ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6254/24 Справа № 205/2249/23 Суддя у 1-й інстанції - Курбанова Н.М. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів Барильської А.П., Макарова М.О.

при секретарі Кругман А.М.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 04 березня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи товариство з додатковою відповідальністю Страхова група Оберіг, ОСОБА_3 , про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, -

в с т а н о в и л а:

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи товариство з додатковою відповідальністю «Страхова група «ОБЕРІГ» (далі ТДВ «СГ «ОБЕРІГ»), ОСОБА_3 , про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, мотивуючи його тим, що 23 жовтня 2022 року о 20 год.27 хв. на проспекту Д.Яворницького водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Audi 01», реєстраційний номер НОМЕР_1 , перетинала перехрестя з вул.М.Грушевського на заборонений (жовтий, потім червоний) сигнал світлофора, внаслідок чого допустила зіткнення з автомобілем марки «Ford Fusion Titanium», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , який слідував зліва направо за напрямком її руху, чим порушила вимоги п.8.7.3.е. Правил дорожнього руху України. Постановою Бабушкінського районного судом м.Дніпропетровська від 20 січня 2023 року у справі №937/849/22, яка набрала законної сили 31 січня 2023 року, ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КупАП.

Вказував, що право власності на транспортний засіб марки «Ford Fusion Titanium», реєстраційний номер НОМЕР_2 , належить ОСОБА_3 , втім, під час ДТП він керував автомобілем на законних підставах. Внаслідок ДТП, автомобіль отримав механічні пошкодження, що спричинило матеріальні збитки. У відповідності до висновків, викладених у звіті №28/10/22 про оцінку транспортного засобу легкового автомобіля марки «Ford Fusion Titanium», реєстраційний номер НОМЕР_2 , вартість матеріального збитку в результаті його пошкодження при ДТП складає 364 149,52 грн.

Він був позбавлений можливості звернутися до страхової компанії відповідачки для проведення оцінки завданих збитків транспортному засобу марки «Ford Fusion Titanium» та відповідачка повинна відшкодувати на ремонт автомобіля в частині, що не покриває страховий поліс у відповідності до умов договору обов`язкового страхування. Під час підготовки позову з сайту МТСБУ за посиланням https://policy-web.mtsbu.ua/ стало відомо, що за транспортним засобом марки «Audi 01», реєстраційний номер НОМЕР_1 , цивільно-правова відповідальність була застрахована у ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (поліс) серії АР №2606841. В телефонному режимі консультантом ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» було повідомлено, що страхувальником або особою, яка керувала транспортним засобом марки «Audi 01», реєстраційний номер НОМЕР_1 , не було повідомлено про настання страхового випадку. 15 лютого 2022 року було надіслано на юридичну адресу ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» повідомлення про настання страхового випадку та заяву про виплату страхового відшкодування. Відповідно до умов полісу АР-2606841, розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 130 000 грн. на одного потерпілого, втім, вказану заяву не розглянуто.

Посилаючись на те, що вартість матеріального збитку складає 364 149,52 грн., страхова компанія у межах обов`язкового договору страхового відшкодування має сплатити 130 000 грн., а різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою у розмірі 234 149,52 грн. повинна сплатити відповідачка, крім того, повинна відшкодувати витрати на проведення незалежної експертної оцінки колісного транспортного засобу, просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 234 149,52 грн., вартість проведеної незалежної експертної оцінки колісного транспортного засобу у розмірі 3 000 грн. та понесені судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2 371,50 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 04 березня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, позивач ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що предметом спору у даній справі є сума збитків, спричинена автомобілю, яка не покривається страховою сумою, вина відповідачки є доведеною та саме вона повинна відшкодувати йому спричинені збитки. Висновки стосовно того, що автомобіль є фізично знищеним є хибними. У звіті наявний опис усіх пошкоджень та з нього вбачається технічна можливість ремонту та вказаний ремонт є економічно обґрунтованим.

26 червня 2024 року ОСОБА_2 надала відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просила залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Вказує, що звіт долучений позивачем не у повному обсязі. Наголошує на тому, що автомобіль є фізично знищеним та його ремонт економічно необґрунтований.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що автомобіль марки «Ford Fusion Titanium», реєстраційний номер НОМЕР_2 , на праві власності належить ОСОБА_3 .

