Справа № 643/7244/24
Провадження № 2-о/643/311/24
УХВАЛА

28.11.2024 Московський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого - судді Довготько Т.М.,

за участю секретаря судового засідання - Вишнякової Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Максимов Микола Ігорович, звернувся до суду з заявою в якій просить встановити факт, що на утриманні ОСОБА_1 перебувають діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . (Документ сформований в системі «Електронний суд» 05.07.2024).

В обґрунтування заяви представник заявника ОСОБА_1 - адвокат Максимов М.І. зазначив, що 01 лютого 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб, актовий запис № 58. Під час шлюбу у сторін народилася дитина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після народження дитини відносини подружжя поступово почали погіршуватися. В результаті через різні погляди на життя та сім`ю, сімейне життя сторін не склалося. У зв`язку з чим 01 жовтня 2020 року такий шлюб було офіційно розірвано на підставі Рішення Київського районного суду м. Харкова. Дитина залишилася мешкати разом із матір`ю, але ОСОБА_1 продовжує вчиняти дії щодо утримання своєї дитини та сплачує аліменти на постійній основі. Крім цього, заявник вступив у фактичні шлюбні відносини з ОСОБА_3 , яка має доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Під час спільного мешкання з ОСОБА_3 у заявника народився син - ОСОБА_5 . Заявник спільно з ОСОБА_3 утримує дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_5 . Встановлення юридичного факту необхідне для отримання пільг та посвідчення батька багатодітної сім`ї. Зі вказаною вище метою заявник звернувся особисто до виконавчого комітету Харківської міської ради, однак йому було відмовлено у наданні такого статусу та посвідчення з підстав відсутності письмових доказів утримання трьох дітей.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 08.07.2024, заяву залишено без руху.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 17.07.2024, прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі.

Заявник ОСОБА_1 та його представник - адвокат Максимов М.І. в судове засідання 14.08.2024 не з`явилися, про день час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином про що свідчить довідка про доставку електронного документу «Судова повістка про виклик до суду в справі цивільній, адміністративній, про адміністративне правопорушення, іншій» від 17.07.2024 одержувачу ОСОБА_7 (а.с.62) та наявний у матеріалах справи конверт з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення на ім`я ОСОБА_1 , яке повернулося до суду із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.70-71). 13.08.2024 від представника заявника ОСОБА_1 - адвоката Максимова М.І. надійшло клопотання про відкладення судового засідання. Судове засідання було відкладено на 10.10.2024 на 10-00год.

Заявник ОСОБА_1 та його представник - адвокат Максимов М.І. в судове засідання 10.10.2024 не з`явилися, про день час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином про що свідчить довідка про доставку електронного документу «Судова повістка про виклик до суду в справі цивільній, адміністративній, про адміністративне правопорушення, іншій» від 15.08.2024 одержувачу ОСОБА_7 (а.с.85) та наявний у матеріалах справи конверт з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення на ім`я ОСОБА_1 , яке повернулося до суду із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.82-83). 10.10.2024 від представника заявника ОСОБА_1 - адвоката Максимова М.І. надійшло клопотання про відкладення судового засідання. Судове засідання було відкладено на 04.11.2024 на 10-00год.

22.10.2024 адвокат Максимов М.І. звернувся до суду із заявою про про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 23.10.2024, клопотання представника заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_8 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів задоволено. Забезпечено участь представника заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_8 в судовому засіданні, яке призначене на 04 листопада 2024 року о 10 год 00 хв, та в наступних судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення «vkz.court.gov.ua». Попереджено, що ризики технічної неможливості участі у засіданні в режимі відеоконференції «vkz.court.gov.ua» поза межами приміщення суду, переривання зв`язку, тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву.

Заявник ОСОБА_1 та його представник - адвокат Максимов М.І. в судове засідання 04.11.2024 не з`явилися, про день час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином про що свідчить довідка про доставку електронного документу «Судова повістка про виклик до суду в справі цивільній, адміністративній, про адміністративне правопорушення, іншій» від 10.10.2024 одержувачу ОСОБА_7 (а.с.95) та наявний у матеріалах справи конверт з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення на ім`я ОСОБА_1 , яке повернулося до суду із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.112-113). Представник заявника ОСОБА_8 не вийшов на зв`язок та на запрошення на участь у відеоконференції не реагував. 04.11.2024 від представника заявника ОСОБА_1 - адвоката Максимова М.І. надійшло клопотання про відкладення судового засідання, оскільки у представника заявника виключилося світло. Судове засідання було відкладено на 28.11.2024 на 09-00год.

