КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

17 липня 2024 рокуКиївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Слюсар Т.А.,

за участі секретаря Спис Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Котенко Юлії Юріївни на рішення Шевченківськогорайонного суду м. Києва від 27 лютого 2024 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ВКФ Фарби України» до ОСОБА_1 про розірвання попереднього договору, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2023 року позивач - ТОВ «ВКФ Фарби України» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання попереднього договору від 30.09.2014 року, посвідченого Іванчик І.І., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим №2542.

В обґрунтування позову зазначав, що 30.09.2014 року між сторонами був укладений попередній договір, посвідчений Іванчик І.І., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 30.09.2014 року за реєстровим №2542. Відповідно до умов вказаного договору, основний договір мав бути укладений у строк до 30.06.2015 року.

Як зазначає позивач, у строк до 30.06.2015 року основний договір між сторонами не укладено, до зазначеного строку жодна із сторін не направляла другій стороні пропозицію про його укладення.

Враховуючи, що зобов`язання за договором є припиненими, позивач мав намір направити відповідачу письмове повідомлення про розірвання попереднього договору. Так як місце реєстрації відповідача є тимчасово окупована територія, здійснити відправлення повідомлення не вдалось за можливе.

Наведене унеможливлює розірвання Попереднього договору шляхом укладення та нотаріального посвідчення додаткового договору щодо розірвання Попереднього договору у позасудовому порядку, що і стало підставою для звернення до суду з позовом.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 27 лютого 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням судув частині встановлення судом першої інстанції обставин щодо припинення зобов'язань за попереднім договором від 30 вересня 2014 року з 01 липня 2015 року, з апеляційною скаргою звернулась представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Котенко Ю.Ю.

Вважає такий висновок суду першої інстанції необґрунтованим, просить змінити рішення суду, виключивши вказаний висновок з мотивувальної частини судового рішення.

В доводах апеляційної скарги, зокрема, зазначає, що формулюючи висновок про припинення зобов'язань за Попереднім договором з 01 липня 2015 року, Шевченківський районний суд м. Києва безпідставно ототожнив такі дефініції як «строк дії договору» та «строк дії зобов`язання», протиправно визначив підставою припинення зобов`язань за Попереднім договором закінчення строку дії договору і тим самим порушив норми матеріального права, через те що «закінчення строку дії договору не є підставою для припинення визначених ним зобов`язань, оскільки згідно зі ст. 599 ЦК України такою умовою є виконання, проведене належним чином». Зазначена правова позиція була висловлена Верховним Судом у Постановах від 19.05.2020 року по справі №910/9167/19; від 09.04.2020року по справі №910/4962/18.

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 3 квітня 2024 року задоволено частково заяву представника відповідача ОСОБА_1 - Котенко Юлії Юріївни , стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ВКФ Фарби України» на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9 750 (дев`ять тисяч сімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок.

Представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Котенко Ю.Ю. подала апеляційну скаргу на додаткове рішення суду від 03 квітня 2024 року, просить його змінити, стягнувши з Товариства з обмеженою відповідальністю «ВКФ Фарби України» на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати на правову допомогу в розмірі 19 500, грн. В доводах апеляційної скарги посилається на безпідставність висновку суду першої інстанції щодо наявності підстав для зменшення витрат на правову допомогу.

Зазначає, що суд першої інстанції виходив із того, що розумний і реальний час, який мав бути витрачений на підготовку та подання двох заяв по суті (відзиву на позовну заяву та заперечень) у вказаній справі складає не 8,5 годин, як визначено адвокатом, а 4.

