У Х В А Л А

22 липня 2024 року

м. Київ

справа № 520/11027/13-ц

провадження № 61-9256ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ситнік О. М. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.

розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Смирнової Лариси Петрівни на постанову Одеського апеляційного суду від 28 травня 2024 року в справі за скаргою ОСОБА_1 на дії органу примусового виконання та

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2013 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , в яких просило: стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в розмірі 10 702,26 дол. США, що в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України (далі - НБУ) станом на 18 березня 2013 року складає 85 543,17 грн; звернути стягнення на об`єкт нерухомого майна, що є предметом іпотеки за іпотечним договором в забезпечення виконання зобов`язань третьої особи (житлове приміщення)

від 07 жовтня 2005 року, а саме квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_3 , визначивши спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів з визначенням ціни продажу предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності /незалежним експертом/ на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

14 листопада 2013 року заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено.

13 серпня 2014 року ухвалою Київського районного суду м. Одеси заочне рішення Київського районного суду міста Одеси від 14 листопада 2013 року скасовано та справу призначено до судового розгляду.

04 вересня 2014 року ухвалою Київського районного суду м. Одеси позов

ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки в частині звернення стягнення на предмет іпотеки залишено без розгляду.

02 грудня 2014 року рішенням Київського районного суду м. Одеси позов задоволено. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в сумі 7 654,21 дол. США, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ складає 61 073,96 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Розстрочено виконання рішення з виплати на користь ПАТ «УкрСиббанк» суми заборгованості за кредитним договором по 500,00 грн щомісячно.

12 травня 2015 року рішенням Одеського апеляційного суду рішення Київського районного суду м. Одеси від 02 грудня 2014 року в частині розстрочки виконання рішення з виплатою на користь ПАТ «УкрСиббанк» суми заборгованості за кредитним договором по 500,00 грн щомісячно скасовано. В задоволенні заяви ОСОБА_1 про надання розстрочки виконання рішення Київського районного суду м. Одеси від 02 грудня 2014 року відмовлено. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 02 грудня 2014 року в частині задоволення позову залишено без змін.

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувся зі скаргою на дії органу примусового виконання, в якій просив визнати протиправною діяльність Київського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі - Київський ВДВС) в межах виконавчого провадження (далі - ВП) № НОМЕР_1, що полягає у відновленні ВП після його закінчення та продовження виконавчих дій шляхом накладення арешту на все майно і кошти боржника; скасувати постанову начальника Київського ВДВС про результати перевірки законності ВП

від 24 жовтня 2023 року № НОМЕР_1/2022; скасувати постанови заступника начальника Київського ВДВС про поновлення ВП № НОМЕР_1 від 09 листопада 2023 року, про накладення арешту на все майно боржника від 09 листопада 2023 року, про накладення арешту на кошти боржника від 09 листопада 2023 року; зобов`язати заступника начальника Київського ВДВС зняти арешт із усього майна та коштів ОСОБА_1 , який накладено в межах ВП № НОМЕР_1.

18 січня 2024 року ухвалою Київського районного суду м. Одеси скаргу задоволено.

Визнано протиправною діяльність Київського ВДВС в межах ВП № НОМЕР_1 щодо ВП після його закінчення та накладення арешту на майно боржника.

Скасовано постанову заступника начальника Київського ВДВС про поновлення

ВП № НОМЕР_1 від 09 листопада 2023 року про накладення арешту на все майно боржника від 09 листопада 2023 року та про накладення арешту на кошти боржника від 09 листопада 2023 року.

Зобов`язано заступника начальника Київського ВДВС зняти арешти з усього майна та коштів ОСОБА_1 , які накладені у межах ВП № НОМЕР_1.

28 травня 2024 року постановою Одеського апеляційного суду ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 18 січня 2024 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії органу примусового виконання відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

22 березня 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Смирнова Л. П. через систему «Електронний суд» подала до Верховного Суду касаційну скаргу на на постанову Одеського апеляційного суду від 28 травня 2024 року, в якій просить її скасувати, ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 18 січня 2024 року залишити в силі.

