Справа №404/9586/23 провадження № 2/403/250/24
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 листопада 2024 року с-ще Устинівка
Устинівський районний суд Кіровоградської області у складі:
головуючого судді Атаманової С.Ю.,
при секретарі судового засідання Руссу В.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Устинівка в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики грошей,
Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Охременко А.В. звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення з останнього на користь позивача грошових коштів за договором позики грошей в розмірі 272200 грн. 00 коп. основного боргу, трьох відсотків річних від простроченої суми у розмірі 178 грн. 98 коп. та інфляційних втрат.
Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 24 липня 2023 року між сторонами по справі був укладений нотаріально посвідчений договір позики, за умовами якого позивач передала, а відповідач отримав у борг грошові кошти в сумі 272000 грн. 00 коп., які зобов`язувався повернути до 31 жовтня 2023 року на рахунок № НОМЕР_1 в ПАТ «ПриватБанк» за призначенням платежу: «повернення коштів по договору позики, посвідченого 24.07.2023». Враховуючи, що відповідач по справі ОСОБА_2 отримані ним за договором позики грошові кошти не повернув та ухиляється від виконання свого обовязку, представник позивача, посилаючись на положення ст.ст.625, 1046, 1049, 1050 ЦК України щодо обовязку позичальника повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановлених договором, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також право позикодавця на отримання трьох процентів річних від простроченої суми, вважає, що за вказаних обставин, відповідач ОСОБА_2 , як позичальник, зобовязаний повернути позивачу ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 272200 грн. 00 коп., які він заборгував їй згідно договору позики, та сплатити штрафні санкції за несвоєчасне виконання зобовязання у виді трьох процентів річних від простроченої суми та інфляційних втрат, розрахунок яких здійснити станом на день винесення судового рішення у справі.
В судове засідання по розгляду справи по суті позивач ОСОБА_1 не зявилась. Про місце, день і час розгляду справи повідомлялась належним чином у порядку, передбаченому ч.5 ст.130 ЦПК України шляхом вручення судової повістки її представнику - адвокату Охременку А.В. (а.с.224).
В судове засідання по розгляду справи представник позивача - адвокат Охременко А.В. не зявився. Згідно поданої до суду заяви прохав розглянути справу без його участі та участі позивача. Підтримав позовні вимоги в повному обсязі та прохав суд їх задоволити. Проти ухвалення судом заочного рішення не заперечував (а.с.236-238).
В судове засідання по розгляду справи по суті відповідач ОСОБА_2 не зявився. Про місце, день і час розгляду справи повідомлявся належним чином у порядку, передбаченому ч.ч.8, 11 ст.128. ч.10 ст.187 ЦПК України (а.с.225, 226-227, 228-229). Про причини неявки суд не повідомив. Представника для участі у судовому засіданні не направив. Відзиву на позовну заяву разом з доданими до нього письмовими доказами на обґрунтування своїх заперечень проти позовних вимог відповідач по справі у встановлений судом строк не подав. Заяв та клопотань, в порядку ст.ст.43, 84, 183 ЦПК України, в тому числі, про розгляд справи за його відсутності чи відкладення судового розгляду від відповідача по справі на дату проведення судового засідання також не надходило.
З огляду на викладене, судом за наявності умов, передбачених ч.1 ст.280 ЦПК України, відповідно до ч.1 ст.281 ЦПК України, 20 листопада 2024 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.
У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось (ч.2 ст.247 ЦПК України).
Відповідно до положень ч.1 ст.223 ЦПК України, з огляду на письмову заяву представника позивача та належність повідомлення відповідача про дату, час та місце судового засідання, суд приходить до висновку про можливість проведення судового розгляду справи за відсутності сторін.
На виконання вимог п.п.2, 3 ч.3 ст.265 ЦПК України суд зазначає заяви та клопотання, що подавались під час судового розгляду справи, а також процесуальні дії у справі.