З такими висновками суду апелянт не погоджується, оскільки підготовка відзиву на позову заяву передбачає прочитання самої позовної заяви, яка у даній справі викладена на 14 аркушах, що за різного ступеню уважності прочитання може займати близько 30 хвилин часу. В частині обґрунтування правових вимог позовна заява містить посилання не тільки на норми права, але і на практику Верховного Суду, зокрема містить відсилання до восьми правових висновків Верховного Суду, що потребувало додаткової перевірки їх автентичності з метою запобігання їх фальсифікації або перекручуванню позивачем на власну користь. Підготовка відзиву на позовну заяву також передбачає розробку правової позиції по справі з урахуванням результатів комунікації з клієнтом, зібраних доказів та актуальної судової практики, що потребує не менше 30 хв часу, не кажучи вже про час, необхідний для машинного друку тексту відзиву, роздруківку додатків до відзиву в кількості 36 одиниць в двох екземплярах, завірення відповідності копій оригіналу, а також направлення його на адресу учасників справи та до суду.

Підготовка заперечень здійснюється за тим самим алгоритмом, у зв`язку із чим реальний час , необхідний для їх підготовки та направлення становить 3 год. 30 хв, втім з урахуванням ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України, вимог розумності та справедливості, у детальному описі робіт такий час було зменшено до 2, 5 год та виставлено рахунок на 2500,00 грн.

Представник відповідача також не погоджується із висновком суду першої інстанції, який вказав на безпідставність виставлення рахунку на суму 4000,00 грн за усну консультацію, ознайомлення з матеріалами справи та аналіз судової практики та дійшов необґрунтованого висновку про достатність оплати в розмірі 1500,00 грн. Вказує, що час, витрачений адвокатом для виконання зазначених вище послуг, безпосередньо пов'язаний із представництвом інтересів відповідача у цій справі.

Звертає увагу апеляційного суду також на те, що процедура ознайомлення з матеріалами справи в приміщенні суду включає також час на дорогу до приміщення суду, написання заяви про ознайомлення, її реєстрацію через канцелярію суду, час на очікування видачі справи адвокату, виготовлення фотокопій матеріалів справи, виділення значимих матеріалів від другорядних, повернення матеріалів справи працівнику суду, час на дорогу адвоката в офіс.

Вирішуючи питання компенсації витрат, пов`язаних з участю адвоката у судовому засіданні, суд першої інстанції безпідставно взяв до уваги тривалість самих лише судових засідань, не врахувавши що оплата роботи адвоката, пов`язана із участю в судових засіданнях у цій справі за умовами договору сторонами встановлена у формі фіксованої, а не погодинної оплати, з розрахунку 1500,00 грн/судове засідання.

Посилаючись на викладене, зазначає, що зменшення компенсації витрат на правничу допомогу судом першої інстанції не ґрунтується на положеннях ані договору між адвокатом та клієнтом, ані на положеннях діючого законодавства, у зв`язку із чим просить додаткове рішення змінити, стягнути з ТОВ «ВКФ «Фарби України» на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати на правову допомогу у повному обсязі - в розмірі 19 500,00 грн.

03 червня 2024 року представником Товариства з обмеженою відповідальністю «ВКФ Фарби України»- адвокатом Мороз С.С. до Київського апеляційного суду подано відзив на апеляційну скаргу, який підлягає залишенню без розгляду, з огляду на порушення п'ятнадцятиденного строку на його подання, визначеного в ухвалі Київського апеляційного суду від 15 травня 2024 року про відкриття апеляційного провадження.

Так, ТОВ «ВКФ Фарби України»отримано копію вказаної ухвали 17.05.2024 року, таким чином строк на подання відзиву на апеляційну скаргу закінчився 01.06.2024 року. Про поновлення пропущеного строку представником позивача не заявлено.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Котенко Ю.Ю. підтримала обидві апеляційних скарги, просила їх задовольнити.

Позивач, ТОВ «ВКФ Фарби України», свого представника для участі у судовому засіданні не направив, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений у відповідності до вимог процесуального законодавства.

17.07.2024 року представник ТОВ «ВКФ Фарби України» - адвокат Мороз С.С. направила на електронну адресу Київського апеляційного суду заяву про відкладення судового засідання, з підстав неможливості явки представника внаслідок хвороби. Доказів, підтверджуючих поважність причин неявки представника позивача у судове засідання до клопотання не додано.

