ПОСТАНОВА

Іменем України

16 жовтня 2024 року м. Кропивницький

справа № 405/5492/24

провадження № 22-ц/4809/1427/24

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Голованя А.М. (головуючий, суддя-доповідач), Дуковського О.Л., Дьомич Л.М.,

за участю секретаря судового засідання Гончар О.В.,

учасники справи:

позивач керівник Кропивницької окружної прокуратури Кіровоградської області, який діє в інтересах держави в особі Кіровоградської обласної державної адміністрації (Кіровоградської обласної військової адміністрації),

відповідачі Кропивницька міська рада, ОСОБА_1 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України»,

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 05 серпня 2024 року у складі судді Драного В.В.

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2024 року керівник Кропивницької окружної прокуратури Кіровоградської області, який діє в інтересах держави в особі Кіровоградської обласної державної адміністрації (Кіровоградської обласної військової адміністрації) звернувся до суду із позовом до Кропивницької міської ради, ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» про визнання недійсним рішення місцевої ради, скасування державної реєстрації земельної ділянки, скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Разом з позовом керівник Кропивницької окружної прокуратури Кіровоградської області подав заяву про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на земельну ділянку площею 0,0605 га, що розташована по АДРЕСА_1 з кадастровим номером :45:404:0089 та заборонити органам, які проводять реєстрацію речових прав на нерухоме майно здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо неї; заборонити ОСОБА_1 вчиняти будь-які дії, спрямовані на розпорядження, зміну цільового призначення, внесення до Державного земельного кадастру будь-якої інформації про поділ чи об`єднання, передання у власність чи надання в користування, виконувати будь-які будівельні роботи на спірній земельній ділянці.

В обґрунтування заяви зазначено, що підставою для пред?явлення вказаного позову є порушення вимог земельного та лісового законодавства при передачі у приватну власність земельної ділянки з кадастровим номером :45:404:0089 для житлового будівництва, яка за матеріалами лісовпорядкування відноситься до земель лісогосподарського призначення та розташована в кварталі 93 виділ 2 (кам?яні розсипи) Кропивницького лісництва філії «Оникіївське лісове господарство» державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України».

Прокурор зазначає, що відповідно до наданих ним доказів спірна земельна ділянка з кадастровим номером :45:404:0089 є землями лісогосподарського призначення.

Вважає, що відповідач протиправно володіє спірною земельною ділянкою, яка за приписами законодавства взагалі не може бути передана у приватну власність. Як наслідок, ОСОБА_1 може на власний розсуд відчужити земельну ділянку інший особі. Крім того, категорія земельної ділянки, яка протиправно визначена оспорюваним у позові рішенням Кропивницької міської ради, на сьогодні дозволяє здійснення будівництва на земельній ділянці, що належить до земель лісогосподарського призначення, на ній здійснюється ведення лісового господарства філією «Оникіївське лісове господарство» ДП «Ліси України».

На думку прокурора, вищевикладене створює очевидну небезпеку для подальшого реального поновлення інтересів держави, а також може унеможливити або ускладнити виконання рішення суду.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 05 серпня 2024 року заяву про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на земельну ділянку площею 0,0605 га, що розташована по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :45:404:0089, і заборонено державним реєстраторам прав на нерухоме майно в розумінні Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також будь-яким іншим особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав та нотаріусам здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо об`єкту нерухомого майна земельної ділянки площею 0,0605 га, що розташована по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :45:404:0089 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01).

Заборонено ОСОБА_1 вчиняти будь-які дії, спрямовані на розпорядження, зміну цільового призначення, внесення до Державного земельного кадастру будь-якої інформації про поділ чи об`єднання, передання у власність чи надання в користування, виконувати будь-які будівельні роботи на земельній ділянці площею 0,0605 га, що розташована по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :45:404:0089.