Ухвалою суду від 28 червня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та визначено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; відстрочено сплату позивачем судового збору до початку підготовчого засідання у справі; здійснено виклик в судове засідання по розгляду справи відповідача ОСОБА_2 відповідно до положень ч.ч.5, 7 та 11 ст.128 ЦПК України (а.с.78-80).
Ухвалою суду від 22 серпня 2024 року заяву представника позивача про збільшення позовних вимог залишено без руху для виконання вимог ч.4 ст.177 ЦПК України щодо доплати судового збору (а.с.154-155).
Ухвалою суду від 22 серпня 2024 року підготовче засідання у справі відкладено згідно положень п.3 ч.2 ст.198 ЦПК України з огляду на неможливість вирішення в цьому підготовчому засіданні заяви представника позивача про збільшення розміру позовних вимог (а.с.156).
Ухвалою суду від 17 вересня 2024 року прийнято до судового розгляду позовну заяву ОСОБА_1 зі збільшеним розміром позовних вимог, а саме: про стягнення з відповідача ОСОБА_2 грошових коштів за договором позики в розмірі 293284 грн. 28 коп.; встановлено відповідачу ОСОБА_2 строк для подачі відзиву на позовну заяву зі збільшеним розміром вимог; розгляд цивільної справи відкладено на інші дату та час (а.с.190-191).
Ухвалою суду від 04 жовтня 2024 року про закриття підготовчого провадження цивільну справу було призначено до судового розгляду по суті (а.с.216).
Безпосередньо дослідивши письмові докази по справі, судом встановлені наступні фактичні обставини та визначені відповідно до них правовідносини.
Судом по справі встановлено, що 24 липня 2023 року між позивачем ОСОБА_1 , як позикодавцем, та відповідачем ОСОБА_2 , як позичальником, був укладений договір позики грошей, відповідно до умов якого (пункти 1.1, 2.1) відповідач позичив у ОСОБА_1 гроші в сумі 272200,00 грн. (двісті сімдесят дві тисячі двісті гривень) на строк до 31 жовтня 2023 року (а.с.8).
Передання грошей від позикодавця до позичальника було здійснено 24 липня 2023 року та підтверджується розпискою позичальника, написаною ним власноручно під текстом договору (пункти 1.3, 1.4 договору позики грошей).
Згідно умов договору позики грошей сторони по справі домовились про те, що: договір укладається без нарахування відсотків за користування грошовими коштами (пункт 1.2); позика вважається повернутою з моменту повного перерахування грошей позичальником на рахунок № НОМЕР_1 в ПАТ «ПриватБанк» за призначенням платежу: «повернення коштів по договору позики, посвідченого0 24.07.2023» (пункти 2.1, 2.2); зміст ст.625 ЦК України, згідно з якою боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити йому суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми нотаріусом розяснено (пункт 3.5) (а.с.8).
На дату розгляду справи по суті належних письмових доказів на підтвердження повернення відповідачем ОСОБА_2 одержаної від позивача ОСОБА_1 суми позики повністю або частково, в тому числі, письмової розписки позивача, як позикодавця, про отримання нею особисто від позичальника грошей на виконання зобов`язання за договором позики від 24 липня 2023 року, суду надано не було.
Відповідно до пунктів 3.10, 3.11 договору позики сторони підтвердили, що вони повною мірою розуміють умови і значення цього договору, його правові наслідки; підтвердили що діють добровільно і зміст цього договору відповідає їх дійсним намірам створити відповідні юридичні наслідки (а.с.9).
Одночасно з цим відповідач по справі ОСОБА_2 підтвердив вчинення ним договору позики не під впливом тяжких для нього обставин і на вигідних для нього умовах (пункт 3.9 договору).
Згідно розписки про отримання позики, датованої 24 липня 2024 року, відповідач ОСОБА_2 підтвердив одержання від позивача ОСОБА_1 гроші в сумі 272200 грн. 00 копійок (а.с.9 зворот).
