ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6397/24 Справа № 932/6127/21 Суддя у 1-й інстанції - Кондрашов І.А. Суддя у 2-й інстанції - Новікова Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2024 року Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого судді: Новікової Г.В.

суддів:Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.

за участю секретаря Драгомерецької А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 -адвоката Ревункова В.М. на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 квітня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом. В обґрунтування позову зазначила, що з метою заробітку та накопичення грошових коштів вона виїхала на заробітки до Держави Ізраїль. Перебуваючи за кордоном, вона домовилася з відповідачем, що буде перераховувати їй грошові кошти, які та буде зберігати з метою придбання квартири матері та навчання сина. Упродовж березня 2019 року по жовтень 2020 року позивач перераховувала за допомогою платіжної системи грошові кошти з Держави Ізраїль в Україну на користь ОСОБА_2 , яка згідно домовленості повинна була їх зберігати. Позивач переводила зароблені нею кошти, переважно у сумах від 60 доларів США, до 6000 доларів США. Усього позивач переказала на користь ОСОБА_2 39 566, 00 доларів США та 2500, 00 Євро.

Проте, ОСОБА_3 не дотрималась домовленостей та не забезпечила збереження грошових коштів, витратила їх, в тому числі, на власні потреби. Місцезнаходження грошових коштів на теперішній час невідоме.

Враховуючи, що відповідач отримала грошові кошти без достатньої правової підстави, позивач вважає, що такі кошти є безпідставно отриманим майном, тому підлягає поверненню позивачу.

Просила стягнути з ОСОБА_2 на свою користь грошові кошти у розмірі 1 140 770, 00 грн., вирішити питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 квітня 2024 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 14 000 гривень.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. Вважає, що судом першої інстанції не прийнято до уваги докази про те, що відповідач особисто вказує, що кошти належать позивачеві,однак повертати їх не збирається. Відповідач не заперечує факт отримання коштів від позивача в іноземній валюті. Прийняття коштів на зберігання підтверджено квитанціями, підписаними зберігачем-відповідачкою.Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що жодних письмових угод чи договорів між сторонами не укладалось та частина грошових коштів використовувалася для потреб сім`ї. Апелянт вважає, що її позовні вимоги є доведеними.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції залишити без змін як законне та обґрунтоване,а апеляційну скаргу залишити без задоволення. Вважала, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що між нею та позивачкою не існувало ніяких договорів про зберігання коштів. Кошти позивачка надсилала добровільно і вони використовувалися для потреби родини, харчування, відпочинок, лікування,навчання та розвиток сина позивачки.

Надані позивачкою копії квитанції про переказ грошових коштів міжнародною платіжною системою не є доказом укладання між відповідачем та позивачем договору зберігання.

В судове засідання, проведене в режимі відеоконференції, з`явився представник ОСОБА_1 -адвокат Ревунков В. М. та представник ОСОБА_2 -адвокат Перевертайло Л.Т..

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведений факт безпідставного набуття відповідачем грошових коштів, та відсутні підстави для застосування ст. 1212 ЦК України до спірних правовідносин.

Такий висновок відповідає встановленим обставинам та нормам матеріального і процесуального права.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави є: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для зміни майнового стану цих осіб.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Для кондикційних зобов`язань характерним є, зокрема, приріст майна в набувача без достатніх правових підстав, а предметом доказування у цьому випадку є сам факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є сам факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 року у справі N 917/1739/17.

Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Тлумачення статті 1212 Цивільного кодексу України свідчить, що необхідно встановити наступні обставини, які у сукупності є підставою для виникнення такого зобов`язання: факт набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач упродовж 2019-2020 років перерахувала на користь відповідача грошові кошти, що підтверджується копіями квитанцій про переказ грошових коштів міжнародної платіжної системи WorldCom Finance, на загальну суму 39 566, 00 доларів США та 2500, 00 Євро,цільове призначення платежів не зазначено.

Відповідач не заперечує, що отримувала перекази від позивача, однак заперечує, що була домовленість на зберігання коштів. Отримані кошти витрачалися на утримання сім`ї та відпочинок сина позивачки, який залишився проживати разом із нею та їх матір`ю.

Позивачем зазначалося, що вона перераховуючи кошти відповідачці, забезпечувала свою сім`ю всім: робила ремонти, купляла меблі, електротовари, одежу, продукти харчування, відправляла відповідачку на відпочинок за межі країни (а.с.58-59 т.1).

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що

позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що між нею та відповідачем

була досягнута домовленість із збереження отриманих грошових коштів або використання їх за цільовим призначенням.

Судом правильно зазначено, що позивач систематично, протягом тривалого часу добровільно перераховувала грошові кошти на користь сестри ОСОБА_2 .. При цьому до виникнення конфлікту в сім`ї позивач не перевіряла цільове використання коштів, що підтверджується поясненнями позивача.

Тлумачення статті 1212 ЦК України свідчить, що необхідно встановити обставини, які в сукупності є підставою для виникнення такого зобов`язання: факт набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи, відсутність для цього підстав

Загальні засади (принципи), зокрема добросовісність, є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства. Безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню на підставі статті 1212 ЦК України, якщо потерпіла особа знає, що в неї немає зобов`язання (немає обов`язку) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, тому що вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 4 серпня 2021 року у справі № 185/446/18.

Суд першої інстанції правильно виходив із того, що позивач, перераховуючи кошти відповідачу, знала, що між ними відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок), а тому поведінка позивача є суперечливою (тобто, потерпіла особа вільно і без помилки погодилася на настання невигідних для себе наслідків) та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення коштів.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією,викладеною в постанові Верховного Суду від 11 січня 2023 року у справі № 548/741/21, якою визначено, що безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, тому вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів. Тобто учасники цивільних відносин повинні діяти добросовісно, їх поведінка має відповідати певному стандарту, що полягає в недопущенні порушення прав та інтересів інших осіб.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції,апелянт посилається на наявність між сторонами договору зберігання відповідно до положень ст..ст.936,937,938 ЦК України. Проте такі позовні вимоги не заявлялися і не були предметом судового розгляду. Звертаючись із позовом, позивач посилалася на положення ст.1212 ЦК України та просила стягнути з відповідача безпідставно отримані грошові кошти і обгрунтовувала позовні вимоги саме безпідставністю отримання грошових коштів.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правових висновків суду та не дають підстав для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, що привело або могло привести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинами справи, то підстав для задоволення скарги і скасування судового рішення з ухваленням нового рішення немає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04).

Керуючись ст. ст.367, 368, 375,382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 -адвоката Ревункова В.М. залишити без задоволення .

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 квітня 2024 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в розмірі 1000 (одна тисяча) грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: