримані з Приват24 що підтверджує аналіз входу до Приват24, де зафіксовано вхід з нетипового пристрою 2023-04-21 10:18. Пароль входу до Привта24 2023-04-21 10:18 був змінений з підтвердженням пін-коду картки НОМЕР_7 ОСОБА_1 . Про те, що був вхід до Привта24, надіслано банком повідомлення (сповіщення) на електронну пошту клієнта, після чого був проведений розрахунок в Інтернет мережі. Також 21.04.2023 о 10:38 було надіслано повідомлення (сповіщення) про перевищення інтернет-ліміту розрахунку в мережі. Клієнт не відреагував. ОСОБА_1 06.06.2023 звернулася до банку про шахрайські дії з боку невстановленої особи та зняття коштів з її карткового рахунку. Співробітники банку подали заявки щодо повернення коштів, згідно з якими кошти в сумі 37901,49 були повернуті клієнту на картковий рахунок НОМЕР_7 від отримувача коштів. Враховуючи вищевикладене та факт використання входу до ПК Привта24 логіну та паролю, який був створений шахраями у зв`язку з розголошенням пін-коду картки третім особам, це є порушення вимог п.1.5.5. Умов і правил надання банківських послуг.

Суд також встановив, що на суду здійснених 21.04.2023 платежів за рахунок коштів кредитного ліміту Банк щомісячно нараховував та односторонньо списував з рахунку позивачки проценти за користування кредитом в загальній сумі 5774,89 грн.

7.Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частин 1, 2, 4 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скаргиза наявними у ній доказами, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції не повною мірою відповідає зазначеним нормам закону, а томувимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню частково.

8.Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

8.1.Норми права та акти законодавства, які підлягають застосуванню

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Частиною 1 ст. 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Відповідно до ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з преамбулою Закону України «Про платіжні послуги» (далі Закон № 1591-ІХ), який введено в дію з 01.08.2022, саме цей Закон визначає поняття та загальний порядок виконання платіжних операцій в Україні, встановлює виключний перелік платіжних послуг та порядок їх надання, категорії надавачів платіжних послуг та умови авторизації їх діяльності, визначає загальні засади функціонування платіжних систем в Україні, загальні засади випуску та використання в Україні електронних грошей та цифрових грошей Національного банку України, установлює права, обов`язки та відповідальність учасників платіжного ринку України, визначає загальний порядок здійснення нагляду за діяльністю надавачів платіжних послуг, надавачів обмежених платіжних послуг, порядок здійснення оверсайта платіжної інфраструктури.

У ст. 1 Закон № 1591-ІХ наведено ряд визначень, зокрема, такі:

автентифікація - процедура, що дає змогу надавачу платіжних послуг установити та підтвердити особу користувача платіжних послуг та/або належність користувачу платіжних послуг певного платіжного інструменту, наявність у нього підстав для використання конкретного платіжного інструменту, у тому числі шляхом перевірки індивідуальної облікової інформації користувача платіжних послуг;

вразливі платіжні дані - дані (їх сукупність), включаючи індивідуальну облікову інформацію, за допомогою яких можуть вчинятися шахрайські дії;

дистанційна платіжна операція - платіжна операція, що здійснюється із застосуванням засобів дистанційної комунікації;

засіб дистанційної комунікації - засіб комунікації, що використовується у процесі укладання правочинів щодо надання платіжних послуг (у тому числі для надсилання та отримання всіх необхідних для цього документів та відомостей) та/або ініціювання платіжних операцій без фізичної присутності надавача платіжних послуг та користувача;

індивідуальна облікова інформація - індивідуалізований набір інформації, що надається надавачем платіжних послуг користувачу або його уповноваженому представнику для цілей автентифікації;

ініціатор - особа, яка на законних підставах ініціює платіжну операцію шляхом формування та/або подання відповідної платіжної інструкції, у тому числі із застосуванням платіжного інструменту. До ініціаторів належать платник, отримувач, стягувач, обтяжувач;

неакцептована платіжна операція - платіжна операція, виконана надавачем платіжних послуг платника на підставі наданої ініціатором платіжної інструкції без отримання згоди платника (крім примусового списання (стягнення) або після відкликання такої згоди;

неналежна платіжна операція - платіжна операція, внаслідок якої з вини особи, яка не є ініціатором або надавачем платіжних послуг, здійснюється списання коштів з рахунку неналежного платника та/або зарахування коштів на рахунок неналежного отримувача чи видача йому коштів у готівковій формі;