Судом також встановлено, що вказаний договір позики був нотаріально посвідчений 24 липня 2024 року приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області Яценко О.П. та зареєстрований в реєстрі за №301 (а.с.8-9).
Згідно наданого позивачем розрахунку відсотків за користування грошовими коштами за договором позики грошей від 24 липня 2023 року, сума відсотків за період з 01 листопада 2023 року по 29 липня 2024 року (дату подання заяви про збільшення розміру позовних вимог) складає 6072 грн. 45 коп., виходячи із суми боргу - 272200,00 грн., кількості днів - 272 та відсоткової ставки - 3% (а.с.114-115).
Виконуючи приписи ч.1 ст.264, ч.4 ст.265 ЦПК України та даючи мотивовану оцінку аргументам, наведеним учасниками судового процесу, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, в тому числі вирішуючи питання про те, чи було порушено право позивача, за захистом якого вона звернулась до суду, а також доказам, якими вони підтверджуються, зазначаючи норми права, які були застосовані судом та мотиви їх застосування, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
За змістом ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до п.5 ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) способом захисту цивільного права та інтересу, крім інших, може бути примусове виконання обовязку в натурі.
Поняття договору позики визначено ст.1046 ЦК України, за змістом якої за цим договором одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
За своєю юридичною природою договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.
Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (ч.1 ст.1046 ЦК України).
Ця особливість реальних договорів закріплена в ч.2 ст.640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.
Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.
Судом по справі встановлено, що відповідно до пунктів 1.1, 1.3 договору позики грошей, укладеного між сторонами 24 липня 2023 року, відповідач по справі ОСОБА_3 як позичальник, отримав від позивача ОСОБА_1 , як позикодавця, а остання передала йому грошові кошти в сумі 272200,00 грн..
Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №464/3790/16-ц за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.
Факт передачі позивачем ОСОБА_1 , як позикодавцем, грошових коштів у вказаному вище розмірі відповідачу ОСОБА_2 , як позичальнику, а, отже, і укладення договору позики, підтверджується письмовою розпискою останнього про отримання грошей в сумі 272200,00 грн., датованою 24 липня 2023 року.
Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
За змістом ч.ч.1 та 2 ст.207 ЦК України (у редакції, чинній на час укладення договору позики) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми (ч.1 ст.1047 ЦК України).
Правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін (ч.1 ст.209 ЦК України).
Відповідно до п.1 ч.1 ст.34 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси, крім іншого, вчиняють такі нотаріальні дії: посвідчують правочини (договори, заповіти, довіреності тощо).
Згідно положень ст.43 Закону України «Про нотаріат» не допускається вчинення нотаріальної дії у разі відсутності осіб її учасників або їх уповноважених представників. При вчиненні нотаріальної дії нотаріуси встановлюють особу учасників цивільних відносин, які звернулись за вчиненням нотаріальної дії. Встановлення особи здійснюється за паспортом громадянина України або за іншими документами, які унеможливлюють виникнення будь-яких сумнівів щодо особи громадянина, який звернувся за вчиненням нотаріальної дії.
Нотаріально посвідчувані правочини, а також заяви та інші документи підписуються у присутності нотаріуса (ч.2 ст.45 Закону України «Про нотаріат»).
З огляду на викладене, суд вважає встановленою обставину підписання договору позики грошей від 24 липня 2023 року особисто сторонами по справі, оскільки зі змісту вказаного договору вбачається, що він посвідчений приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області Яценко О.П. та підписаний сторонами у присутності нотаріуса, особи яких ним встановлено.
Таким чином, з урахуванням того, що факт підписання договору позики грошей сторонами, якими є відповідно позикодавець ОСОБА_1 та позичальник ОСОБА_2 засвідчений нотаріально, і відповідачем під час розгляду справи не було надано належних та допустимих доказів на спростування обставини отриманні від позивача зазначеної вище суми позики, в тому числі шляхом заявлення клопотання про призначення судом почеркознавчої експертизи з метою ідентифікації підпису позичальника в договорі позики та (або) розписці, суд, виходячи з приписів ст.ст.207, 640, 1046 ЦК України, п.п.1.1, 1.3, 1.4 договору позики грошей від 24 липня 2023 року, приходить до висновку, що вказаний договір позики є укладеним та згідно зі ст.629 ЦК України є обовязковим для виконання сторонами.
