Номер провадження 2/754/4676/24
Справа №754/9673/24
РІШЕННЯ

Іменем України

08 жовтня 2024 року м. Київ

Деснянський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Коваленко І.І.

за участю секретаря судового засідання Івченка В.А,

за участю представника позивача - адвоката Грушки Володимира Ігоровича

за участю ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_1 , ОСОБА_3

про стягнення 3 відсотків річних та інфляційних витрат за невиконання зобов`язання яке виникло з рішення, ціна позову 414 562,33 грн

У С Т А Н О В И В:

Стислий виклад позиції позивача

05 липня 2024 року позивач, від імені якого діє адвокат Грушка В., звернувся до суду з цим позовом.

Позивач у позові просить стягнути солідарно зі ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 3 % річних та інфляційні втрати всього в сумі 414 562,33 грн, а саме:

- 3 % річних - 12 565,39 грн за період з 05.12.2023 року по 30.06.2024 року та інфляційні втрати - 20 014,54 грн за невиконання зобов`язання яке виникло із рішення суду по справі № 754/7074/23 за період з 05.12.2023 року по 31.05.2024 року;

- 3 % річних - 29 010,34 грн з 01.02.2022 року по 21.12.2023 року та інфляційні втрати в розмірі 133 845,82 грн за невиконання зобов`язання, яке виникло із рішення суду у справі № 754/8484/21, за період з 01.02.2022 року по 21.12.2023 року;

- 3 % річних - 2 848,25 грн за період з 27.04.2023 року по 30.06.2024 року та інфляційні втрати - 3 093,69 грн за період з 27.04.2023 року по 31.05.2024 року за невиконання зобов`язання, яке виникло із рішення суду по справі № 754/2447/22;

- 3 % річних - 5 404, 78 грн за період з 22.12.2020 року по 01.02.2022 року та інфляційні втрати - 18 493,55 грн за період з 22.12.2020 року по 01.02.2022 року за невиконання зобов`язання, яке виникло із рішення суду по справі № 754/15314/19,

- 3 % річних - 3 584,90 грн за період з 07.02.2023 року по 30.06.2024 року та інфляційні втрати - 5 436,83 грн за період з 07.02.2023 року по 30.06.2024 року за невиконання зобов`язання, яке виникло із рішення суду по справі № 754/10827/20,

- 3 % річних - 6 573,53 грн за період з 29.11.2022 року по 30.06.2024 року та інфляційні втрати - 10 974,99 грн за невиконання зобов`язання, яке виникло із рішення суду по справі № 754/2449/22, за період з 29.11.2022 року по 31.05.2024 року.

- 3 % річних - 55 955,80 грн за період з 22.12.2023 року по 30.06.2024 року та інфляційні втрати - 63 158,61 грн з 22.12.2023 року по 31.05.2024 року за невиконання зобов`язання, яке виникло із рішення суду у справі №754/16773/17;

- 3 % річних - 13 869,97 грн за період з 21.09.2022 року по 30.06.2024 року та інфляційні втрати - 29 731, 34 грн за період з 21.09.2022 року по 30.06.2024 року а невиконання зобов`язання, яке виникло із рішення суду по справі № 754/16771/17 ;

Також позивач просить стягнути солідарно зі відповідачів понесені судові витрати.

Позов мотивований тим, що відповідачі не виконують судові рішення, тому за час прострочення у позивача виникло право на стягнення 3 відсотків річних та інфляційні витрати.

Стислий виклад позиції відповідачів

ОСОБА_3 просила позов розглянути за її відсутності.

ОСОБА_1 позов визнав частково, в частині стягнення 3 % річних в розмірі 52 776,91 гривень за період з 01.08.2023 року по 30.06.2024 року за невиконання зобов`язання, яке виникло із постанови Київського апеляційного суду від 25.09.2019 року по справі N?754/16773/17 за договором позики від 17.10.2016 року. В іншій частині позову просив відмовити, посилаючись на те, що:

-рішення судів про стягнення 3 % річних та інфляційних не є підставою для виникнення нового грошового зобов`язання (рішення судів № 754/8484/21; 754/2447/22; 754/15314/19; 754/10827/20; 754/2449/22);

-рішення суду у справі № 754/16771/17 про стягнення заборгованості виконано, а витрати виконавчого провадження сплачені (загальна сума 1 788 448,84 грн) за рахунок майна, на яке звернуто стягнення, у розмірі 1 842 853,80 грн. Заборгованість відсутня;

-заборгованість за рішенням суду у справі № 754/16773/17 з урахуванням виконавчого збору та витрат на виконавче провадження становить 2 259 776, 19 грн. Відповідач сплатив частково заборгованість у сумі 344046, 24 грн. Тому за розрахунком відповідача заборгованість становить 1 915 729, 95 грн, а 3 % річних за період з 01.08.2023 по 30.06.2024;

-підстави для нарахування інфляційних за рішенням суду у справі № 754/16773/17 відсутні, оскільки позичальник отримав позику в іноземній валюті.

