Справа № 342/570/24
Провадження № 2/342/358/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2024 року м. Городенка

Городенківський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Гайдич Р.М.,

секретаря судового засідання Лукасевич М.М.,

за участю

представника позивача адвоката Візінського В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Городенка справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Візінський Василь Васильович, до ОСОБА_2 про припинення спільної часткової власності,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом, в якому просить:

- припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться по АДРЕСА_1 ;

- визнати за позивачем право власності на виділений самостійний об`єкт (одиницю) нерухомого майна, що складається з : веранди площею 11,0 кв.м., ванни площею 2,7 кв.м., тамбур площею 2.6 кв.м, кімнати площею 16,4 кв.м, кухня площею 17,3 кв.м, 1/2 огорожі, 1/2 замощення, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги мотивовані тим, що Рішенням Городенківського районного народного суду Івано-Франківської області від 20.07.1988 у справі № 2-41/1988 шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , реєстровий 29.08.1981 в с. Серафинці Городенківського району Івано-Франківської області актовий запис №14 розірвано. Із будівель присудили ОСОБА_5 відповідно до висновку експерта по варіанту №2, як першому власнику приміщення №3 вартістю 2225 карбованців, №4 вартість 1398 карбованців, приміщення №5 вартістю 2665 карбованців, із надвірних споруд гараж вартістю 2339 карбованців, вбиральню 222 карбованців, 1/2 огорожі вартістю 428 карбованців, замощення вартістю 274 карбованці, стайню вартістю 1693 карбованців, криницю 394 карбованців, що відповідає 62/100 часток будівель. ОСОБА_6 призначено відповідно до висновку експерта по варіанту №2 як другому власнику приміщення №1 вартістю 1423 карбованців, приміщення №2 вартістю 336 карбованців, приміщення №3 вартістю 349 карбованців, приміщення №1 вартістю 2160 карбованців, приміщення №2 вартістю 2122 карбованців, 1/2 огорожі вартістю 428 карбованців, курник вартістю 450 карбованців. Всього на суму 1268 карбованців, що відповідає 38/100 часток будівель. Таким чином вищевказаним судовим рішенням, належний подружжю житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться по АДРЕСА_1 було поділено в натурі як спільне майно подружжя. Відповідач звернулася до Серафинецької сільської ради із заявою про оформлення 62/100 частини будинку згідно рішення Городенківського районного народного суду від 20.07.1988 у справі №2-41/1988, як цілого будинку з відкриттям повуличного номера та виготовлення свідоцтва на даний будинок. Згідно рішення виконавчого комітету від 14.08.2007 за №64 вирішено вважати 62/100 частини житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами цілим будинковолодінням та присвоїти по- вуличний АДРЕСА_2 . Вирішено оформити право власності на житловий будинок та господарські споруди в АДРЕСА_2 за відповідачем, погосподарський номер 546. На підставі даного рішення відповідач отримала свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане виконавчим комітетом Серафинецької сільської ради від 25.10.2007. Батько позивача, ОСОБА_4 , якому рішенням Городенківського районного народного суду від 20.07.1988 у справі № 2-41/1988 в натурі виділено 38/100 частини, помер 12.05.2018. Рішенням Городенківського районного суду від 23.12.2019 у справі № 342/1061/19 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 , визнано право власності на 38/100 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 . Однак, даним рішенням не враховано, що ОСОБА_4 рішенням Городенківського районного народного суду від 20.07.1988 у справі № 2-41/1988 в натурі виділено приміщення №1 вартістю 1423 карбованців, приміщення №2 вартістю 336 карбованців, приміщення №3 вартістю 349 карбованців, приміщення №1 вартістю 2160 карбованців, приміщення №2 вартістю 2122 карбованців, 1/2 огорожі вартістю 428 карбованців, курник вартістю 450 карбованців, всього на суму 1268 карбованців, що відповідає 38/100 часток будівель. Спільне володіння та користування сторонами по справі спільним житловим будинком неможливе з огляду на погані відносини, що склались між позивачем та відповідачем, останні не спілкуються, доброзичливим та добросусідських відносин не підтримують. Позивач неодноразово звертався до відповідача оплачувати житлово-комунальні послуги, натомість відповідач жодних оплат не здійснює, не утримує своє майно та тягар утримання своєї частки у житловому будинку переклав на позивача. На прохання продати йому свою частку у будинку за ринковою ціною відповідач не погоджується, як і не погоджується здійснювати догляд за цим будинком та здійснювати його ремонт. Більше того, на сьогодні будинок перебуває в аварійному стані та потребує негайного капітального ремонту. Однак, відповідач на цю ситуацію жодним чином не реагує. У зв`язку з цим виникла необхідність вирішення подальшої долі будинку, співвласниками якого є сторони по справі, задля забезпечення її співвласникам можливості роздільного проживання. На думку позивача, припинення власності на частку у спільному майні не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача та членам її сім`ї. Позивач має намір відчужити належний йому об`єкт нерухомого майна, який знаходиться по АДРЕСА_1 . Проте, приватним нотаріусом відмовлено позивачу у нотаріальному посвідчені правочину щодо відчуження майна. Постанова нотаріуса мотивована тим, що згідно до ст..362 ЦК України у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів. Продавець частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний письмово повідомити інших співвласників про намір продати свою частку, вказавши ціну та інші умови, на яких він її продає. Однак, всупереч вищевказаним вимогам чинного законодавства, ОСОБА_1 не надав нотаріусу відмови від права переважної купівлі чи доказів повідомлення у письмовій формі усіх інших учасників спільної часткової власності (як фізичних, так і юридичних осіб) про свій намір продати свою частку іншій особі із зазначенням ціни та інших умов на яких продається ця частка. Таким чином, позивач не має можливості належним чином розпоряджатися належним йому майном.