За змістом ч.3 ст.12, ч.ч.1, 5 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, крім іншого, такими засобами: як письмові докази (ч.1 ст.76 ЦПК України).
Докази мають відповідати вимогам щодо їх належності, достовірності та достатності (ст.ст.77, 78, 79 ЦПК України).
Разом з тим, письмових доказів на підтвердження факту повернення відповідачем отриманих в позику грошових коштів як частково, так і у повному обсязі (ч.1 ст.545 ЦК України) суду під час розгляду справи надано не було, що з урахуванням змісту пункту 2.4 договору позики грошей від 24 липня 2023 року, свідчить про невиконання відповідачем, як позичальником, свого зобовязання з повернення позики.
З огляду на фактичні обставини справи, встановлені судом на підставі письмових доказів - укладеного між сторонами та нотаріально посвідченого договору позики грошей від 24 липня 2023 року, презумпція правомірності якого не була спростована під час судового розгляду допустимими засобами доказування, та розписки про отримання відповідачем від позивача в якості позики грошових коштів сумі 272200,00 грн., суд приходить до висновку про те, що звернення позивача по справі ОСОБА_1 , як позикодавця, до суду з позовом про захист свого порушеного права на отримання від відповідача ОСОБА_2 , як позичальника, наданих йому за договором позики грошових коштів, шляхом їх стягнення з відповідача на її користь, здійснено у конкретний спосіб, визначений ЦК України, та обумовлене невиконанням відповідачем ОСОБА_2 умов укладеного між ним та позивачем договору позики щодо повернення суми позики у розмірі та в строки, передбачені ним.
Встановивши невиконання відповідачем ОСОБА_2 умов договору позики грошей від 24 липня 2023 року щодо повернення отриманої суми позики у визначений в ньому строк, суд при вирішенні питання про стягнення з відповідача штрафу у розмірі 3-х % річних від простроченої суми та інфляційних втрат, приходить до наступного висновку.
Відповідно до положень ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Як вбачається зі змісту пунктів 1.1, 2.1 договору позики, укладеного сторонами 24 липня 2023 року, позивач ОСОБА_1 , як позикодавець, передала у власність відповідачу ОСОБА_2 , як позичальнику, грошові кошти в сумі 272200,00 грн. на строк до 31 жовтня 2023 року.
Відповідно до положень ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.
Таким чином, з урахуванням того, що строк виконання відповідачем ОСОБА_2 свого обовязку з повернення отриманої від позивача суми позики був встановлений в укладеному між сторонами по справі договорі позики з посиланням на конкретну календарну дату - до 31 жовтня 2023 року, суд приходить до висновку про те, що прострочення відповідача, як боржника, розпочалось з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання, тобто з 01 листопада 2023 року.
Таким чином, саме з 01 листопада 2023 року у відповідача по справі ОСОБА_2 виник обов`язок з повернення позивачу суми позики за договором від 24 липня 2023 року та сплати інших платежів відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України.
Згідно правового висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №373/2054/16-ц, передбачене ч.2 ст.625 ЦК України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. 3 % річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення судового рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році).
За вказаних обставин, враховуючи на підставі ч.4 ст.263 ЦПК України висновок Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №373/2054/16-ц щодо застосування відповідних норм права до спірних правовідносин, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 за договором позики грошей від 24 липня 2023 року 3% річних від простроченої суми, що становить 8613 грн. 45 коп., згідно з наступним розрахунком: 2722000 грн. 00 коп. (сума боргу) х 385 днів (період з 01 листопада 2023 року по 20 листопада 2024 року) х 3 : 100 : 365 = 8613 грн. 45 коп..