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААП №352973, 23 жовтня 2022 року о 20 год.27 хв. в м.Дніпро по проспекту Д.Яворницького, водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Audi Q7», реєстраційний номер НОМЕР_1 , перетинала перехрестя з вул.Грушевського на заборонений (жовтий, потім червоний) сигнал світлофора, внаслідок чого допустила зіткнення з автомобілем марки «Ford Fusion Titanium», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , який слідував зліва направо за напрямком її руху. Внаслідок чого обом транспортним засобам завдані механічні пошкодження, чим порушила п.п.8.7.3.д,е Правил дорожнього руху України.

Постановою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська в справі №932/7849/22 від 20 січня 2023 року ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбачено ст.124 КупАП.

Постановою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська в справі № 932/7019/22 від 16 січня 2023 року провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст.124 КУпАП закрито за відсутності в його діях складу даного адміністративного правопорушення.

Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 застрахована в ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР2606841, діючого на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди. Страхова сума за договором за шкоду, завдану майну третіх осіб, становить 130 000 грн., франшиза 2 500 грн.

15 лютого 2023 року ОСОБА_1 повідомлено ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» про дорожньо-транспортну пригоду.

28 лютого 2023 року ОСОБА_3 звернулася до ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» з заявою про виплату страхового відшкодування в розмірі 127 500 грн.

Як вбачається із звіту №28/10/22 про оцінку транспортного засобу 28 жовтня 2022 року, проведеного за заявою ОСОБА_1 , вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу марки «Ford Fusion Titanium», реєстраційний номер НОМЕР_2 , становить 364 149,52 грн.

Згідно рахунку №24/10 від 24 жовтня 2022 року та акту №28/10 від 28 жовтня 2022 року ОСОБА_1 сплачено вартість проведеної незалежної експертної оцінки колісного транспортного засобу у розмірі 3 000 грн.

Листом ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» №3105-12 від 31 травня 2023 року ОСОБА_3 та листом ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» №3105-12 від 31 травня 2023 року адвокату Гапонець А.А. відмовлено у виплаті страхового відшкодування, оскільки, в ході розслідування вказаної події, що має ознаки страхового випадку, встановлено, що пошкоджений транспортний засіб марки «Ford FusionTitanium», реєстраційний номер НОМЕР_2 , не був збережений у такому стані, в якому він знаходився після дорожньо-транспортної пригоди, до моменту огляду представником. Таким чином, ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» позбавлене можливості встановити розмір заподіяної шкоди. Згідно пп.37.1.3 п.37.1. ст.37 Закону №1961-IV невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди, є підставою для відмови у здійсненні виплати страхового відшкодування.

Відповідно до повідомлення суб`єкта оціночної діяльності, експерта ТОВ «ЕДАК» Цурпаленка Є.В. від 06 березня 2023 року, на підставі огляду 23 лютого 2023 року встановлено, що автомобіль марки «Ford Fusion Titanium», реєстраційний номер НОМЕР_2 , розукомплектовано та частково відновлено ремонтом, в зв`язку з чим, встановити пошкодження, отримані в результаті дорожньо-транспортної пригоди, неможливо. Провести оцінку автомобіля марки «Ford Fusion Titanium», реєстраційний номер НОМЕР_2 , немає можливості, у зв`язку із частковим відновленням транспортного засобу.

Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 02 листопада 2023 року №752/16619/23 у задоволенні позову ОСОБА_3 до ТДВ «СГ «ОБЕРІГ», треті особи - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про стягнення суми страхового відшкодування відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що, з урахуванням змісту п.8.2 Методики та звіту №28/10/22, наданого позивачем, вбачається, що вартість відновлювального ремонту, пошкодженого автомобіля позивача, складає 829 412,09 грн., а ринкова вартість цього ж автомобіля до його пошкодження складала 364 149,52 грн., тобто вона фактично є розміром матеріального збитку, завданого внаслідок настання дорожньо-транспортної пригоди, з наведеного можна зробити висновок, що відновлювати транспортний засіб марки «Ford Fusion Titanium», реєстраційний номер НОМЕР_2 , економічно недоцільно. З огляду на це, суд вважав, що у матеріалах справи наявні докази, які підтверджують факт фізичного знищення транспортного засобу марки «Ford Fusion Titanium», реєстраційний номер НОМЕР_2 , а тому, розмір збитку, який був заподіяний внаслідок настання дорожньо-транспортної пригоди, необхідно визначати з урахуванням вимог ст.30 Закону, та відсутні будь-які належні, допустимі, достовірні та достатні докази вартості автомобіля марки «Ford Fusion Titanium», реєстраційний номер НОМЕР_2 , у аварійному (пошкодженому) після дорожньо-транспортної пригоди стані, з огляду на що встановити дійсний розмір збитків, завданих внаслідок настання дорожньо-транспортної пригоди неможливо.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Частина третя статті 386 ЦК України передбачає, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі №674/1666/14-ц (провадження №61-6468зпв18) вказано, що «зобов`язання про відшкодування майнової шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди, та її результатом - шкодою».