Ухвалою суду від 24.07.2024 визнано обов`язковою явку та участь позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Візінський Василь Васильович, до ОСОБА_2 про припинення спільної часткової власності, яке відбудеться в приміщенні Городенківського районного суду за адресою: Івано-Франківська область, м. Городенка, вул. Героїв Євромайдану,7 (зал судових засідань №1) о 10 год. 00 хв. 10 вересня 2024 року. (а.с.121-123)

В судовому засіданні 10.09.2024 представник позивача адвокат Візінський В.В. ствердив, що про наявність ухвали про обов`язкову участь позивача в судовому засіданні йому відомо, проте, позивач перебуває за межами України. Щодо можливості позивача взяти участь в режимі відеоконференції йому не відомо, так як вони з позивачем дане питання не обговорювали, з позивачем спілкується. Зазначив, що у нього є всі оригінали документів, копії яких надані до справи як зі сторони позивача так і зі сторони відповідача. Позовні вимоги підтримав, пояснив, що рішенням Городенківського районного суду в 1988 році було розірвано шлюб між відповідачем та її чоловіком ОСОБА_4 та поділено житловий будинок. В подальшому, відповідач через сільську раду оформила право власності як на окрему одиницю належне їй майно, а батько позивача свою частку так і не оформив, у нього є 38/100 житлового будинку по АДРЕСА_1 , тому виходить, що у нього є спільна часткова власність, а у відповідача спільної часткової власності немає, так як вона оформила власність на свою 68/100 частки як на цілий будинок. На даний момент позивач має намір відчужити даний житловий будинок, однак не має можливості, так як по документам у нього спільна часткова власність, але іншого співвласника юридично не існує. Перешкодою відчуження є постанова приватного нотаріуса Яшана Р.Р.

В поданій 25.10.2024 до суду заяві від 23.10.2024 представник позивача ОСОБА_7 просить в процесі розгляду даної справи звернути увагу на те, що під час написання позовної заяви у прохальній частині, та в цілому у позовній заяві, допущено технічну помилку (описку) в написанні ПІБ відповідача, а саме: прізвище відповідача вказано « ОСОБА_8 » замість « ОСОБА_8 ». Просить суд у прохальній частині та в цілому у позовній заяві вірно читати саме « ОСОБА_2 ». (а.с.152)