ОЦІНКА СУДУ

Щодо позовних про стягнення 3 % річних та інфляційних, нарахованих за прострочення виконання судових рішень у справах № 754/7074/23; № 754/8484/21; № 754/2447/22; 754/15314/19; № 754/10827/20; № 754/2449/22

Між сторонами укладено договори позики. Боржник прострочив повернення позики. Суд стягнув з боржника 3% річних та інфляцію за період прострочення, а саме:

1)Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 7 вересня 2023 року у справі № 754/7074/23 позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнено солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 3 відсотки річних за період з 24 листопада 2022 року по 1 серпня 2023 року у розмірі 30 884,16 грн. У задоволенні позовних вимог про стягнення втрат від інфляції судом відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 05 грудня 2023 року рішення Деснянського районного суду міста Києва від 7 вересня 2023 року скасовано в частині відмови у стягненні інфляційних втрат і прийнято в цій частині нову постанову, якою стягнуто солідарно зі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 інфляційні втрати за період з 1 липня 2021 року по 30 червня 2023 року у розмірі 702 338, 53 грн.

Рішення суду не виконано.

2)Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2021 року по справі № 754/8484/21 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто солідарно відповідачів: 113 938,29 грн - 3 відсотки річних від простроченої суми та 269 443,78 грн - втрати від інфляції. Втрати від інфляції стягнуті з 26 вересня 2019 року по 30 червня 2021 року, а 3 відсотки річних з 26 вересня 2019 року по 01 серпня 2021 року.

Рішення суду не виконано.

3)Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 18 січня 2023 року у справі № 754/2447/22 стягнуто з відповідачів 3 відсотки річних за період з 01 серпня 2021 року по 24 листопада 2022 року в розмірі 80 495, 96 грн.

Постановою Київського апеляційного суду від 27 квітня 2023 року рішення Деснянського районного суду міста Києва від 18 січня 2023 року залишено без змін.

Рішення суду не виконано.

4)Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 07 вересня 2020 року по справі № 754/15314/19 стягнуто з відповідачів 3 відсотки річних за невиконання договору позики від 17 жовтня 2016 року за період з 18 березня 2017 року по 22 жовтня 2019 року в розмірі 161 578, 74 грн.

Постановою Київського апеляційного суду від 22 грудня 2020 року рішення Деснянського районного суду м. Києва від 07 вересня 2020 року залишено без змін.

Рішення виконане 01 лютого 2022 року.

5)Постановою Київського апеляційного суду від 07 лютого 2023 року у справі № 754/10827/20 рішення Деснянського районного суду м. Києва від 05 квітня 2021 року в частині позовних вимог про стягнення 3 % річних скасовано та стягнуто зі відповідачів З відсотка річних за невиконання договору позики з 05 березня 2019 року по 05 грудня 2020 року в розмірі 85 605,68 грн.

Це рішення суду не виконано.

6)Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 20 вересня 2022 року у справі № 754/2449/22 стягнуто з відповідачів солідарно 3 відсотки річних за невиконання рішення судів у справі № 754/16771/17 за період з 05 березня 2019 року по 20 вересня 2022 року у розмірі 138 011, 27 грн.

Постановою Київського апеляційного суду від 29 листопада 2022 року у справі № 754/2449/22 рішення Деснянського районного суду м. Києва від 20 вересня 2022 року залишено без змін. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 жовтня 2023 року рішення Деснянського районного суду м. Києва від 20 вересня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 29 листопада 2022 року залишено без змін.

Це рішення суду не виконано.

Боржник повернув основну суму боргу (суму позики). Ці обставини визнаються учасниками справи, тому не підлягають доказуванню (частина перша статті 82 ЦПК України).

Обставини, що встановлені рішенням суду щодо факту прострочення повернення суми боргу (суми позики), також не доказується при розгляді цієї справи, оскільки це встановлено судовими рішеннями (частина четверта статті 82 ЦПК України).

Перед судом постало питання, чи може кредитор нараховувати додаткові 3% річних та інфляцію на суми, які стягнені як 3% річних та інфляцію. Іншими словами, чи є 3% річних та інфляція, нараховані за прострочення грошового зобов`язання, сумою боргу в розумінні статті 625 ЦК України?