неналежний платник - особа, з рахунку якої списано кошти без законних підстав (помилково або неправомірно);

неналежний стягувач - особа, яка не має визначених законом підстав на ініціювання платіжної операції з рахунку платника;

платіжна операція - будь-яке внесення, переказ або зняття коштів незалежно від правовідносин між платником і отримувачем, які є підставою для цього;

платник - особа, з рахунку якої ініціюється платіжна операція на підставі платіжної інструкції або яка ініціює платіжну операцію шляхом подання/формування платіжної інструкції разом з відповідною сумою готівкових коштів;

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 32 цього Закону користувач відповідно до умов договору зобов`язаний надати надавачу платіжних послуг інформацію для здійснення контактів із ним, а надавач платіжних послуг зобов`язаний зберігати цю інформацію протягом строку дії договору.

Обов`язок надавача платіжних послуг щодо повідомлення користувача (у спосіб, визначений договором) про здійснені операції з використанням платіжного інструменту користувача є виконаним у разі:

1) інформування надавачем платіжних послуг користувача про кожну здійснену операцію відповідно до контактної інформації, наданої користувачем;

2) відмови користувача від отримання повідомлень надавача платіжних послуг про здійснені операції з використанням платіжного інструменту користувача, про що зазначено в договорі.

Згідно з п. 6, п. 7 ч. 19, ч. 20 ст. 38 Закону № 1591-ІХ емітент зобов`язаний повідомляти користувача про виконання операцій з використанням електронного платіжного засобу. У разі невиконання емітентом обов`язку з інформування користувача про виконані операції з використанням електронного платіжного засобу ризик збитків від виконання таких операцій несе емітент. Обов`язок емітента щодо повідомлення користувача про виконані операції з використанням електронного платіжного засобу користувача є виконаним у разі: інформування емітентом користувача про кожну виконану операцію відповідно до контактної інформації, наданої користувачем; відмови користувача від отримання повідомлень емітента про виконані операції з використанням електронного платіжного засобу користувача, про що зазначено в договорі про надання платіжних послуг; реєструвати та протягом строку, передбаченого нормативно-правовими актами Національного банку України, зберігати інформацію, що підтверджує факт інформування емітентом користувача та користувачем емітента, надавати користувачу таку інформацію за його письмовим зверненням.

Користувач, якому наданий електронний платіжний засіб, зобов`язаний:

1) надати емітенту інформацію для здійснення контактів у порядку, визначеному договором;

2) зберігати та використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства та умов договору, укладеного з емітентом;

3) не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права;

4) не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції;

5) негайно після того, як така інформація стала йому відома, повідомити емітента у спосіб та каналами зв`язку, передбаченими договором між емітентом та платником, про факт втрати електронного платіжного засобу та/або факт втрати індивідуальної облікової інформації.

Частинами 1, 2, 3, 12, 22 ст. 86 Закону № 1591-ІХ надавач платіжних послуг несе відповідальність перед користувачами за невиконання або неналежне виконання платіжних операцій відповідно до закону та умов укладених між ними договорів, якщо не доведе, що платіжні операції виконані цим надавачем платіжних послуг належним чином.

Надавачі платіжних послуг несуть відповідальність, визначену цим Законом, за виконання помилкової, неакцептованої платіжної операції або виконання платіжної операції з порушенням установлених цим Законом строків.

Користувачі мають право на відшкодування в судовому порядку шкоди, заподіяної надавачем платіжних послуг внаслідок помилкової, неналежної, неакцептованої платіжної операції або виконання платіжної операції з порушенням установлених цим Законом строків.

Надавачі платіжних послуг, що обслуговують платників, несуть перед ними відповідальність за неакцептованими платіжними операціями. У разі виконання неакцептованої платіжної операції надавач платіжних послуг зобов`язаний негайно після виявлення факту виконання неакцептованої платіжної операції або після отримання повідомлення платника (залежно від того, що відбувалося раніше) повернути за рахунок власних коштів суму неакцептованої платіжної операції на рахунок платника, а також сплатити йому пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожний день від дня списання з рахунку платника коштів за неакцептованою платіжною операцією до дня повернення коштів на рахунок платника. Надавач платіжних послуг зобов`язаний також відшкодувати платнику суму утриманої/сплаченої неналежним платником комісійної винагороди за виконану неакцептовану платіжну операцію (за наявності такої комісійної винагороди).