Заявник ОСОБА_1 та його представник - адвокат Максимов М.І. в судове засідання 28.11.2024 не з`явилися, про день час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином про що свідчить довідка про доставку електронного документу «Судова повістка про виклик до суду в справі цивільній, адміністративній, про адміністративне правопорушення, іншій» від 05.11.2024 одержувачу ОСОБА_8 та наявний у матеріалах справи конверт з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення на ім`я ОСОБА_1 , яке повернулося до суду із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Представник заявника ОСОБА_8 не вийшов на зв`язок та на запрошення на участь у відеоконференції не реагував. 04.11.2024 від представника заявника ОСОБА_1 - адвоката Максимова М.І. надійшло клопотання про відкладення судового засідання, у зв`язку з відключенням світла та відсутністю електропостачання.

Суд вважає, що заявник повинен добросовісно використовувати надані процесуальні права, не зловживати ними та зобов`язаний демонструвати готовність брати участь у судовому розгляді і утримуватися від використання методів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби, передбачені законом для прискорення процедури слухання.

Відповідно до ч.1, п.2 ч.3 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки.

Відповідно до ч.5 ст. 212 ЦПК України ризики технічної неможливості участі в відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе виключно учасник справи, який подав відповідну заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза мужами приміщення суду.

Суд, вважає неможливим подальше відкладення розгляду справи, оскільки відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.1997р., кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Так, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, з огляду на вимоги ст. ст. 212, 223 ЦПК України, оскільки неявка заявника не перешкоджає розгляду справи.

Заінтересовані особи: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 жодного разу в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 та заінтересована особа ОСОБА_2 мають малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Київського районного суду м.Харкова від 06.01.2021, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , аліменти на утримання неповнолітньої доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 7500 грн., але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 26.08.2020року до досягнення дитиною повноліття. Рішення набрало законної сили 05.02.2021.

В провадженні Київського ВДВС у м. Харкові Східного міжрегіонального Управління міністерства Юстиції перебуває виконавче провадження №74342989 з примусового виконання виконавчого листа №554/13957/22, виданого Октябрським районним судом м.Полтави 24.11.2023 про визначення наступного порядку участі ОСОБА_1 у вихованні доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: перша і третя п`ятниця місяця з 16год. до 20 год. та перша і третя субота місяця з 11год. до 16 год. за допомогою системи обміну повідомленнями «Вайбер» чи іншими телекомунікаційними засобами зв`язку на час перебування дитини з мамою за межами України - з врахуванням режиму дня дитини. Під час перебування дитини на території України визначити наступний порядок участі ОСОБА_1 у вихованні доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: побачення ОСОБА_1 із донькою ОСОБА_4 , за відсутності ОСОБА_2 на території міста Івано-Франківська (або іншого міста за місцем мешкання доньки ОСОБА_4 на території України), кожної п`ятниці кожного тижня з 15год. до 19 год. та кожної суботи кожного тижня з 15год. до 19год.

З повідомлень Міністерства юстиції України від 16.04.2024 та 02.07.2024 вбачається, що до Міністерства юстиції Республіки Польща направлено заяву про повернення дитини ОСОБА_4 з Республіки Польща в Україну.

Заявник стверджує, що він та заінтересована особа ОСОБА_3 мають спільну дитину ОСОБА_5 , разом із тим з копії свідоцтва про народження у перекладі з німецької мови на українську, реєстраційний номер НОМЕР_4 вбачається, що дитина ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_6 у м. Бонн, мати - ОСОБА_3 , батько не вказаний.

Також з копії свідоцтва про народження, серія НОМЕР_1 , вбачається, що заінтересована особа ОСОБА_3 має доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьком якої є ОСОБА_13 .

Як вбачається з копії характеристики, довідки про доходи та договору купівлі-продажу квартири, заявник ОСОБА_1 працює у ПП «Злагода технологій» на посаді інженера-програміста 1 категорії, отримує дохід та має на праві власності квартиру за адресю: АДРЕСА_1 .

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У частинах першій та другій статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

З таких же критеріїв виходила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 (провадження № 11-150апп23).

Вирішуючи питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній.

Такі ж висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18), від 18 грудня 2019 року у справі № 370/2898/16 (провадження № 14-573цс19).

З урахуванням наведеного можна констатувати, що існує два порядки (способи) встановлення фактів, що мають юридичне значення, - позасудовий і судовий, які за своїм змістом є взаємовиключними.