На зазначену ухвалу суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій його представник ОСОБА_2 просила скасувати її з тих підстав, що ухвала суду постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги представник відповідача вказувала, що ?заява про забезпечення позову не відповідає пункт 6 частини першої статті 151 ЦПК, оскільки повинна містити, зокрема пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення, яке по своїй суті є гарантією відшкодування можливих збитків відповідача, має на меті забезпечити баланс інтересів сторін і нейтралізувати можливі негативні наслідки, які можуть виникнути внаслідок застосування судом забезпечувальних заходів.

Зауважила, що поза увагою суду залишились вимоги ч. 10 ст. 153 ЦПК України, якою передбачено, що суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, а також у разі подання заяви особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов?язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Звертала увагу, що зі змісту оскаржуваної ухвали не вбачається, що зміст та форма заяви про забезпечення позову досліджувалися судом на предмет дотримання вимог ст. 151 ЦПК України при постановлені ухвали.

?Крім того зазначала, що зі змісту ухвали також не вбачається, що позивач у заяві про забезпечення позову вказав достатні доводи для вжиття забезпечення позову, і що саме такі заходи забезпечення позову як зазначено в ухвалі є необхідними та адекватними, тобто відповідають тим вимогам, для забезпечення яких застосовуються, і є співмірним із предметом позову, що присутня відповідність можливих негативних наслідків застосування заходу відповідає тим негативним наслідкам, які виникнуть у разі його незастосування. Також, не зазначено, що існує реальна зазіроза невиконання судового рішення в разі задоволення позовних вимог з посиланням на певні дії власника земельної ділянки чи обставини.

У відзиві на апеляційну скаргу керівник Кропивницької окружної прокуратури Кіровоградської області ?вказав, що відчуження земельної ділянки, її поділ чи об?єднання призведе до неможливості повернення її у державну власність за рішенням суду по даному позову, ускладнить і навіть унеможливить ефективний захист інтересів держави.

Вважає, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є наявність фактичних обставин, з якими пов?язується застосування певного виду забезпечення. Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обгрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред?явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Щодо посилань представника відповідача на відсутність пропозиції зустрічного забезпечення, зазначив, що на сторінці 5 заяви прокурора про забезпечення позову зазначено, що з урахуванням обставин справи та ч. 3 ст. 154 ЦПК України пропозиції щодо зустрічного забезпечення позову відсутні. Крім того, цивільний процесуальний кодекс України не встановлює обов?язку заявника визначати необхідність застосування зустрічного зобов?язання, лише містить вимоги щодо змісту заяви про забезпечення позову, серед яких пропозиції заявника щодо зустрічного позову.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача ОСОБА_2 підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити. Прокурор заперечив проти доводів апеляційної скарги, просив оскаржувану ухвалу залишити без змін.

Кропивницька міська рада та ДСГП «Ліси України», які були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи своїх представників в судове засідання не направили, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не подали.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджає її розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття обраного позивачем заходу забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають змісту заяви про забезпечення позову, вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК підставою забезпечення позову є можливість ускладнення чи неможливість у майбутньому виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Способи забезпечення позову, які передбачені частиною першою статті 150 ЦПК України, залежать від характеру спірних правовідносин, позовних вимог та інших обставин конкретного спору, що зумовлюють необхідність забезпечення виконання судового рішення. Перелік таких способів не є вичерпним.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. При цьому співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, має пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність, та брати до уваги не тільки інтереси позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

До видів забезпечення позову законом віднесено накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб (пункт 1 частини першої статті 150 ЦПК України), а також заборону вчиняти певні дії (пункти 2, 4 частини першої статті 150 ЦПК України).

Під арештом майна слід розуміти заборону розпоряджатися цим майном, а в певних випадках - і користуватися ним. Заборона вчиняти певні дії, поряд з іншим, може бути пов`язана з необхідністю збереження об`єкта спору в існуючому стані та збереження його статусу, що має сприяти вирішенню спору та можливості виконання судового рішення.