В судове засідання призначене по справі на 27.11.2024 позивач та представник позивача не прибули, про час та місце розгляду справи повідомлялися у визначеному чинним законодавством порядку. Представник позивача ОСОБА_7 , через канцелярію суду, подав заяву в якій просить суд розгляд справи № 342/570/24 завершувати за відсутності позивача ОСОБА_1 та його представника адвоката Візінського В.В. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять їх задовольнити. Підтримує раніше надані пояснення. Судовий розгляд просять проводити за відсутності позивача та його представника.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання призначене по справі на 27.11.2024 не прибула, через канцелярію суду цього ж дня подала заяву в якій просить суд розгляд справи № 342/570/24 завершувати за відсутності відповідача ОСОБА_2 . Позовні вимоги визнає в повному обсязі. Не заперечує проти задоволення позову. Одночасно повідомляє, що жодних спірних питань у неї з позивачем ОСОБА_1 щодо предмета спору в даній справі немає. Судовий розгляд просить проводити за її відсутності.

Передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи 27.11.2024 судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вислухавши в судовому засіданні 10.09.2024 представника позивача, дослідивши в судовому засіданні 27.11.2024 докази наявні у матеріалах справи, суд приходить до наступного висновку.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , згідно рішення суду, є власником 38/100 частини житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 , що підтверджується рішенням Городенківського районного суду від 23.12.2019 року. До суду із позовом про визнання права власності на це майно він звернувся після смерті свого батька 12.05.2018, який був власником цієї частини житлового будинку після його поділу рішенням суду від 20.07.1988 (а.с. 28-30).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 371925042 від 28.03.2024 право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 - не зареєстровано. (а.с.32)

Відповідачка є власником житлового будинку по АДРЕСА_1 , що доводиться копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно виданого виконавчим комітетом Серафинецької сільської ради від 25.10.2007 . (а.с.20)

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 371925029 від 28.03.2024 право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_2 , частка власності 1/1, загальна площа - 48,1 кв.м, житлова площа 37,8 кв.м. (а.с.22)

Власником цього майна вона стала після поділу житлового будинку згідно рішення суду від 20.07.1988. (а.с.27)

А саме, вона реалізувала своє право на виокремлення із спільної часткової власності частини житлового будинку виділеної їй, рішенням суду від 20.07.1988, звернувшись до Серафинецької сільської ради із відповідним зверненням і на підставі чого, було прийнято рішення Серафинецької сільської ради №64 від 14.08.2007 такого змісту: «1.Вважати 62 частини житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами цілим будинковолодінням та присвоїти вуличний АДРЕСА_3 .Оформити право власності на житловий будинок та господарські будівлі в АДРЕСА_1 за ОСОБА_9 погосподарський №546». (а.с.19).

Також, відповідно до рішення суду від 20.07.1988 прізвище, ім`я та по батькові відповідачки було ОСОБА_3 . В подальшому, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 перемінила прізвище, ім`я, по батькові на ОСОБА_10 , про що в книзі реєстрації актів про переміну прізвища, імені, по батькові 09 грудня 1999 року зроблено запис за № 38, що підтверджується копією повторного свідоцтва про переміну прізвища, імені, по батькові серії НОМЕР_1 виданого 28.09.2004 відділом реєстрації актів цивільного стану Городенківського районного управління юстиції Івано-Франківської області. (а.с.14)

03 березня 2005 року ОСОБА_10 уклала шлюб з ОСОБА_11 , після реєстрації шлюбу прізвище дружини - ОСОБА_8 , що доводиться копією довідки про укладення шлюбу виданої відділом запису актів громадянського стану м. Брауншвайг. (а.с.16)

Позивач отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії виданої нотаріусом Яшаном Р.Р. 17.04.2024 № 160/02-31. В постанові зазначено, що підставою відмови є те, що ОСОБА_1 не надав нотаріусу відмови від права переважної купівлі доказів повідомлення у письмовій формі усіх інших учасників спільної часткової власності. Що позбавляє нотаріуса нотаріально посвідчити відчуження належного ОСОБА_1 права власності на 38/100 частини житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 . (а.с.37)

Згідно інформації Серафинецкого старостинського округу від 16.08.2023 будинок під №4 та АДРЕСА_1 є одним житловим будинком. (а.с.38)

З технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 власником якого є ОСОБА_2 , складеного 02.09.2007 ОКП «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на нерухомість» встановлено, що загальна площа - 48,1 кв.м, житлова площа 37,8 кв.м, до якої входить: приміщення №3 кімната, приміщення №4 коридор, приміщення № 4а кухня, котельня, примішення №5 кімната, житловий будинок збудований в 1984 році. Назви допоміжних будівель та споруд: житловий будинок літ «А», гараж літ. «Б», вхід у підвал літ. «В», стайня літ. «Г», вбиральня літ. «Е», криниця N, огорожа N 1-3, замощення ІІ. (а.с.23-26)

З технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , встановлено, що до будівель та споруд входить житловий будинок під літ. «А», сарай під літ. «Д» та 1/2 №3 огорожа, загальна площа - 50,0 кв.м, житлова (основна) площа 16,4 кв.м. Житловий будинок та сарай - збудовані в 1984році. (а.с.106-110)

Дані факти ніким не спростовано під час розгляду справи.

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.

Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України), тому дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Поняття «майно» у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж по суті захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ втручання держави в право власності на житло повинне відповідати критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном у розумінні Конвенції.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна із сторін зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами.

Представник позивача адвокат Візінський В.В. в судовому засіданні 10.09.2024 ствердив, що відповідачка жодним чином не перешкоджає позивачу відчужити майно, однак перешкоди виникли при оформленні документів в нотаріуса. Відсутні обґрунтування позову, в частині здійснення перешкод позивачу в реалізації свого права на розпорядження його майном відповідачкою і в самій позовній заяві.

Тобто, звертаючись до суду із даним позовом позивач, не надав суду жодних належних та допустимих доказів, щодо порушення його прав та інтересів з боку відповідачки.

Також не аргументував він в заяві та його представник - адвокат Візінський В.В., і під час розгляду справи судом, яким саме чином право власності позивача на частину житлового будинку по АДРЕСА_1 , порушено відповідачкою, яка є власником іншої частини цього будинку після розлучення із батьком позивача, яку вона в 2007 році виокремила із спільної часткової власності в окреме житлове приміщення під номером 4а і власником чого є по даний час.

Тобто, позивачем та його представником не надано суду доказів чим саме зачіпає інтереси ОСОБА_1 та порушує його права, як власника майна, саме перебування у власності відповідачки частини колишнього одного цілого житлового будинку по АДРЕСА_1 . Частина якого була виокремлена у 2007 році в окреме житлове приміщення у власність відповідачки із присвоєнням окремого номеру.

За життя батька позивача, починаючи із 2007 року відповідачка виокремила із спільної часткової власності із колишнім чоловіком, спадкоємцем якого є позивач, частину житлового будинку, після поділу цього будинку в 1988 році в судовому порядку.

В технічному паспорті виготовленому в 2024 році, зазначено про розміщення за адресою АДРЕСА_1 житлового будинку, право власності за яким визнано за позивачем ОСОБА_1 .

Суд звертає увагу, що інформації з приводу перебування у спільній частковій власності у позивача та відповідача, на момент звернення до нотаріуса та до суду в 2024, житлового будинку розташованого саме по АДРЕСА_1 учасниками справи не надано.

Як і не надано доказів того, що колишній чоловік відповідачки не був обізнаний про звернення ОСОБА_9 до органу місцевого самоврядування в 2007 році для оформлення права власності із виокремленням частки за нею майна, відповідно до рішення суду від 1988 року.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону (тут і далі - в редакції, чинній на момент звернення до суду з позовом) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації (частина друга статті 3 Закону).

Суд звертає увагу, що позивач не надав суду належної та допустимої інформації з приводу того, що він отримавши рішення суду від 23.12.2019, здійснив реєстрацію права власності на частину житлового будинку по АДРЕСА_1 , у відповідному Державному реєстрі.

Також він не надав жодної інформації з приводу перебування в його власності чи користуванні земельної ділянки на якій, як він стверджує, перебуває його частина житлового будинку в с.Серафинці.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

У відповідності до статті 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом.

У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.

Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки.

Питання щодо поділу майна, що є у спільній частковій власності, врегульовано статтею 367 ЦК України, у відповідності до якої майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Виходячи з аналізу змісту наведених норм права, поняття «поділ» та «виділ» не є тотожними. При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. При виділі частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, - тоді має місце поділ спільного майна. Тобто, поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд, про що зазначив у постановах від 19 травня 2021 року у справі № 501/2148/17 (провадження № 61-22087св19), від 28 липня 2021 року у справі № 310/7011/17 (провадження № 61-7153св20), від 29 червня 2022 року № 495/3521/18 (провадження № 61-18535св21).

Згідно з частиною третьою статті 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності; у разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Враховуючи вищенаведене, судом критично оцінюються покликання представника позивача, що єдиною перешкодою у відчуженні належного позивачу майна є перебування у власності відповідачки житлового будинку по АДРЕСА_1 , який раніше до 2007 року був під одним номером 4 і перебував в спільній частковій власності між відповідачкою та її колишнім чоловіком.

Оскільки ці твердження не підтверджені будь-якими належними та допустимими доказами.

А відповідачка в 2007 році реалізувала своє право на виокремлення частини житлового будинку, який був раніше у спільній частковій власності із її колишнім чоловіком, оформивши на нього право власності на підставі рішення суду від 20.07.1988 справа №2-41, після поділу в судовому порядку спільного майна із колишнім чоловіком, спадкоємцем якого є позивач.

Доказів того, що батько позивача, після смерті якого він оформив право власності в судовому порядку на майно, яке належало його покійному батькові після розлучення із відповідачкою в 1988 році, мав перешкоди в оформленні (реєстрації) права власності на свою частку в житловому будинку по АДРЕСА_1 , позивачем не надано.

Як і не надано доказів, що починаючи із 2007 року з часу виділення відповідачкою своєї частки в житловому будинку у окрему власність, до моменту смерті в 2018 році, батько позивача мав будь-які перешкоди у користуванні своєю частиною житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Не надано ним і доказів існування перешкод у нього особисто на даний час для оформлення належним чином права власності на майно, яке він успадкував після смерті батька, що було до 2007 року у спільній частковій власності його батька та батькової колишньої дружини, яка є відповідачкою по даній справі. Оскільки отримавши рішення суду він не здійснив державної реєстрації успадкованого майна відповідно до вимог чинного законодавства.

Також позивач зазначаючи в позові про бажання припинення спільної часткової власності позивача та відповідача на житловий будинок по АДРЕСА_1 не надає належних доказів про перебування на момент звернення до суду у їх спільній частковій власності такого житлового будинку.

Як і не надає будь-яких доказів, що в нього виникають перешкоди у відчуженні частини житлового будинку яка перебуває у спільній частковій власності із відповідачкою, внаслідок неправомірних дій з боку самої відповідачки.

Не надає позивач і доказів необхідності повторного визнання права власності в судовому порядку, на частину житлового будинку, право власності на яке він набув після смерті свого батька згідно рішення суду від 23.12.2019.

Висновки суду за результатами розгляду.

Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа - добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року (заява № 29979/04), «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року (заява № 43768/07)).

Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 , який отримавши рішення суду про визнання за ним права власності на нерухоме майно в 2019 році в порядку спадкування після смерті батька, не здійснивши його подальшої реєстрації у відповідному Державному реєстрі, та маючи намір відчужити це майно, отримавши постанову нотаріуса про відмову у здійсненні нотаріальної дії, звернувшись до відповідачки ОСОБА_2 не знайшли своє ствердження, а тому у їх задоволенні слід відмовити за безпідставністю.

Інші, наведені позивачем доводи в обґрунтування своєї позицій, не спростовують наведених висновків суду. Як зазначає Європейський суд з прав людини в своїй усталеній практиці, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року).

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. ст. 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Візінський Василь Васильович, до ОСОБА_2 про припинення спільної часткової власності - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Місце проживання позивача ОСОБА_1 - АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Місце реєстрації проживання відповідача ОСОБА_2 - АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Повний текст судового рішення складено 27.11.2024.

Суддя: Гайдич Р. М.