Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №338/697/24

24 липня 2024 року Богородчанський районний суд

Івано-Франківської області

в складі: головуючого - судді Решетова В. В.,

з участю секретаря Остапишин І. Р.,

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Богородчани цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась в суд із позовною заявою до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно, яке складається з житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , який вважався господарським двором, головою якого була її мати ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , після смерті якої відкрилася спадщина на вищевказане майно, і яка залишила на її ім`я заповіт. Крім того право у спадщині, як член господарського двору має син позивачки ОСОБА_3 .

Позивач, з метою оформлення спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , звернулась в нотаріальну контору.

Нотаріус 16 квітня 2024 року відмовила їй у вчиненні даної нотаріальної дії мотивуючи тим, що спадкове майно, а саме житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , відноситься до суспільної групи «колгоспний двір» на яке мають право всі члени колгоспного двору, а померла ОСОБА_4 була лише голововою колгоспного двору. Разом з цим, у свідоцтві на право власності, інших власників будинку, а також розмір належних їм часток у спільному майні, в тому числі частки належної померлій ОСОБА_4 , не визначено і право власності не зареєстровано, а тому неможливо встановити всіх співвласників та їх частки у житловому будинку.

Відповідно до довідки виданої 22 травня 2024 року Горохолинським старостинським округом №1 Богородчанською селищною радою, згідно записів в погосподарських книгах села, в склад зареєстрованих на проживання по АДРЕСА_1 входили: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , - голова господарства, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 дочка, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 онук та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_5 онука.

Таким чином станом на 15 квітня 1991 року в господарстві ОСОБА_4 було двоє членів колгоспного двору і кожний мав право частку в спільному майні.

Враховуючи, те що відповідач ОСОБА_3 відмовляються від прийняття спадщини на користь відповідача, а також те що в нотаріальному порядку не можливо визнати право власності, просить визнати за нею право власності за житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 , який вважався господарським двором.

Позивач та представник позивача в ході розгляду справи позов підтримали та просили його задовольнити, з підстав зазначених у позові.

Відповідач в судове засіданні не з`явився, надав заяву про розгляд провадження без його участі. Вході підготовчого судового засідання позовні вимоги визнав повністю, не заперечував проти їх задоволення.

З огляду на зазначені обставини суд розглядає справу на підставі наявних у ній матеріалів.

Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини.

Згідно свідоцтва про право власності від 03.01.1992 року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Богородчанської районної ради народних депутатів №178 від 08.08.1990 р., встановлено, що житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 , який вважався господарським двором, головою якого була ОСОБА_4 (а.с. 8).

Разом, з тим згідно виписки з погосподарської книги №9 за 1991-1995, власником будинковолодіння, розташованого в АДРЕСА_1 являється ОСОБА_4 . Дане будинковолодіння являється колгоспним двором. За вказаною адресою були зареєстровані та проживали ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , - голова господарства, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 дочка, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 онук та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_5 онука (а.с. 40).

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 13), яка залишила на ім`я позивачки ОСОБА_1 заповіт, посвідчений секретарем Горохолинської сілької ради №2 від 10.02.2015р. (а.с.5).

Згідно відмови приватного нотаріуса Івано-Франківського районного нотаріального округу Івано-Франківської області від 16.04.2024р. вбачається, що позивачу у справі ОСОБА_1 , відмовлено у видачі свідоцтва про право власності, оскільки свідоцтвом про право власності на жилий будинок від 03 січня 1992 року виданим виконавчим комітетом Горохолинської сільської ради, не визначено інших власників будинку, а також розмір належних їм часток у спільному майні, в тому числі частки належної померлій ОСОБА_4 , а також право власності не зареєстровано, а тому неможливо встановити всіх співвласників та їх частки у житловому будинку (а.с. 4).

Позивач, звертаючись до суду з даним позовом просить визнати за нею право власності на майно колишнього колгоспного двору, яке не може оформити, в зв`язку з відсутністю рішення сільської ради про визначення часток в майні колгоспного двору.

Відтак, судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини щодо права власності, які регулюються положеннями Цивільного кодексу УРСР 1963 року щодо колишнього колгоспного двору.

Вирішуючи спір суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до роз`яснень, що викладені в пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69.

Судом встановлено, що спірний будинок АДРЕСА_1 відносився до суспільної групи господарств колгоспний двір та членами цього двору були ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , - голова господарства, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 дочка, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 онук, які станом на 15.04.1991 проживали та були прописані там і були членами цього двору, мають право на частку в праві сумісної власності на підставі статей 120, 123 ЦК УРСР та виходячи з встановленої ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР рівності часток усіх членів колгоспного двору, розмір часток кожного з них становить по 1/3 кожного.

Після смерті матері позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , її 1/3 частка майна перейшла до спадкоємця за заповітом, а саме доньці ОСОБА_1 . В свою чергу особисто позивачці - ОСОБА_1 належить 1/3 частка майна, як члену колгоспного двору.

За правилами ст. 392 ЦК України власник може пред`явити позов про визнання його права власності у випадку відсутності у нього документа, який засвідчує його право власності.

Беручи до уваги наведені вище обставини справи та те, що позивачкою ОСОБА_1 на момент існування колгоспного двору не було оформлено право власності на належну їй частину в майні домоволодіння, а також те, що вона позбавлена в позасудовому порядку на оформлення таких прав, то суд дійшов висновку, що за позивачем необхідно визнати право власності на 1/3 частини у майні колишнього колгоспного двору, яка визначена судом вище та належала їй особисто, як члену колгоспного двору.

Разом з тим, вирішуючи позовну вимогу ОСОБА_1 в частині визнання права власності в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_4 , суд встановив наступне.

Між сторонами виникли правовідносини, які є спадковими та регулюються Книгою шостою Спадкове право Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування згідно зі ст. 1217 ЦК України здійснюється за заповітом або за законом.

Як зазначено у ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до положень ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно правового висновку викладеного у постанові ВС від 25.03.2020 року у справі № 305/235/17, доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: зокрема довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

З встановлених судом обставин справи встановлено, що спадкодавець ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 і з нею на момент смерті була зареєстрована спадкоємця першої черги, зокрема донька ОСОБА_1 . Відтак вона прийняла спадщину згідно ч. 3 статті 1268 ЦК.

Таким чином, судом встановлено, що спадкодавець ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка залишила на ім`я ОСОБА_1 . заповіт, посвідчений секретарем Горохолинської сільської ради №2 від 10.02.2015 р., яким заповіла все належне їй майно, в тому числі і 1/3 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що відносився до колгоспного двору, який знаходиться по АДРЕСА_1 .

09.12.2020р. ОСОБА_1 звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відтак вона прийняли спадщину згідно статті 1269 ЦК у 1/3 частині майна.

А тому, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають до часткового задоволення, та визнанні за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що відносився до колгоспного двору, який знаходиться по АДРЕСА_1 , як члена колгоспного двору.

Крім того, також на 1/3 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що відносився до колгоспного двору, який знаходиться по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки ОСОБА_1 має право лише на 1/3 частину спадкового майна.

На решту 1/3 частину майна має право відповідач ОСОБА_3 , як член колгоспного двору, житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться по АДРЕСА_2 .

Щодо зазначення у виписці з погосподарської книги №9 за 1991-1995 року від 22.05.2024 року № 69/11,01-35 (а.п. 40) онуки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , то розгляд даного провадження судом жодним чином не зачіпає її прав та інтересів, оскільки вона не є членом колгоспного двору та народилась вже після 15 квітня 1991 року та не набула права на частку в майні колгоспного двору.

Крім того, згідно роз`яснення Пленуму Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Оскільки вході розгляду справи відповідач визнав позов у повному обсязі про що подав відповідну заяву, але суд вважає що таке визнання суперечить закону і порушує права, свободи, інтереси самого відповідача, тому суд вважає, що визнання позову не підлягає прийняттю, а позов підлягає частковому задоволенню.

Враховуючи той факт, що позивачка позбавлена можливості оформити свої спадкові права на спадкове майно у нотаріальному порядку, хоча таке майно належить їй в порядку спадкування, то суд дійшов до висновку, що таке право підлягає судовому захисту шляхом визнання права власності на спадкове майно у відповідній частині.

Керуючись ст. 1216-1218, 1261, 1268, 1267 ЦК України, ст. 4, 10, 12, 13, 76-81, 89, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно, задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на 2/3 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що відносився до колгоспного двору, який знаходиться по АДРЕСА_1 .

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного судупротягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В. Решетов