Керівник Кропивницької окружної прокуратури Кіровоградської області Рубан В.В., який діє в інтересах держави в особі Кіровоградської ОДА (Кіровоградської ОВА), звернувся до суду з позовом до відповідачів Кропивницької міської ради, ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ДСГП «Ліси України», про визнання недійсним п.п. 78, 78.1 рішення Кіровоградської міської ради від 30.07.2016 року № 480 «Про передачу у власність земельних ділянок учасникам АТО», скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :45:404:0089 у Державному земельному кадастрі, скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером :45:404:0089 площею 0,0605 га, що розташована по АДРЕСА_1 .

Судом встановлено, що рішенням Кіровоградської міської ради від 30.07.2016 року № 480 «Про передачу у власність земельних ділянок учасникам АТО» ОСОБА_1 передано безоплатно у власність земельну ділянку з кадастровим номером :45:404:0089 площею 0,0605 га, що розташована по АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за рахунок земель житлової та громадської забудови.

26.01.2022 ДП «Долинське лісове господарство» звернулося до Кропивницької окружної прокуратури Кіровоградської області із заявою, в якій вказало, що у його користуванні знаходилися земельні ділянки урочища «Салганні Піски» в м. Кропивницький, які відносяться до земель лісового фонду та які невідомими особами надані у приватну власність громадян для будівництва та садівництва.

Тобто, між сторонами виник спір щодо права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :45:404:0089 площею 0,0605 га, що розташована по АДРЕСА_1 , яка згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 24.07.2024, № 388067541 належить відповідачу ОСОБА_1 .

Отже, підставою для звернення до суду з указаним позовом стало, як вважає позивач, незаконне вибуття з державної власності та набуття ОСОБА_1 права власності на спірну земельну ділянку.

Складовими права власності на землю є право розпорядження, володіння та користування цією нерухомістю.

У порядку забезпечення позову прокурор вважав необхідним тимчасово обмежити відповідача у праві розпорядження спірним майном, що полягало в обмеженні передачі прав на земельну ділянку у будь-який спосіб та в обмеженні реєстрації речових прав, а також в обмеженні права змінювати об`єкт спору (змінювати цільове призначення, проводити поділ, об`єднання), що є складовою оспорюваного права власності, та в обмеженні провадити будь-які будівельні роботи на цій земельній ділянці.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що обраний позивачем спосіб забезпечення позову є співмірним із заявленими вимогами, оскільки спір щодо вказаної земельної ділянки є реальним, носить матеріальний характер, власником спірного майна є відповідач ОСОБА_1 , а відсутність обтяжень спірної нерухомості не перешкоджатиме подальшій зміні речових прав на землю, що може стати дійсною перешкодою в ефективному захисті та поновленні прав, якщо факт їх порушення буде встановлений судом при вирішенні спору.

Необхідність збереження правового статусу та стану спірної ділянки відповідає умовам вжиття заходів забезпечення позову та застосуванню правил частини другої статті 149 ЦК.

Правильним є й висновок районного суду про те, що невжиття вказаних прокурором заходів забезпечення позову до вирішення справи по суті й набрання законної сили судовим рішенням може істотно ускладнити в разі задоволення позовних вимог поновлення порушених прав або інтересів, за захистом яких прокурор звернувся до суду в інтересах держави в особі Кіровоградської обласної державної адміністрації (Кіровоградської обласної військової адміністрації), призвести до зміни власника спірного майна та вплинути на виконання цього рішення.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що прокурор у заяві про забезпечення позову не зазначив пропозицію щодо зустрічного забезпечення, оскільки частиною першою статті 154 ЦПК України передбачено право суду, а не обов`язок вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення), а тому розгляд судом заяви про забезпечення позову, яка не містить пропозиції щодо зустрічного забезпечення, не є порушенням наведених норм законодавства та не свідчить про незаконність оскаржуваного судового рішення.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 28 травня 2021 року у справі № 925/1502/20.

Таким чином, доводи апеляційної скарги, які стали підставою для відкриття апеляційного провадження, не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 05 серпня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 21 жовтня 2024 року.

Головуючий суддя А.М. Головань

Судді О.Л. Дуковський

Л.М. Дьомич