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Статтями 28,29 Закону №1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі №359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності,яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі №6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) зроблено висновок, що «відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

Отже, обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди, що перевищує ліміт відповідальності страховика, і сумою виплаченого страхового відшкодування.

Із матеріалів справи встановлено, що власниця пошкодженого автомобіля ОСОБА_3 зверталася до страховика, втім, у виплаті страхового відшкодування, з посиланням на пп.37.1.3 п.37.1. ст.37 Закону №1961-IV та те, що в ході розслідування події, що відбулася 23 жовтня 2022 року та має ознаки страхового випадку, страховиком установлено, що пошкоджений транспортний засіб марки «Ford FusionTitanium», реєстраційний номер НОМЕР_3 , не був збережений у такому стані, в якому він знаходився після дорожньо-транспортної пригоди, до моменту огляду представником, що позбавило ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» можливості встановити розмір заподіяної шкоди. Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 02 листопада 2023 року №752/16619/23, яке набрало законної сили, у задоволенні позову ОСОБА_3 до ТДВ «СГ «ОБЕРІГ», треті особи - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про стягнення суми страхового відшкодування відмовлено.

Позивач наголошує на тому, що вартість спричиненого йому матеріального збитку складає 364 149,52 грн., страхова компанія у межах обов`язкового договору страхового відшкодування мала б сплатити 130 000 грн., тому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою у розмірі 234 149,52 грн. просить стягнути з відповідачки.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі №674/1666/14-ц (провадження №61-6468зпв18) вказано, що «зобов`язання про відшкодування майнової шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди, та її результатом - шкодою».

Згідно з пунктом 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статті 1166 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини».

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки (стаття 29 Закону про страхування відповідальності власників ТЗ).

Транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди (пункт 30.1 статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди (пункт 30.2 статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 цього Закону, відповідно до якої транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП.

Диспозитивність цивільного судочинства виявляється в тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (стаття 13 ЦПК України).

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

За статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним з найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до звіту №28/10/22, наданого позивачем, вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля позивача складає 829 412,09 грн. Ринкова вартість цього ж автомобіля до його пошкодження складала 364 149,52 грн. У зв`язку із чим суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відновлювання транспортного засобу марки «Ford Fusion Titanium», реєстраційний номер НОМЕР_2 , економічно недоцільно та він вважається фізично знищеним.

Доводи апеляційної скарги позивача в частині того, що висновки про те, що автомобіль є фізично знищеним, є хибними. У звіті наявний опис усіх пошкоджень та з нього вбачається технічна можливість ремонту та вказаний ремонт є економічно обґрунтованим , відхиляються оскільки вони спростовуються матеріалами справи.

Позивач мотивує свій позов тим, що вартість спричиненого йому матеріального збитку становить 364 149,52 грн., втім, із звіту вбачається, що вказана сума є вартістю автомобіля до ДТП, вартість автомобіля після ДТП у звіті відсутня.

Колегія суддів звертає увагу на те, що порядок відшкодування завданої позивачу шкоди мав відбуватися в порядку, визначеному статтею 30 Закону №1961-IV, і позивач мав передати залишки транспортного засобу відповідачці, як особі, яка відповідає за завдану шкоду, чим набути право отримати від останньої відшкодування шкоди в розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14 червня 2023 року у справі №125/1216/20 (провадження №14-25цс23) зазначила: «... за змістом статі 30 Закону №1961-IV транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно зі звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП. Таким чином, ремонт автомобіля марки «Renault Kadjar», державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , вважається економічно необґрунтованим, а отже, автомобіль вважається фізично знищеним. Порядок відшкодування завданої позивачу шкоди мав відбуватися в порядку, визначеному статтею 30 Закону № 1961-IV, і позивач мав передати залишки транспортного засобу відповідачу як особі, яка відповідає за завдану шкоду, чим набути право отримати від останнього відшкодування шкоди в розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП...». За встановлених обставин, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову та доводи приведені в апеляційній скарзі цих висновків не спростовують.

Інші доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 04 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Барильська А.П.

Макаров М.О.