Справа № 196/18/16
№ провадження 4-с/196/6/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.10.2024 смт Царичанка

Царичанський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Костюкова Д.Г.,

за участю секретаря судового засідання: Дорошенко В.В.,

представника скаржника: адвоката Волинець Т.В.,

представника стягувача: адвоката Співак Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в смт Царичанка Дніпропетровської області цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність посадових осіб Соборного відділу Державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) та скасування арешту нерухомого майна, стягувач: ОСОБА_2 , боржник: ОСОБА_1 , -

В С Т А Н О В И В:

Скаржник ОСОБА_1 подав до суду скаргу про визнання протиправною бездіяльність посадових осіб Соборного відділу Державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) та скасувати арешт на нерухоме майно - житловий будинок, який належить ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), розташований за адресою АДРЕСА_1 , накладений постановою державного виконавця Козир Ю.Ю. №50660028 від 29.03.2016 року (запис в ДРРПНМ про реєстрацію обтяження №13926419).

В обґрунтування скарги посилається на те, що 14.04.2016 року заочним рішенням Царичанського районного суду Дніпропетровської області у справі № 196/18/16 (провадження № 2/196/108/2016) задоволено позов ОСОБА_2 та стягнуто з нього заборгованість за договором позики від 18 вересня 2015 року в розмірі 8000 доларів США, що станом на 25.12.2015 року становить 185 120,14 грн., 1 404,29 грн. - три проценти річних від простроченої суми за період з 24.09.2015 року по 25.12.2015 року включно та 1 851, 20 грн. судового збору, в задоволенні інших вимог відмовлено, рішення набрало законної сили, на його виконання видано виконавчий лист.

16.02.2016 року Царичанським районним відділом державної виконавчої служби ГТУЮ в Дніпропетровській області відкрито ВП 51435123. 29.03.2016 року на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження в межах вищезазначеного виконавчого провадження державним виконавцем ОСОБА_3 було накладено арешт на належне йому майно - житловий будинок, розташований за адресою АДРЕСА_1 , та внесено запис до ДРРПНМ про реєстрацію обтяження № 13926419. В подальшому ВП 51435123 було передане до Соборного відділу ДВС у м.Дніпро та завершено, що підтверджується відомостями з Автоматизованої системи виконавчих проваджень.

24.08.2024 року він отримав інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №392293588, з якої дізнався, що вищезазначений арешт не скасовано при завершенні виконавчого провадження, запис про реєстрацію обтяження №13926419 чинний, що порушує його права як власника нерухомого майна.

Вважає, що державний виконавець в даному випадку мав вирішити питання про закінчення виконавчого провадження та зняти всі арешти, накладені в рамках виконавчого провадження, а тому така бездіяльність з боку органу державної виконавчої служби є неправомірною, у зв`язку з чим вказаний арешт майна підлягає скасуванню.

01 жовтня 2024 року до суду від представника стягувача ОСОБА_2 - адвоката Співак Н.М. надійшли заперечення на скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність посадових осіб державної виконавчої служби. В обґрунтування заперечень представник стягувача зазначила, що відповідно до норм Закону України "Про виконавче провадження" підстави для зняття арешту з майна боржника у зв`язку з завершенням виконавчого провадження №51435123, враховуючи підстави та порядок завершення вказаного виконавчого провадження, відсутні. Так, ВП №51435123 було завершене шляхом винесення 27 червня 2019 року постанови про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження", а саме: у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. При цьому, відповідно до ч.3 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження", у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої цієї статті, арешт з майна знімається, однак у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження", зняття арешту з майна боржника не здійснюється. Таким чином, постанова посадових осіб Соборного відділу ДВС у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) є законною і такою, що відповідає вимогам Закону України "Про виконавче провадження". Крім того, щодо строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, представник вказала, що відповідно до ч.5 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження" повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє стягувача права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених ст.12 цього Закону. В даному випадку виконавчий документ було повернуто стягувачу 27 червня 2019 року на підставі постанови про повернення виконавчого документа стягувачу. Трирічний строк для повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання міг би закінчитися 27 червня 2022 року, однак у зв`язку із запровадженням 24 лютого 2022 року воєнного стану на території України, відповідно до п.10-2 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про виконавче провадження", внесеного Законом №2129-ІХ від 15.03.2022, тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України, визначені Законом України "Про виконавче провадження" строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану. Таким чином стягувач має можливість повторно пред`явити виконавчий документа до виконання. Отже, вважає скаргу ОСОБА_1 необґрунтованою та прохає відмовити у задоволенні скарги повністю.

Представник скаржника ОСОБА_1 адвокат Волинець Т.В. в судовому засіданні вимоги скарги підтримала повністю, з підстав, викладених у самій скарзі, та прохала її задовольнити.

Представник стягувача ОСОБА_2 - адвокат Співак Н.М. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення скарги ОСОБА_1 на бездіяльність посадових осіб державної виконавчої служби з підстав, викладених у раніше надісланих до суду письмових запереченнях, та прохала у задоволенні скарги відмовити повністю.

Представник Соборного відділу Державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса)в судове засідання не з`явився, про дату і місце розгляду справи був повідомлений судом належним чином, з заявами до суду про неможливість розгляду справи у його відсутність не звертався.