Надавачі платіжних послуг несуть передбачену законодавством відповідальність за порушення прав та інтересів споживачів.

Загальні вимоги Національного банку України до емісії/еквайрингу платіжних інструментів, що емітуються (уключаючи електронні платіжні засоби, передплачені платіжні інструменти), та здійснення розрахунків з їх використанням встановлено Положенням про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 29.07.2022 № 164 (далі Положення).

Згідно з п. 29 Положення умови договору не повинні містити вимоги про безумовну відповідальність користувача за неналежну платіжну операцію, за винятком, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати платіжного інструменту або індивідуальної облікової інформації, розголошення ПІНу/індивідуальної облікової інформації або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжну операцію з використанням платіжного інструменту.

Користувач зобов`язаний не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, та негайно після того, як йому стало відомо про факт втрати такої інформації та/або платіжного інструменту, повідомити про це емітента в спосіб та каналами зв`язку, визначеними договором між емітентом та користувачем (п. 140 Положення). До моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на користувача. З моменту повідомлення користувачем емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неакцептованих/неналежних платіжних операцій та відповідальність покладаються на емітента. Момент, з якого настає відповідальність емітента, має бути чітко визначений умовами договору, укладеного між користувачем та емітентом.

Власник рахунку не несе відповідальності за платіжні операції, здійснені без автентифікації платіжного інструменту і його держателя, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність власника рахунку/держателя призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції (п. 146).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ст. 1054 ЦК України).

Споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону (п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів»)

При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди (ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів»).

8.2.Оцінка аргументів учасників справи та висновків суду першої інстанції

У цій справі спір виник щодо правомірності списання Банком обумовлених укладеним 18.04.2022 між сторонами по справі договором процентів за користування кредитним лімітом, який встановив Банк на рахунку клієнта (позивачки у справі), за транзакції, які були здійснені 21.04.2023.

Підставою оскарження позивачкою правомірності дій Банку обґрунтовано тим, що транзакції від 21.04.2023 фактично нею не ініційовані та не були санкціоновані, натомість вони здійсненні поза її волею невстановленими особами з протиправним використанням її особистих даних, якими вони заволоділи без порушення нею правил конфіденційності.

Зазначені у п. 9.2 цієї постанови норми ЦК України, Закону України «Про платіжні послуги» та Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів є спеціальними для спірних правовідносин й дають підстави для висновку, що надавач платіжних послуг несе відповідальність перед користувачами, зокрема, за виконання помилкової або неакцептованої платіжної операції, порушення прав та інтересів споживачів. При цьому жодні умови договорів не можуть встановлювати безумовну відповідальність користувача за неналежну платіжну операцію, крім випадків, коли доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати платіжного інструменту або індивідуальної облікової інформації, розголошення ПІНу/індивідуальної облікової інформації або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжну операцію з використанням платіжного інструменту.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 3 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Докази мають відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності, які встановленні ст. ст. 77 80 ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У справі, яка переглядається в апеляційному порядку, суд першої інстанції на підставі досліджених ним доказів, які містяться у справі, встановив та взяв до уваги таке:

-за інформацією, які надав Банк, до 21.04.2023 позивачка не використовувала кошти у межах встановленого їй на рахунку кредитного ліміту, а користувалася власними коштами (а. с. 40);

-21.04.2023 о 10:18:51 Банк зафіксував нетиповий вхід до «Приват24» з використання нетипового пристрою та місця: м. Київ. При цьому пароль входу у «Приват24» було змінено з підтвердженням ПІНу картки ОСОБА_1 (а. с. 39, 40, 148);

-за висновком службової перевірки, яку провів Банк, про виявлений нетиповий вхід до «Приват24» ОСОБА_1 була повідомлена шляхом надсилання електронного сповіщення на електронну адресу клієнта (а. с. 148, 146 скриншот сповіщення). Однак у сповіщенні Банк не вказав електронну адресу, на яку його було надіслано, а також час надсилання. Крім того, у жодній із заяв, які ОСОБА_1 підписала та подала Банку, а саме: анкета опитувальник від 18.04. 2022 (а. с. 49 51), заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 18.04.2022 (а. с. 52 74), паспорт споживчого кредитування від 18.04.2022 (а. с. 75 83), вона не вказала про наявність у неї електронної адреси. З огляду на це твердження Банку про виконання ним встановлено ст. 32 Закону № 1591-ІХ обов`язку інформувати користувача під час виконання кожної операцій з використанням платіжних інструментів оцінено судом критично;