Розглядаючи аргументи сторін, суд визнав слушними заперечення відповідача в цій частині.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України).

Законодавець у частині першій статті 509 ЦК України визначив зобов`язання як правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього кодексу (частина друга статті 509 ЦК України).

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦПК України).

Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства (частина третя статті 11 ЦК України).

У справі, що розглядається, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори позики.

Рішення судів № 754/8484/21; № 754/2447/22; 754/15314/19; № 754/10827/20; № 754/2449/22 про стягнення 3 % річних та інфляційних, що нараховані за прострочення грошового зобов`язання щодо повернення позики, є рішеннями про присудженням. Таке рішення не є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

Кредитор має права вимагати від боржника сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Сумою боргу у розумінні статті 625 ЦК України є грошова позики, яка підлягала поверненню позичальнику, а не 3 % річних та інфляційних, що нараховані за прострочення грошового зобов`язання щодо повернення позики

Відповідач повернув суми боргу, але з простроченням, що стало підставою для ухвалення судових рішень у справах № 754/8484/21; № 754/2447/22; 754/15314/19; № 754/10827/20; № 754/2449/22 про стягнення 3 % річних та інфляційних, що нараховані за прострочення грошового зобов`язання щодо повернення позики.

Факт повернення суми позики визнається та не оспорюється сторонами. Тобто у розумінні статті 599 ЦК України у цій частині (щодо повернення суми позики) зобов`язання припинено виконанням.

Несвоєчасне виконання вказаних вище судових рішень про стягнення з відповідачів 3 % річних та інфляційних, що нараховані за прострочення грошового зобов`язання щодо повернення позики, не може бути підставою для нового нарахування кредитором 3 % річних та інфляційних на суми 3 % річних та інфляційних, що присудженні до стягнення за судовими рішеннями.

Велика Палата Верховного Суду сформувала усталену практику щодо 3 % річних та інфляційних, звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07 квітня 2020 року у справі № 910/4590/19 (провадження № 12-189гс19), аналізуючи правову природу правовідносин, які виникають на підставі положень статті 625 ЦК України, зробила висновок про те, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та трьох процентів річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю.

Зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та трьох % річних за рішенням суду не є сумою боргу, на які можуть нараховуватися 3 % річних та інфляційних, які є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання.

Суд враховує аргументи позивача, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18).

Водночас суд зауважує, що права кредитора на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум стосується лише випадків, коли не сплачено суму основного боргу, що дає право кредитору нарахування відповідних відсотків до моменту виконання рішення суду про стягнення основного боргу. Іншими словами після стягнення суми боргу за рішенням суду кредитор має право нараховувати 3 % річні та інфляційні до повного виконання рішення, але об`єктом нарахування є сума боргу, а не 3 % річні та інфляційні, що нараховані за період прострочення на цю суму боргу за інший період.

Підсумовуючи викладене, суд робить висновок, що 3% річних та інфляція не є сумою боргу в прямому розумінні статті 625 ЦК України. Це суми є компенсацією за використання чужих коштів (договору позики) та знецінення грошей внаслідок інфляції, які є складовою частиною загального боргу, який підлягає стягненню. Після того, як суд стягнув певні суми 3% річних та інфляція, вони вважаються остаточно визначеними і не можуть бути предметом повторного стягнення у спосіб додаткового нарахування 3% річних або інфляційні на раніше стягнуті інфляційні втрат на суму боргу та 3 % річних.

З цих підстав суд відмовляє у задоволені позовних вимог щодо стягнення солідарно з відповідачів таких сум:

- 3 % річних - 12 565,39 грн за період з 05.12.2023 року по 30.06.2024 року та інфляційні втрати - 20 014,54 грн за невиконання зобов`язання яке виникло із рішення суду по справі № 754/7074/23 за період з 05.12.2023 року по 31.05.2024 року;

- 3 % річних - 29 010,34 грн з 01.02.2022 року по 21.12.2023 року та інфляційні втрати в розмірі 133 845,82 грн за невиконання зобов`язання, яке виникло із рішення суду у справі № 754/8484/21, за період з 01.02.2022 року по 21.12.2023 року;

- 3 % річних - 2 848,25 грн за період з 27.04.2023 року по 30.06.2024 року та інфляційні втрати - 3 093,69 грн за період з 27.04.2023 року по 31.05.2024 року за невиконання зобов`язання, яке виникло із рішення суду по справі № 754/2447/22;