Керуючись положеннями частини другої статті 372 ЦПК України, апеляційний суд вважав за можливе розглянути справу у відсутності представника позивача, оскільки його неявка не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 лютого 2024 року не підлягає задоволенню.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 30 вересня 2014 року між ТОВ «ВКФ Фарби України» та ОСОБА_1 укладено попередній договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Іванчик І.І., за реєстровим № 2542.

Відповідно до п. 1.1. вказаного договору сторони зобов`язуються, в строки встановлені даним попереднім договором, укласти в майбутньому договір купівлі-продажу відповідно до якого ТОВ «ВКФ Фарби України» зобов`язується передати окрему квартиру, характеристики якої вказані в п. 1.3. розділу 1 цього попереднього договору, в житловому будинку, за адресою: АДРЕСА_1 , а відповідач зобов`язується прийняти Об`єкт та належним чином оплатити його вартість в обсязі згідно з розділом 2 Попереднього договору.

Пунктом 1.2. Попереднього договору визначено, що сторони зобов`язуються укласти Основний договір в строк до 30 червня 2015 року. Сторони встановили, що Основний договір укладається протягом п`яти календарних днів з моменту отримання ОСОБА_1 відповідного повідомлення від ТОВ «ВКФ Фарби України». В будь-якому випадку ТОВ «ВКФ Фарби України» повинен направити ОСОБА_1 вказане повідомлення протягом 5 робочих днів після отримання ними правовстановлюючих документів на Об`єкт та надання Реєстраційною службою Головного управління юстиції у м. Києві документів, що є необхідними для належного укладення та оформлення Основного договору.

Згідно із п. 2.1. Попереднього договору сторони встановили, що при укладенні Основного договору 100% ціна об`єкта (сума Основного договору) буде, разом з ПДВ складати 301 520,00 грн.

Відповідно до п. 2.3. Попереднього договору сторони встановили, що виконання зобов`язання щодо укладання та виконання Основного договору, яке встановлене п. 1.1. розділу 1 Попереднього договору повинно бути забезпечене. Для підтвердження зобов`язань, що виникли у Сторін згідно з цим Попереднім договором щодо укладення та виконання Основного договору та забезпечення виконання таких зобов`язань, ОСОБА_1 сплачує ТОВ «ВКФ Фарби України» суму грошових коштів у розмірі, порядку та умовах, визначених пп. 2.3.1. п. 2.3. Попереднього договору.

Представник позивача не заперечувала належне виконання ОСОБА_1 зобов`язань щодо сплати грошових коштів.

Згідно з п. 4.2. Попереднього договору сторони погодили, що Основний договір може бути укладений виключно у разі сплати ОСОБА_1 повної суми коштів, що передбачена підпунктом 2.3.1 п. 2.3. розділу 2 цього Попереднього договору на банківський рахунок ТОВ «ВКФ Фарби України» у належному порядку.

Відповідно до п. 4.7. Попереднього договору сторони встановили, що укладення та оформлення Основного договору, можливе лише в тому випадку, якщо сума коштів, визначена підпунктом 2.3.1. пункту 2.3. розділу 2 цього Попереднього договору, буде повністю сплачена ОСОБА_1 на рахунок ТОВ «ВКФ Фарби України», до моменту вказаного укладення та оформлення Основного договору.

Пунктом 5.4. Попереднього договору визначено, що у разі невиконання ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань, які викладені в даному Попередньому договорі, ТОВ «ВКФ Фарби України» має право розірвати даний Попередній договір в односторонньому порядку з вини ОСОБА_1 . При цьому сума, що була фактично сплачена ОСОБА_1 на рахунок ТОВ «ВКФ Фарби України» на виконання цього Попереднього договору, повертається на банківський рахунок ОСОБА_1 , за винятком суми коштів у гривнах, що еквівалентна 5% від суми встановленої у підпункті 2.3.1. пункту 2.3. розділу 2 цього Попереднього договору, які залишаються у розпорядженні ТОВ «ВКФ Фарби України» в якості неустойки. ТОВ «ВКФ Фарби України» повідомляє ОСОБА_1 про розірвання договору шляхом направлення поштового повідомлення (цінним листом з описом вкладеного) на адресу ОСОБА_1 , що вказана у цьому Попередньому договорі. Даний Попередній договір є розірваним з дати направлення такого повідомлення ОСОБА_1 . У такому разі сторони зобов`язані підписати та нотаріально посвідчити додатковий договір щодо розірвання даного Попереднього договору. Вказане в даному пункті повернення коштів здійснюється протягом 60 календарних днів з дати підписання та нотаріального посвідчення згаданого додаткового договору про розірвання цього попереднього договору. Витрати на оформлення, нотаріальне посвідчення (реєстрацію) такого договору про розірвання несе та сторона, з вини якої відбулося розірвання, втрата чинності або унеможливилось виконання Попереднього договору.