Необхідно відмовити в відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що не підлягає касаційному оскарженню, з огляду на таке.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

За вимогами частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Частина третя статті 389 ЦПК України визначає випадки, за яких рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанова суду апеляційної інстанції не підлягають касаційному оскарженню, а саме не підлягають касаційному оскарженню: 1) рішення, ухвали суду першої інстанції та постанови, ухвали суду апеляційної інстанції у справах, рішення у яких підлягають перегляду в апеляційному порядку Верховним Судом; 2) судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

22 листопада 2023 року Рішенням Конституційного Суду України № 10-р(II)/2023 пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним).

Конституційний Суд України керувався тим, що у касаційному порядку може бути здійснений перегляд судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, проте лише у випадках, визначених ЦПК України (абзац четвертий пункту 7.5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів (абзац п`ятий пункту 7.7 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Конституційний Суд України наголосив, що унормування процесуальних відносин у спосіб визначення в ЦПК України підстав для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, можливе як виняток і лише у разі, коли це обумовлено потребами, що є значущими для дієвості та ефективності правосуддя, зокрема потребою розв`язання Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України складного юридичного питання, яке має фундаментальне значення для формування судами єдиної правозастосовної практики (абзац другий пункту 7.8 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Припис пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, що встановлює один із «фільтрів» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, - визнання справи малозначною - є зрозумілим за змістом та передбаченим за наслідками застосування. Зазначений припис Кодексу також має правомірну мету - додержання принципу остаточності судового рішення (res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності (пункт 7.9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Установлений у пункті 2частини третьої статті 389 ЦПК України такий «фільтр» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, як малозначність справи, не є непереборною перешкодою для доступу особи до суду касаційної інстанції. Тому пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України містить домірні засоби законодавчого внормування процесуальних відносин щодо відкриття касаційного провадження у малозначних справах (абзац третій пункту 7.10 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Додатково у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України конкретизовано випадки, за яких касаційне провадження має бути відкрите попри те, що справу визнано малозначною.

Такими випадками, зокрема, є наявність у касаційній скарзі питання права, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики (підпункт «а»); особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи (підпункт «б»);значний суспільний інтерес або винятковість її значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу (підпункт «в»); віднесення судом першої інстанції справи до категорії малозначних помилково.

Під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Предметом касаційного оскарження є постанова апеляційного суду, ухвалена під час вирішення процесуальних питань, пов`язаних із судових контролем за виконанням судових рішень у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 61 073,96 грн, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на день звернення з касаційною скаргою (757 000,00 грн).

Виходячи із статусу Верховного Суду, в деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, так як розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення «розгляду заради розгляду».

Верховний Суд враховує предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства, судову практику у такій категорії справ та вважає, що справа є незначної складності і не відноситься до переліку справ, передбаченого частиною четвертою статті 274 ЦПК України, та відсутні підстави, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Верховний Суд не вбачає підстав, за наявності яких судове рішення в справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, може бути переглянуте в касаційному порядку.

Необхідно також зазначити, що з інформації Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що 04 липня 2024 року ухвалою Верховного Суду в справі

№ 520/11027/13-ц (провадження № 61-9257ск24) відмовлено ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами на постанови Одеського апеляційного суду від 28 травня 2024 року за пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскільки касаційні скарги подані заявницею на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню (ціна позову в цій справі станом на 01 січня 2024 року не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), зокрема, у рішенні «Брумереску проти Румунії» визначив, що принцип правової визначеності є одним із фундаментальних аспектів верховенства права. Для того, щоб судове тлумачення відповідало вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод необхідно, щоб судові рішення булі розумно передбачуваними.

Згідно з положеннями частини першої статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Такий висновок відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури в суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 37).

При цьому, застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris (ціна позову) для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обґрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36).

Представник ОСОБА_1 - адвокат Смирнова О. М. подала касаційну скаргу на судове рішення в справі, що не підлягає касаційному оскарженню, з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому в відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити в відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Смирнової Лариси Петрівни на постанову Одеського апеляційного суду від 28 травня

2024 року в справі за скаргою ОСОБА_1 на дії органу примусового виконання.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О. М. Ситнік

А. І. Грушицький

Є. В. Петров