У разі оскарження до суду відмови відповідного органу в установленні юридичного факту, який підлягає встановленню у позасудовому порядку, такий спір слід розглядати в порядку адміністративного судочинства і суди насамперед перевіряють, чи відповідає оскаржуване рішення суб`єкта владних повноважень критеріям, визначеним частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), а відповідач в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень відповідно до частини другої статті 77 КАС України повинен довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності.

У даній справі, заявник просить установити факт, що на його утриманні знаходяться діти.

У статті 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейним кодексом України (стаття 1 СК України).

У частині першій статті 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Статтею 141 СК України встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені у статтях 150, 151 СК України.

За приписами частини другої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (стаття 180 СК України).

Згідно з частинами першою-третьою статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними.

При цьому сімейні відносини як вид суспільних відносин складаються з суб`єктів, об`єктів і змісту (прав та обов`язків). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є юридичні факти, які поділяються на юридичні дії (настання яких залежить від волі людей і породжує певні правові наслідки) та юридичні події (юридичні факти, які настають незалежно від волі людини).

Так, на підставі положень Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) у момент народження фізичної особи в неї виникає цивільна правоздатність (здатність мати цивільні права та обов`язки), яка припиняється у момент її смерті (стаття 25 ЦК України), а з підстав, установлених цим Кодексом, виникає цивільна дієздатність (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання), яка може бути обмежена виключно у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 30 ЦК України).

Відповідно до статті 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.

Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом. Тому смерть, до прикладу, батька дитини є підставою для припинення його обов`язку утримувати дитину.

Згідно з частиною другою статті 15 СК України, якщо особа визнана недієздатною, її сімейний обов`язок особистого немайнового характеру припиняється у зв`язку з неможливістю його виконання.

У частині четвертій статті 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.

Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися.

Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється.

Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх.

СК України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само як визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо утримання дитини.

Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням будь-якого спору про право.

У порядку окремого провадження розглядаються, зокрема, справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян, але тільки якщо вони не пов`язані з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право і якщо заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.

Заявник просить встановити факт перебування на його утриманні трьох неповнолітніх дітей, проте встановлення такого факту може мати негативні наслідки для ОСОБА_2 , ОСОБА_3 як матерів дітей, а також для ОСОБА_13 як батька дитини ОСОБА_6 .

З огляду на зазначене вбачається, що у справі наявний спір про право, зокрема спір щодо участі одного з батьків у матеріальному забезпеченні (утриманню) дитини та/або ухилення від участі у матеріальному забезпеченні/утриманню, який підлягає розгляду в порядку позовного провадження з обов`язковим залученням органу опіки та піклування (частини четверта, п`ята статті 19 СК України).

Доведення факту одноосібного утримання дитини батьком та пасербиці вітчимом пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати та батько пасербиці не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом.

Такий факт одноосібного утримання дитини одним із батьків та утримання дитини вітчимом не може встановлюватись у безспірному порядку або за домовленістю батьків дитини, в тому числі на підставі судового рішення, ухваленого за правилами окремого провадження, оскільки в такому питанні завжди існуватиме загроза порушення принципу дотримання найкращих інтересів дитини.

Факт, про встановлення якого просить ОСОБА_1 , не підлягає з`ясуванню в порядку окремого провадження, оскільки з поданої заяви вбачається спір про право, який не може розглядатися в судовому порядку безвідносно до дій заінтересованих осіб щодо конкретних прав, свобод та інтересів заявника.

Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо утримання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо утримання дитини, то факт одноосібного утримання дитини одним із батьків або факт утримання пасербиці вітчимом може бути встановлений судом як одна з обставин, що становить предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з утримання дитини.

Інститут окремого провадження не може використовуватися для створення преюдиційних фактів з метою подальшого вирішення будь-якого спору про право.

У частині шостій статті 294 ЦПК України встановлено, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Відповідно до частини четвертої статті 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

За установлених у цій справі конкретних обставин факт перебування на утриманні ОСОБА_1 трьох неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не може бути встановлений за правилами окремого провадження, у зв`язку із чим заяву ОСОБА_1 слід залишити без розгляду.

Зазначене відповідає правовому висновку Верховного суду, викладеному у постанові від 02 жовтня 2024 року у справі № 333/7023/23, висновку Верховного суду, викладеному у постанові від 10 жовтня 2024 року у справі № 930/2899/23, висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 11 вересня 2024 року у справі № 201/5972/22.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.260-261, 315, 353, 354 ЦПК України суд,-

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення - залишити без розгляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її оголошення.

Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 29.11.2024.

Заявник - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ;

ОСОБА_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .

Суддя Т.М.Довготько