Пунктом 6.2 Попереднього договору встановлено, що договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до моменту укладення Основного договору, або до моменту виконання зобов`язань за Попереднім договором щодо штрафних санкцій відповідною Стороною при розірванні Попереднього договору.

Договір підписаний сторонами, що свідчить про їх згоду з визначеними умовами.

На виконання вимог Попереднього договору ОСОБА_1 сплачено на користь ТОВ «ВКФ Фарби України» грошові кошти у розмірі 301 520,00 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжних доручень та довідкою виданою 06.04.2017 року ТОВ «ВКФ «Фарби України».

Представник позивача не заперечувала належного виконання ОСОБА_1 власних зобов`язань за Попереднім договором в частині сплати коштів.

25 січня 2023 року ТОВ «ВКФ Фарби України» підготувало лист-повідомлення ОСОБА_1 про розірвання Попереднього договору, зі змісту якого вбачається, що Основний договір в строк до 30 червня 2015 року не укладено. ТОВ «ВКФ Фарби України» у вказаному повідомленні стверджує, що зобов`язання за Попереднім договором є припиненими з 01 липня 2015 року, тому пропонує ОСОБА_1 узгодити дату, час та місце підписання додаткового договору щодо розірвання Попереднього договору.

Як зазначила представник позивача, вказаний лист не був направлений відповідачу у зв`язку з тим, що відома адреса його перебування це м.Донецьк, який є тимчасово окупований та АТ «Укрпошта» не здійснює пересилання кореспонденції на таку територію.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про розірвання попереднього договору, суд першої інстанції виходив із наступного. У попередньому договорі сторони обумовили, що укладення основного договору має відбутися в строк до 30 червня 2015 року. Проте, в зазначений строк основний договір укладений не був. Відповідно, зобов`язання, встановлені попереднім договором від 30 вересня 2014 року були припинені з 01 липня 2015 року.З позовом до суду ТОВ «ВКФ Фарби України» звернулося у червні 2023 року, тобто після того, як попередній договір припинив свою дію на підставі ч. 3 ст. 635 ЦК України, що виключає можливість задоволення вимог про його розірвання.

Колегія суддів апеляційного суду з таким висновком погоджується, оскільки він відповідаю встановленим по справі обставинам та грунтуєтьсяна вимогах чинного законодавства.

Відповідно до частини першої статті626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною першою статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 635 ЦК України, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору.

Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства.

Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Відповідно до частини третьої статті635 ЦК України, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Відповідно до п. 1.2. попереднього договору від30 вересня 2014 року, сторони обумовили, що укладення основного договору має відбутися в строк до 30 червня 2015 року.

Проте, в зазначений строк основний договір укладений не був. Відповідно, зобов`язання, встановлені попереднім договором від30 вересня 2014 року були припинені з 01 липня 2015 року.

Аналіз змісту вказаного пункту попереднього договору не вказує на зміну кінцевого строку укладення основного договору або на пролонгацію дії попереднього договору в зв`язку з не укладенням основного договоруу строк, визначений п. 1.2 цього договору.

Доводи апеляційної скарги про те, що після 30.06.2015 року зобов`язання сторін за попереднім договором продовжували існувати і на їх виконання сторони вчиняли юридично значимі дії, не можуть бути взяті до уваги, оскільки вони ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Суд першої інстанції, вирішуючи спір, законно та обґрунтовано сформулював свій висновок про те, що зобов'язання за Попереднім договором від 30 вересня 2014 року були припинені з 01 липня 2015 року, оскільки такий висновок випливає зі змісту положень частини третьої статті 635 ЦК України.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та виключення з мотивувальної частини рішення суду вказаного висновку.

Поряд із цим, доводи апеляційної скарги представника відповідача на додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 03 квітня 2024 року заслуговують на увагу.

Так, 06.03.2024 року представник відповідача Котенко Ю.Ю. подала до суду першої інстанції заяву про ухвалення додаткового рішення та стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ВКФ Фарби України» витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 19 500,00 грн.

18.03.2024 року до районного суду надійшло клопотання уповноваженого представника позивача Мороз С.С. про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, в яких вона просила зменшити розмір витрат на правничу допомогу на 19 500,00 грн, у зв`язку з тим, що заявлений до стягнення розмір витрат на правничу допомогу не відповідає складності справи та виконаних адвокатом робіт, як і не відповідає обсягу наданих адвокатом послуг. Переважна більшість документів, наданих відповідачем є незначними за своїм обсягом.

Надаючи оцінку наведеному в акті виконаних робіт до додаткової угоди №1 за договором №1450677/107/5/23 від 29.02.2024 року, де викладено об`єм виконаних адвокатом робіт та витрачений ним на це час, зокрема вказано, що на підготовку та подання відзиву було витрачено 6 год., що становить 6 000,00 грн., а на підготовку та подання заперечень - 2,5 год., що становить 2 500,00 грн., суд першої інстанції зазначив, що витрачання 8,5 год. на підготовку та подання відзиву та заперечень є надмірним для фахівця в галузі права, а розумний і реальний час, який був би витрачений на надання таких послуг з врахуванням складності справи, не повинен перевищувати загалом 4 год., що складає 4 000,00 грн.

Щодо стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу за усну консультацію, ознайомлення з матеріалами справи та аналіз судової практики в розмірі 4 000,00 грн, суд дійшов висновку, що вказана вартість послуги є неспівмірною зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт, а тому вважав за можливе стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу за усну консультацію, ознайомлення з матеріалами справи та аналіз судової практики в розмірі 1 500,00 грн.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, а саме з протоколів судових засідань, судові засіданні, які відбулись 05.10.2023 року, 16.11.2023 року, 23.01.2024 року, та 27.02.2024 року загалом тривали 2 год. 10 хв., тому наявні підстави для стягнення з позивача витрат за участь представника відповідача у вказаних судових засіданнях за 2 год. 10 хв., що становить 3 250,00 грн.

Враховуючи викладене, а також з урахуванням заперечень сторони позивача щодо розміру витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції вважав, що заявлений відповідачем розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, який підлягає відшкодуванню за рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «ВКФ Фарби України», є неспівмірним із часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, а тому суд приходить до висновку про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката в суді першої інстанції, який підлягає відшкодуванню в сумі 9 750,00 грн.

Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками не погоджується, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 13 вересня 2023 представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Котенко Ю.Ю. подала до суду першої інстанції відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що попередній орієнтовний розрахунок витрат на професійну (правничу) правову допомогу становить 15 000, 00 грн - 30 000, 00 грн. Вказала також, що докази понесення витрат на професійну (правничу) правову допомогу будуть надані протягом строку, встановленого ч. 8 статті 141 ЦПК україни. (том І а.с. 70-74)

27 лютого 2024 року Шевченківський районний суд м. Києва постановив рішення у даній справі, яким відмовив ТОВ «ВКФ Фарби України» в задоволенні позову до ОСОБА_1

02 березня 2024 року представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Котенко Ю.Ю. подала до суду першої інстанції заяву про ухвалення додаткового рішення, до якої додано наступні докази понесених відповідачем витрат на правову допомогу:

- копію договору №1450677/107/5/23 про надання правничої допомоги від 30.08.2023 року;

- копію додаткової угоди №1 до Договору №1450677/107/5/23 від 30.08.2023 року;

- копію акту виконаних робіт до додаткової угоди №1 за договором №1450677/107/5/23 від 29.02.2024 року;

- копію платіжної інструкції №496902945 від 03.10.2023 року на суму 19 500,00 грн.

Так, з доданих до заяви документів вбачається, що 30.08.2023 року між Адвокатським бюро «Жигальська Котенко і Партнерс» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання правничої (правової) допомоги № 1450677/107/5/23.

Відповідно до п. 1.1. Договору, ОСОБА_1 доручено Адвокатському бюро здійснювати представництво інтересів і захист Клієнта та надавати інші види комплексної юридичної правової допомоги в справі № 761/20320/23 за позовом ТОВ «ВКФ Фарби України» до Клієнта про розірвання попереднього договору, а також за позовом Клієнта до ТОВ «ВКФ Фарби України». Ведення справи Відповідача Адвокатським бюро доручено адвокату Котенко Ю.Ю., що діє на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 6493/10 від 08.11.2021 року виданого на підставі рішення Ради адвокатів Київської області № 56 від 23.03.2018 року (п. 1.2. Договору).

Відповідно до п.п. 1.2., 1.5, 2.1 Додаткової угоди № 1 від 05.02.2022 року до Договору сторони визначили, що гонорар встановлюється у не фіксованому розмірі та розраховується виходячи з обсягу виконаної роботи адвокатом. Кінцевий розмір витрат на правничу (правову) допомогу встановлюється сторонами у акті виконаних робіт. Доручення вважається виконаним належним чином з моменту ухвалення рішення суду першої інстанції у справі № 761/20320/23. Розмір гонорару розраховується при підготовці процесуальних документів виходячи зі ставки 1000 (одна тисяча) гривень/година, а також з розрахунку 1500 (одна тисяча п`ятсот) грн/судове засідання, виконання інших дій пов`язаних з виконанням доручення за цим Договором - 1000 (одна тисяча) грн/година. Гонорар підлягає сплаті Клієнтом на розрахунковий рахунок адвокатського бюро в безготівковій формі не пізніше 2 робочих днів з дати підписання акту виконаних робіт.

27.02.2024 року у справі № 761/20320/23 ухвалено судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.

29.02.2024 року Адвокатським бюро було передано, а ОСОБА_1 прийнято виконання юридичних послуг, про що сторонами було підписано акт виконаних робіт, згідно з яким адвокатським бюро були надані, а Виконавцем прийняті та оплачені наступні юридичні послуги:

- усна консультація - 1 год. - 1000,00 грн;

- ознайомлення з матеріалами справи - 1,5 год. - 1500,00 грн;

- аналіз судової практики - 1,5 год. - 1500,00 грн;

- підготовка та подання відзиву - 6 год. - 6000,00 грн;

- підготовка та подання заперечень - 2,5 год. - 2500,00 грн;

- підготовка та подання клопотань про долучення до матеріалів справи від 20.11.2023, про повернення додаткових пояснень без розгляду від 11.12.2023 р. - 1 год. - 1000,00 грн;

- забезпечення явки в судові засідання по справі №761/20320/23 на 05.10.23, 16.11.23, 23.01.24, 27.02.24 - 4 од. - 6000,00 грн. (том ІІ а.с. 100)

Відповідно до статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Цивільним процесуальним кодексом України визначено види судових витрат.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини 1, 2 статті 133 ЦПК України).

Згідно з положенням пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України в разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача.

Пунктом 12 частини третьої статті 2 ЦПК України передбачено, що однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Практична реалізація цього принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу; 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами: подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; (4) зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу чи розподіл витрат судом.

Подібні правові висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року в справі № 911/3312/21 (провадження № 12-43гс22) стосовно застосування норм Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Цивільним та господарським процесуальними кодексами, Кодексом адміністративного судочинства України передбачено однакові процесуальні гарантії для сторони щодо відшкодування витрат за правничу допомогу, тому наведена постанова застосовна до спірних правовідносин.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК України).