З огляду на визначений ч.2 ст.625 ЦК України період, за який має враховуватись індекс інфляції у разі прострочення боржником виконання грошового зобов`язання (весь час прострочення) та наведену Великою Палатою Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №373/2054/16-ц загальної кількості днів прострочення починаючи із дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання і до дня ухвалення судового рішення, судом здійснюється розрахунок інфляційних втрат, виходячи саме з такого періоду часу.
З урахуванням викладеного, при визначенні розміру інфляційних втрат, судом має братись до уваги індекс інфляції за листопад 2024 року.
Разом з тим, з урахуванням дати закінчення прострочення зобов`язання 20 листопада 2024 року та відсутності оприлюдненого індексу інфляції за листопад 2024 року на офіційному сайті Державної служби статистики України та Міністерства фінансів України на дату судового розгляду справи, суд при визначенні розміру інфляційних втрат враховує індекс інфляції по жовтень 2024 року включно.
1,012 - сукупний індекс інфляції за листопад та грудень 2023 року, розрахований за формулою: (100,5% :100) х (100,7% :100);
1,084 - сукупний індекс інфляції із січня по жовтень 2024 року, розрахований за формулою: (100,4% :100) х (100,3% :100) х (100,5% :100) х (100,2% :100) х (100,6% :100) х (102,2% :100) х (100,0% :100) х (100,6% :100) х (101,5% :100) х (101,8% :100).
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
За змістом ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивач по справі ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною вимогою майнового характеру (про стягнення грошових коштів), за яку нею було сплачено судовий збір в загальному розмірі 2932 грн. 84 коп., що підтверджується платіжними інструкціями від 12 липня та від 27 серпня 2024 року (а.с.99, 181).
З огляду на задоволення судом позовних вимог з відповідача по справі ОСОБА_2 підлягають стягненню на користь позивача по справі ОСОБА_1 грошові кошти по сплаті судового збору в розмірі 2932 грн. 84 коп., які були сплачені позивачем при подачі ним позову до суду та підтверджені належними письмовими доказами по справі.
Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача (п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України).
З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги вимоги ч.4 ст.137 ЦПК України, суд приходить до висновку про те, що розмір витрат позивача ОСОБА_1 на оплату послуг адвоката є співмірним із складністю даної справи, обсягом наданих адвокатом послуг та часом, витраченим на їх виконання, виходячи з підготовки адвокатом позовної заяви, заяви про збільшення розміру позовних вимог та здійснення ним представництва інтересів позивача під час розгляду справи по суті.
Відповідачем ОСОБА_2 під час судового розгляду справи не було заявлено клопотання про зменшення суми витрат позивача на оплату правничої допомоги адвоката з огляду на їх неспівмірність із складністю виконаної адвокатом роботи, її обсягом і витраченим часом.
Інші судові витрати, повязані з розглядом даної справи, передбачені ч.3 ст.133 ЦПК України, відсутні.
Керуючись ст.ст.12, 13, 76, 77, 81, 89, 95, 133, 141, 258, 259, 263, 265, 273, 280, 282, 284, 288, 289, 354 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики грошей задоволити повністю.
Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти за договором позики грошей, укладеним між ними 24 липня 2023 року, в загальному розмірі 307216 грн. 85 коп. (триста сім тисяч двісті шістнадцять гривень вісімдесят пять копійок).
Стягнути із ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 в порядку розподілу судових витрат судовий збір, сплачений позивачем при подачі позову до суду, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, в розмірі 2932 грн. 84 коп. (дві тисячі дев`ятсот тридцять дві гривні вісімдесят чотири копійки).
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса зареєстрованого місця проживання, вказана в позовній заяві: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса відомого зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного перегляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України, подавши апеляційну скаргу на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складення) до Кропивницького апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повне рішення суду складено 28 листопада 2024 року.
Суддя С.Ю.Атаманова