- 3 % річних - 5 404, 78 грн за період з 22.12.2020 року по 01.02.2022 року та інфляційні втрати - 18 493,55 грн за період з 22.12.2020 року по 01.02.2022 року за невиконання зобов`язання, яке виникло із рішення суду по справі № 754/15314/19,

- 3 % річних - 3 584,90 грн за період з 07.02.2023 року по 30.06.2024 року та інфляційні втрати - 5 436,83 грн за період з 07.02.2023 року по 30.06.2024 року за невиконання зобов`язання, яке виникло із рішення суду по справі № 754/10827/20,

- 3 % річних - 6 573,53 грн за період з 29.11.2022 року по 30.06.2024 року та інфляційні втрати - 10 974,99 грн за невиконання зобов`язання, яке виникло із рішення суду по справі № 754/2449/22, за період з 29.11.2022 року по 31.05.2024 року.

щодо стягнення 3 % річних та інфляційних втрат за невиконання зобов`язання, яке виникло із рішення суду у справі №754/16771/17 та у справі №754/16773/17

Позивач нарахував 13 869,97 грн - 3 % річних за період з 21.09.2022 року по 30.06.2024 року та 29 731, 34 грн - інфляційні втрати за період з 21.09.2022 року по 30.06.2024 року за невиконання зобов`язання, яке виникло із рішення суду по справі № 754/16771/17.

Відповідач заперечує проти позову в цій частині і стверджує, що рішення суду у справі № 754/16771/17 про стягнення заборгованості виконано, а витрати виконавчого провадження сплачені (загальна сума 1 788 448,84 грн) за рахунок майна, на яке звернуто стягнення, у розмірі 1 842 853,80 грн. Заборгованість відсутня.

Суд, оцінюючи аргументи сторін в цій частині позовних вимог встановив, що рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 24 грудня 2019 року по справі № 754/16771/17 стягнуто солідарно зі відповідачів на користь ОСОБА_2 1 533 720,00 грн неповернутої позики за договором від 11 листопада 2016 року та 294 474,24 грн інфляційних втрат.

Постановою Київського апеляційного суду від 06 липня 2021 року рішення Деснянського районного суду м. Києва від 24 грудня 2019 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення відсотків (процентів за користування позикою, неустойки (пені та штрафу), 3 % річних) скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про часткове задоволення позову.

Постановою суду апеляційної інстанції стягнуто солідарно зі відповідача 3 % річних у розмірі 91 140,76 грн , штраф у розмірі 766 860,00 грн та пеню у розмірі 1 т533 720,00 грн. При цьому 3 % річних стягнуто за період з 12 березня 2017 року по 04 березня 2019 року.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 серпня 2022 року постанову Київського апеляційного суду від 06 липня 2021 року в частині стягнення штрафу і пені скасовано і ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні цих вимог відмовлено

Таким чином, судами стягнуто з відповідачів на користь позивача 1 533 720,00 грн неповернутої позики та 3 % річних у розмірі 91 140,76 грн за період з 12 березня 2017 року по 04 березня 2019 року.

Позивач стверджує, що рішення судів у справі № 754/16771/17 виконане лише частково, тому він має є право на стягнення з відповідачів 3 % річних та інфляційних втрат за невиконання зобов`язання яке виникло із рішення суду по справі № 754/16771/17, починаючи з 06 липня 2021 року (дата винесення судом апеляційної інстанції відповідної постанови) по стягненню неповернутої позики та 10 серпня 2022 року щодо 3 відсотків річних (дата винесення судом касаційної інстанції відповідної постанови).

Позивач визначив, що у розрахунку визначив, що заборгованість позивача становить 260 216,80 грн. На цю суму боргу він нарахував за період з 21.09.2022 по 30.06.2024 3% річних в розмірі 13869,97 грн, а також інфляційні нарахування з 21.09.2022 по 30.06.2024 складають 29731,34 грн.

Відповідач не визнає суму боргу, вважає, що у нього відсутня заборгованість.

Суд встановив, що розмір заборгованості за договором позики від 11 листопада 2016 року, що був укладений між сторонами, був предметом дослідження у справі рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 20 вересня 2022 року по справі № 754/2449/22, яке було залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 29 листопада 2022 року. Суд стягнув солідарно зі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 3% річних за невиконання рішення судів по справі № 754/16771/17 за період з 05 березня 2019 року по 20 вересня 2022 року у розмірі 138 011, 27 грн.

У цій справі суд встановив, що станом на 03 лютого 2022 року сума неповернутих відповідачами коштів становила 281 398,36 грн. Ця сума була визначена з урахуванням вартості реалізованого майна боржників.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 84 ЦПК України такі обставини не доказуються при розгляді цієї справи. Тому суд відхиляє аргументи відповідача щодо відсутності у нього заборгованості.