-за інформацією, яку надав Банк, 21.04.2023 після здійснення нетипового входу до «Приват24» була створена заявка на збільшення кредитного ліміту з 2000 до 200000 грн, акцептовано банком збільшення до 38000 грн (а. с. 39);

-21.04.2023 були створені новий паспорт споживчого кредитування (а. с. 108 116) та нова заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, які не містить підпису ОСОБА_1 (а. с. 84 107);

-ОСОБА_1 оспорила всі три транзакції, здійснені 21.04.2023 з її рахунків, з підстав їх не санкціонованості нею (а. с. 16) та заявила про злочин (Fraud шахрайство, а. с. 15). Всі три оскарження транзакцій були задоволені та здійснено зворотний платіж (chargeback);

-доказів того, що позивачка вчинила дії чи бездіяльність, які призвели до втрати платіжного інструменту або індивідуальної облікової інформації, розголошення ПІНу/індивідуальної облікової інформації або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжну операцію з використанням платіжного інструменту, Банк суду не надав.

За таких обставин колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачка не була ініціатором цих транзакцій, а самі платіжні операції були неналежними.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачка порушила умови укладено з банком договору в частині збереження та нерозголошення конфіденційної інформації, які ґрунтуються лише на цитуванні пунктів Умов та Правил надання банківських послуг, є лише припущенням так, як вони здійснені особи, яка не є ініціатором або надавачем платіжних послуг.

З огляду на правову природу процентів, які є платою за користування кредитом (ст. 1054 ЦК України), а також на те, що позивачка не несе відповідальності за неналежні платежі за рахунок кредитного ліміту, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що нарахування та автоматичне списання Банком процентів за використання кредитних коштів є неправомірним та порушує права позивачки.

Встановивши цей факт, суд обґрунтовано вважав, що порушене право підлягає захисту шляхом відновлення становища, яке існувало до порушення, що відповідає п. 4 ч. 2 ст. 16 ЦК України. Цей спосіб захисту відповідає змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечить поновлення порушеного права, а отже є ефективним.

Однак місцевий суд одночасно зобов`язав відповідача відновити на картковому рахунку позивачки кошти в розмірі 5774,89 грн, які були автоматично списані Банком в рахунок погашення відсотків з картки «Для виплат», а також зобов`язав відповідача списати/сторнувати нараховані відсотки, які були нараховані з 21.04.2023 за перерахунок грошових коштів.

Зобов`язання відповідача відновити на рахунку позивачки кошти в сумі, яка відповідає розміру автоматично списаних процентів за користування кредитом, та зобов`язання його сторнувати нараховані проценти по суті є одним і тим самим способом захисту. Тож, фактично суду зобов`язав відповідача двічі здійснити одну й ту саму дію на користь позивачки.

Крім того, суд першої інстанції на свій розсуд витлумачив та змінив першу позовну вимогу в якій позивачка просила суд зобов`язати відповідача відновити залишок коштів на її рахунку станом на 21.04.2023 в сумі 37901,49 грн, тобто сумарно всі кошти, які були списані з її особового рахунку за трьома спірними транзакціями, а не поновити кошти, які надалі були списані Банком на погашення нарахованої ним заборгованості за процентами. Першу позовну вимогу в тому вигляді, як її задовольнив місцевий суд, позивачка не заявляла.

З цих міркувань колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду в частині зобов`язання відповідача відновити на картковому рахунку позивачки кошти в розмірі 5774,89 грн, які були автоматично списані Банком в рахунок погашення відсотків з картки «Для виплат», належить скасувати. При цьому задоволення позову в частині зобов`язання відповідача сторнувати нараховані ним після 21.04.2023 проценти забезпечить ефективне поновлення прав позивача.

Стосовно задоволення судом позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, то колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про доведеність моральних страждань позивачки, які вона зазнала через безпідставне списання Банком коштів з її рахунку на погашення процентів за користування кредитом, а також через необґрунтовану відмову Банку сторнувати помилково нараховані проценти та зупинити їх подальше нарахування. Суд правильно вважав, що такі дії Банку спричинили хвилювання позивачки, обґрунтовані побоювання щодо непорушності своїх прав на власні грошові кошти, які зберігаються на рахунку, та обсягу її майнових обов`язків перед Банком. Це спонукало позивачку вживати додаткових зусиль на захисту своїх прав.

