Справа № 583/628/24
провадження № 2-н/588/169/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2024 року м. Тростянець

Суддя Тростянецького районного суду Сумської області Огієнко О.О., розглянувши матеріали цивільної справи за заявою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_3 на утримання дитини - ОСОБА_4 ,

У С Т А Н О В И В:

24.10.2024 із Сумського апеляційного суду до Тростянецького районного суду Сумської області надійшла справа за заявою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_3 на утримання дитини - ОСОБА_4 для продовження її розгляду разом із судовим рішенням апеляційної інстанції.

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 24.10.2024 дану справу було передано у моє провадження 24.10.2024.

Ознайомившись із зазначеною заявою, вважаю за доцільне заявити самовідвід по даній цивільній справі з огляду на таке.

Представник заявниці ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою в інтересах ОСОБА_2 про видачу судового наказу, у якій просив видати судовий наказ про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати подачі заяви та до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою судді Тростянецького районного суду Сумської області Огієнка О.О. від 02.05.2024 у видачі вказаного судового наказу було відмовлено.

Постановою Сумського апеляційного суду від 17.10.2024 ухвалу Тростянецького районного суду Сумської області від 02.05.2024 було скасовано та направлено справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Разом з тим, враховуючи постановлену раніше ухвалу Тростянецького районного суду Сумської області від 02.05.2024, суддею Огієнком О.О. вже висловлено свою правову позицію та прийнято відповідне судове рішення по суті заявлених вимог поданої заяви та надано оцінку доданим до неї доказам.

Відтак продовження розгляду справи буде фактично повторною участю судді у розгляді справи, що є неприпустимим.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 39 ЦПК України за наявності підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу, суддя зобов`язаний заявити самовідвід.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 37 ЦПК України, суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді першої інстанції, не може брати участі в розгляді цієї самої справи в судах апеляційної і касаційної інстанцій, а так само у новому розгляді справи судом першої інстанції після скасування рішення суду або ухвали про закриття провадження у справі.

Також, згідно до вимог п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

У статті 15 Кодексу суддівської етики та п. 2.5 Бангалорських принципів діяльності судді, затверджених резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року, зазначено, що суддя повинен взяти самовідвід від участі в будь-якому процесі, коли для нього неможливе винесення неупередженого рішення у справі або коли сторонньому спостерігачеві може видатись, що суддя не здатен винести неупереджене рішення.

Неупередженість є необхідною умовою належного виконання суддею своїх обов`язків, яка виявляється у змісті судових рішень та під час судового процесу і суддя має дбати про те, щоб його поведінка сприяла збереженню і поглибленню переконання суспільства у неупередженості судді при здійсненні ним своїх професійних обов`язків.

Обґрунтований самовідвід свідчить про сумлінне виконання суддею своїх обов`язків. Обґрунтування самовідводу не може піддаватися сумніву.

Відповідно до вимог ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з вимогами ст. 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права.

Так, пунктом 1 ст. 6 Конвенції прозахист правлюдини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Безсторонність означає відсутність упередженості та необ`єктивності. Згідно з усталеною практикою Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: (i) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (ii) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності. У цьому відношенні навіть вигляд має певну важливість - іншими словами, має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється.

Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (рішення від 26 жовтня 1984 року у справі «Де Куббер проти Бельгії», від 01 жовтня 1982 року - «Пєрсак проти Бельгії», від 15 грудня 2011 року - «Паскал проти України», «Ветштайн проти Швейцарії» тощо).

Тобто, згідно з прецедентною практикою Європейського Суду з прав людини суд має забезпечити достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності.

Як зазначено у Висновку №1 (2001) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо стандартів незалежності судової влади та незмінюваності судді, незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку суддів. При винесенні судових рішень щодо сторін у судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, вільними від будь-яких зв`язків, прихильності чи упередження, що впливає або може сприйматися як таке, що впливає, на здатність судді приймати незалежні рішення. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки з боку сторін у конкретній справі, але й з боку суспільства в цілому. Суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він або вона повинні бути вільними від цього й в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана.

Згідно з вимогами ч. 1, 9 ст. 40 ЦПК України, питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про самовідвід судді вирішується в нарадчій кімнаті ухвалою суду, що розглядає справу.

Самовідвід суддею заявляється з метою недопущення повторної участі судді у розгляді справи, а також недопущення виникнення в учасників судового процесу будь-яких сумнівів щодо можливості не об`єктивного розгляду справи та ухвалення несправедливого рішення.

Зважаючи на викладене, враховуючи необхідність недопущення повторної участі судді у розгляді справи, а також виключення можливих сумнівів щодо об`єктивності та неупередженості суду, доходжу висновку про необхідність заявлення самовідводу та передачі справи до канцелярії Тростянецького районного суду Сумської області для виконання вимог, передбачених статтею 33 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 36, 37, 39, 40, 258-261 ЦПК України, суддя,

П ОС Т А Н О В И В :

Заявити самовідвід від розгляду цивільної справи за заявою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_3 на утримання дитини - ОСОБА_4 .

Справу передати для проведення повторного автоматизованого розподілу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О. О. Огієнко