Відповідно до норм ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Суд, заслухавши представника скаржника та представника стягувача, вивчивши доводи скарги, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Спори щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця під час виконання судового рішення врегульовано Розділом VII Цивільного процесуального кодексу України та Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом встановлено, що 16.06.2016 головним державним виконавцем Царичанського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Дніпропетровській області Марчуком О.М. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №196/18/16-ц, виданого Царичанським районним судом Дніпропетровської області 27.05.2016, про стягнення з ОСОБА_1 суми боргу за договором позики від 18.09.2015 в розмірі 8000 доларів США, що станом на 25.12.2015 року становить 185 121,14 грн. та 1404,29 грн. три проценти річних від простроченої суми за період з 24.09.2015 року по 25.12.2015 року на користь ОСОБА_2 , виконавче провадження №51435123 (а.с.62-63).

27.12.2017 постановою старшого державного виконавця Царичанського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Дніпропетровській області Макаренко А.С. по виконавчому провадженню №51435123 при примусовому виконанні виконавчого листа №196/18/16-ц, виданого Царичанським районним судом Дніпропетровської області 27.05.2016, накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 (а.с.64).

27.12.2017 постановою старшого державного виконавця Царичанського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Дніпропетровській області Макаренко А.С. передано виконавчий документ: виконавчий лист №196/18/16-ц, виданий Царичанським районним судом Дніпропетровської області 27.05.2016, Соборному відділу державної виконавчої служби міста Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області, оскільки станом на 27.12.2017 було встановлено, що на виконанні у Соборному ВДВС м.Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області перебувають виконавчі провадження відносно боржника ОСОБА_1 (а.с.65-66).

Постановою старшого державного виконавця Соборного відділу державної виконавчої служби міста Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області Ясюкевичем О.В. по ВП №51435123 винесено постанову про повернення виконавчого листа №196/18/16-ц, виданого Царичанським районним судом Дніпропетровської області 27.05.2016, стягувачу ОСОБА_2 на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження" (а.с.67-68).

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №392293588 від 24.08.2024, вбачається, що на нерухоме майно, належне ОСОБА_1 накладено обтяження: 13926419 від 29 березня 2016 року (а.с.4-6).

Повторно на виконання вище зазначений виконавчий документ не надходив.

Вирішуючи питання про правомірність дій державного виконавця, та надаючи оцінку спірним відносинам, суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно зі ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (тут і надалі у редакції, чинній на час вчинення виконавчих дій, тобто від 02.06.2016 № 1404-VІІІ зі змінами та доповненнями, далі за текстом Закон № 1404-VІІІ), виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Для забезпечення реального виконання рішення, за правилами ст. 56 Закону № 1404-VІІІ, застосовується арешт майна (коштів) боржника. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону № 1404-VIII, у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Окрім того, у відповідності до п. 2 ч. 4 ст. 59 вищезазначеного Закону, підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника. Згідно із ч. 5 ст. 59 вказаного Закону у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Однак, станом на момент розгляду скарги доказів сплати заборгованості за виконавчими провадженнями, скаржником не надано.

Згідно із приписами п. 2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

У п. 3 ст. 37 вказаного Закону зазначено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої цієї статті арешт з майна знімається. На повернення виконавчого документа з інших підстав ця вимога не поширюється.

Відповідно до ч. 5 ст. 37 Закону № 1404-VIII, повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону, крім випадків, коли виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди.

Суд враховує, що державним виконавцем 27.06.2019 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно ж до приписів ст. 39 зазначеного Закону, виконавче провадження підлягає закінченню у передбачених частиною першою цієї статті випадках. Водночас, повернення виконавчого документа стягувачеві, у зв`язку відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, не є підставою для закінчення виконавчого провадження, згідно з приписами ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, суд зауважує, у разі повернення виконавчого документа стягувачу, виконавче провадження не є закінченим. Зняття арешту з майна боржника пов`язується із закінченням виконавчого провадження, а не з поверненням виконавчого документа стягувачу, що не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання.

Наведене узгоджується із висновками Верховного Суду у постановах від 22 грудня 2021 року у справі № 634/292/21, від 12 серпня 2020 року у справі № 569/17603/18, від 16 березня 2020 року у справі № 137/1649/17, від 04 листопада 2022 у справі № 686/6010/14-ц, , від 26 квітня 2022 року у справі № 242/4601/20.

Отже, державний виконавець діяв правомірно не вирішуючи питання щодо скасування арешту, накладеного на майно боржника, при поверненні виконавчого документа стягувачу.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» (від 02.06.2016 № 1404-VIII із змінами і доповненнями), виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

У свою чергу, згідно з п.1 ч.5, ч. 8 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» (від 02.06.2016 № 1404-VIII із змінами і доповненнями), боржник зобов`язаний, зокрема, утримуватися від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення. Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Згідно з ч. 3 ст. 451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, у межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установивши, що постанова про арешт майна боржника не була скасована, оскільки боржником не було сплачено борг та врахувавши, що повернення виконавчого документа стягувачу у даній справі у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними, а тому суд вважає, що дії державного виконавця та відділу є правомірними і такими, що відповідають Закону України «Про виконавче провадження», та підстав для визнання їх протиправними та зобов`язання цих посадових осіб зняти арешт, суд не вбачає.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про безпідставність скарги ОСОБА_1 .

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.1, 18, 258 - 261, 353, 447, 449, 450 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність посадових осіб Соборного відділу Державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) та скасування арешту нерухомого майна, стягувач: ОСОБА_2 , боржник: ОСОБА_1 відмовити повністю.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 25.10.2024 року.

Суддя: Д.Г. Костюков