Відповідно до частин першої-третьої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 141 ЦПК України).

З аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи (висновки в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року в справі № 357/380/20 (провадження № 14-20цс22)).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року в справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18), зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування в справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Такі висновки сформульовані в додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта статті 137 ЦПК України).

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята-шоста статті 137 ЦПК України).

Суд також з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами третьою-шостою, дев`ятою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У пункті 135 постанови від 16 листопада 2022 року в справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) Велика Палата Верховного Суду зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Представник позивача у даній справі звертався до суду першої інстанції з клопотанням про зменшення розміру витрат відповідача на правову допомогу з підстав неподання відповідачем детального опису робіт, а також посилаючись на невідповідність заявленого відповідачем розмір витрат на правову допомогу критеріям дійсності та необхідності.

Суд апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи сторін щодо заявленого відповідачем розміру витрат на професійну правничу (правову) допомогу, вважає, що висновки суду першої інстанції щодо наявності підстав для його зменшення, не відповідають обставинам справи, умовам укладеного між відповідачем та Адвокатським об`єднанням договору про надання правової допомоги та не ґрунтуються на вимогах процесуального законодавства.

Так, зазначаючи, що витрачання 8,5 год. на підготовку та подання відзиву та заперечень є надмірним для фахівця в галузі права, а розумний і реальний час, який був би витрачений на надання таких послуг з врахуванням складності справи, не повинен перевищувати загалом 4 год., суд першої інстанції не навів належного обґрунтування таким висновками, не взяв до уваги, що поданий представником відзив на позовну заяву не є складеним формально, містить належну аргументацію та оцінку доводів сторони позивача, з урахуванням також наведених позивачем правових висновків Верховного Суду, аналіз яких також потребує певних витрат часу. Судом першої інстанції не враховано, що передумовою підготовки відзиву на позовну заяву є не лише вивчення позовної заяви та доданих до неї матеріалів, оцінка доводів сторони позивача, аналіз судової практики у аналогічних правовідносинах, а також безпосередня комунікація з клієнтом, усна консультація, розробка правової позиції. Судом також не взято до уваги, що умовами укладеного між відповідачем та Адвокатським об`єднанням договору визначено, що оплата роботи адвоката, пов`язана із участю в судових засіданнях у цій справі встановлена у формі фіксованої, а не погодинної оплати, з розрахунку 1500,00 грн/судове засідання. Матеріалами справи підтверджується, що адвокат Котенко Ю.Ю. приймала участь у 4 судових засіданнях у суді першої інстанції.

З огляду на вказане, враховуючи складність справи та обсяг виконаних адвокатом Котенко Ю.Ю. робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); пов`язаність цих витрат із розглядом справи; а також значення справи для сторін, колегія суддів доходить висновку про те, що заявлений відповідачем розмір витрат на професійну правничу (правову) допомогу у сумі 19 500,00 гривень є обґрунтованим, співмірним та розумним, та підстави для його зменшення - відсутні.

Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення серед іншого є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням викладеного колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених законом підстав для зміни додаткового рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ВКФ Фарби України» на користь ОСОБА_1 , визначивши їх в сумі 19 500 (дев`ятнадцять тисяч п`ятсот) гривень 00 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Котенко Юлії Юріївни на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 лютого 2024 року - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківськогорайонного суду м. Києва від 27 лютого 2024 року - залишити без змін.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Котенко Юлії Юріївни на додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 03 кітня2024 року - задовольнити.

Змінити додаткове рішення Шевченківськогорайонного суду м. Києва від 03 кітня2024 року в частині визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ВКФ Фарби України» на користь ОСОБА_1 , визначивши їх в сумі 19 500 (дев`ятнадцять тисяч п`ятсот) гривень 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 26.07.2024 року.

Суддя-доповідач Д.О. Таргоній

Судді: С.А. Голуб

Т.А. Слюсар