Проте колегія суддів апеляційного суду не погоджується з розміром присудженої компенсації за завдану моральну - 5000,00 грн, вважає, що вона не відповідає глибині доведених позивачем моральних страждань, а також принципів розумності і справедливості. Тож, розмір компенсації підлягає зменшенню до 2000,00 грн шляхом зміни оскаржуваного рішення у цій частині.

Щодо доводів апелянта про стягнення необґрунтованих та непропорційних витрат позивача на професійну правничу допомогу, то наведені у скарзі аргументи заслуговують на увагу.

Частинами 1, 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До числа останніх належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин 1 - 5 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Таким чином, склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

У позовній заяві позивачка вказала, що очікуваний нею розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката становить 10000,00 грн, які вона просить компенсувати їй коштом відповідача.

У відзиві на позов відповідач заперечував проти заявлених позивачкою витрат на професійну правничу допомогу.

Суд першої інстанції встановив, що склад та розмір витрат позивачки на правничу допомогу підтверджено письмовими докази, а саме: договором про надання правової допомоги від 06.06.2023, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Семенютою О.В., додатковою угодою від 04.08.2023 до договору про надання правової допомоги від 06.06.2023, актом надання послуг від 08.08.2023, ордером серії АА №1348550 від 05.09.2023, копією свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КВ №000549.

Суд вважав, що витрати позивачки на професійну правничу допомогу доведені, обґрунтовані та спів мірні й становлять 10000,00 грн, які підлягають стягненню з відповідача.

З таким висновком суду не можна погодитися. Суд не врахував, що за умовами договору про надання правової допомоги від 06.06.2023 зі змінами від 04.08.2023 розмір гонорару адвоката та його витрат визначається актом наданих послуг.

Згідно з актом надання послуг від 08.08.2023 включено до витрат вартість подання адвокатом від імені клієнта заяви до правоохоронних органів про вчинення злочину 500 грн, запит до правоохоронного органу щодо отримання витягу з ЄРДР 300 грн, ознайомлення з матеріалами кримінального провадження 300 грн, що, на думку колегії суддів апеляційного суду не пов`язано з наданням правничої допомоги позивачці у цій цивільній справі.

Крім того, суд не врахував, що вимоги позивача ним задоволено частково, а тому стягнувши з відповідача компенсацію усієї суми витрат позивача на правничу допомогу адвоката, суд порушив принцип розподілу судових витрат. встановлений п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України.

Враховуючи допущені судом першої інстанції недоліки у розподілі судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, а також те, що суд апеляційної інстанції частково скасовує рішення суду, а частково змінює його в частині вирішення позовних вимог по суті, керуючись ч. 13 ст. 141 ЦПК України, колегія суддів змінює розподіл цих витрат, зменшивши суму компенсації до 5000,00 грн.

9.Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи апеляційної скарги відповідача частково знайшли свої підтвердження під час перегляду справи в суді апеляційної інстанції, проте вони не спростовують правильність висновків місцевого суду про доведеність фактів порушення ним прав позивачки, які підлягають судовому захисту.

Допущені місцевим судом порушення норм права при застосуванні способу захисту, визначенні розумної справедливої компенсації за завдану моральну шкоду, а також при здійсненні розподілу витрат на професійну правничу допомогу підлягають усуненню шляхом скасування та зміни рішення у відповідних частинах. У решті рішення суду відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 376, 382 - 384ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Вимоги апеляційної скарги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 04.12.2023 в частині зобов`язання Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» відновити на картковому рахунку № НОМЕР_1 картки «Універсальна» Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» кошти в розмірі 5774,89 гривень, які були автоматично списані Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» в рахунок погашення відсотків 30.07.2023 у розмірі 3790,41 грн та 04.08.2023 у розмірі 1984,48 гривень з картки позивачки «Для виплат» № НОМЕР_2 скасувати.

Рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 04.12.2023 року в частині присудженого розміру відшкодування завданої моральної шкоди змінити, зменшивши суму відшкодування з 5000,00 грн до 2000,00 грн.

Рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 04.12.2023 в частині розподілу витрат ОСОБА_5 на професійну правничу допомогу змінити, зменшивши суму компенсації з 10000,00 грн до 5000,00 грн.

В інших оскаржуваних частинах рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 04.12.2023 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст цієї постанови складено 24.07.2024.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 3 ст. 394 ЦПК України.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді: С. М. Єгорова

С. І. Мурашко