Суд встановив, що судовими рішення стягнуто з відповідачів на користь позивача 1 533 720,00 грн неповернутої позики та 3 % річних у розмірі 91 140,76 грн за період з 12 березня 2017 року по 04 березня 2019 року. До 21.09.2022 сплачено 1 364 643,96 грн сума заборгованості становить 260 216,80 грн.

Ця сума заборгованості неповернутої позики, розмір якої підтверджений рішенням судів, тому на цю суму за загальним правилом можуть бути нараховані 3 % річних та інфляційні на підставі положень статті 625 ЦК України.

Водночас суд бере до уваги, що особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (частина четверта статті 14 ЦК України).

15 березня 2022 року був прийнятий Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», що набрав чинності 17 березня 2022 року.

Цим Законом розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18 такого змісту:

"18. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Верховний Суд розгляд і зробив такі висновки щодо застосування пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (постанова від 31 січня 2024 року у справі № 183/7850/22 (провадження № 61-14740св23)).

"Законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється:

(1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування;

(2) в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит;

(3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)".

З огляду на вказані положення закону, вимога про стягнення трьох процентів річних та інфляційних, нараховані за прострочення повернення позики за період з 24 лютого 2022 року задоволенню не підлягає.

Позивач нарахував 3 % річних та інфляційні втрати за період з 21.09.2022 року по 30.06.2024 року, що суперечить пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, тому суд в цій частині відмовляє.

З аналогічних підстав суд відмовляє у стягненні 3 % річних - 55 955,80 грн за період з 22.12.2023 року по 30.06.2024 року та інфляційні втрати - 63 158,61 грн з 22.12.2023 року по 31.05.2024 року, що нараховані за невиконання зобов`язання, яке виникло із рішення суду у справі № 754/16773/17.

При ухваленні рішення у справі суд враховує висновки Верховного Суду щодо застосування норми пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у подібних правовідносинах, що викладені у постановах від 07 серпня 2024 року у справі № 759/7103/23 (провадження № 61-5216св24), від 13 березня 2024 року у справі № 350/711/22 (провадження № 61-9733св23).

Щодо визнання позову в частині позовних вимог

Відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу (пункт 1 частини другої статті 49 ЦПК України).

За загальним правилом - у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (перше речення частини четвертої статті 206 ЦПК України).

Водночас якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд (друге речення частини четвертої статті 206 ЦПК України).

Отже, якщо відповідач визнає позов частково, то суд, як правило, задовольняє його в цій частині. Суд не приймає визнання позову і продовжує розгляд справи, якщо суперечить закону або порушує права. Визнання позову і його задоволення судом можливе виключно лише, якщо для цього є законні підстави.

Суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Тобто повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову» (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 вересня 2020 року в справі № 572/2515/15-ц (провадження № 61-1051св17)).

Відповідач визнав позов частково (в частині стягнення 3 % річних в розмірі 52 776,91 гривень за період з 01.08.2023 року по 30.06.2024 року), погодившись із фактом прострочення виконання зобов`язання, яке виникло із постанови Київського апеляційного суду від 25.09.2019 року по справі N?754/16773/17 за договором позики від 17.10.2016 року.

Суд має вирішити, чи може він задовольнити позовну вимогу щодо стягнення 3% річних та інфляції, з огляду на часткове визнання позову та дію спеціальної норми - пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

Пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлює спеціальне правило, яке звільняє боржників від відповідальності за прострочення після 24 лютого 2022 року. Спеціальна норма має пріоритет над загальною.

Суд, керуючись принципом jura novit curia («суд знає закони»), застосував положення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до спірних правовідносин.

Визнання відповідачем обставини прострочення повернення позики позичальником та часткове визнання позову не мають значення для правильного вирішення спору, оскільки після 24 лютого 2022 року боржник (позичальник) звільнений від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК України.

Суд не має законних підстав для прийняття рішення про задоволення позову в цій частині, незважаючи на визнання позову в частині вимог.

Щодо судових витрат

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

У разі відмови в позові інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача (пункт 2 частини другої статті 141 ЦПК України).

Керуючись статтями 4, 13, 19, 76-81, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса для листування: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 (адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) про стягнення солідарно 414 562,33 грн - 3 відсотків річних та інфляційних витрат за невиконання зобов`язання яке виникло з рішення суду, відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Повний текст рішення підписано 27 листопада 2024 року.

Суддя Інна КОВАЛЕНКО