П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2024 року м. Київ

Справа № 756/3437/24

Провадження: № 22-ц/824/14686/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О.,

суддів Нежури В. А., Соколової В. В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал»

на заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 28 травня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Войтенко В. В.

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором,

у с т а н о в и в:

У березні 2024 року ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» (далі- ТОВ «ФК «Кредит-капітал») звернулося до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 10.08.2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №4021270, відповідно до умов якого, кредитор надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 7 000 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом та строком на 30 днів. ТОВ «МІЛОАН» усі зобов`язання, які були покладені на нього згідно істотних умов договору виконав в повному обсязі, а саме видав кредит у розмірі, встановленому договором. 09.02.2022 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ФК «Кредит-капітал» укладено договір відступлення права вимоги №80-МЛ, у відповідності до умов якого ТОВ «МІЛОАН» відступило ТОВ «ФК «Кредит-капітал» право вимоги від відповідача коштів за кредитним договором від 10.08.2021 року, право на одержання яких належить ТОВ «МІЛОАН», а ТОВ «ФК «Кредит-капітал» набуло право вимоги грошових коштів від ОСОБА_1 , який належним чином не виконував свої зобов`язання за вищевказаним кредитним договором, внаслідок чого, станом на дату подання позовної заяви утворилась заборгованість у розмірі 13 405,71 грн, яка складається з: 4 965 грн - заборгованість за тілом кредиту; 8 440,71 грн - заборгованість за відсотками. У зв`язку із вищевикладеним, просило стягнути з відповідача заборгованість за вищевказаним договором у загальному розмірі 13 405,71 грн, а також судові витрати.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 28 травня 2024 року позов ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 4 965 грн.

В задоволенні інших вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал суму судового збору в розмірі 1120 грн. 36 коп.

Не погодившись із таким судовим рішенням в частині незадоволених позовних вимог, ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» в особі генерального директора Хробака М. Р. подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процессуального права та неправильне застосування норм матеріального права рішення суду просив скасувати та ухвалити нове, яким стягнути з ОСОБА_1 відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 8 440, 71 грн.

На обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення процентів, нарахованих після спливу строку кредитування, належним чином не дослідив умови кредитного договору, зокрема, договір про споживчий кредит № 4021270 встановлює порядок та строк нарахування процентів за наданим кредитом і після тридцятиденного строку кредитування.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 02 вересня 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі та справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

За правилом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення у справі оскаржується лише в частині незадоволених позовних вимог, а тому в іншій частині не переглядається.

Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, 10.08.2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 4021270 (а. с. 15-19).

Відповідно до умов договору ОСОБА_1 шляхом перерахування грошових коштів на його банківський рахунок (банківська картка) надано кредит у розмірі 7 000 грн (а. с. 22).

Згідно п.1.3 договору кредит надається строком на 30 днів, з поверненням 09.09.2021 року, а проценти за користування кредитом становлять 21 грн.

09.02.2022 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення права вимоги №80-МЛ, у відповідності до умов якого ТОВ «МІЛОАН» відступило позивачу право вимоги від відповідача коштів за кредитним договором від 10.08.2021 року, право на одержання яких належить ТОВ «МІЛОАН», а позивач набув право вимоги грошових коштів від відповідача (а. с. 27-31).

Проте, ОСОБА_1 належним чином не виконав умов договору позики у встановлений строк.

Так, станом на день звернення до суду позивачем нараховано заборгованість у розмірі 13 405,71 грн., яка складається з: 4 965 грн - заборгованість за тілом кредиту; 8 440,71 грн - заборгованість за відсотками.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення відсотків за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з того, що заявлені позивачем до стягнення суми процентів значно перевищують суми процентів, які передбачені умовами договорів позики (кредиту) у межах погоджених строків користування грошовими коштами.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

При цьому, право дострокового повернення означає, що кредитор вимагає виконання зобов`язання до настання строку виконання, визначеного договором.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

Вказаний висновок підтверджено Верховним Судом у постанові від 18 січня 2023 року у справі № 686/13446/15 (провадження № 61-18379св21).

Як зазначено вище, 10.08.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 був укладений договір про споживчий кредит № 4194225, за умовами якого відповідач отримав в кредит грошові кошти у розмірі 7 000 грн на строк 30 днів, тобто, до 09.09.2021 року.

Пунктом 1.5.2 кредитного договору передбачено, що проценти за користування кредитом складають 21 грн і нараховуються за ставкою 0,1 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.

При цьому, у пункті 1.6 кредитного договору сторонами визначено, що стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.

Тип процентної ставки за цим договором - фіксована. Особливості нарахування процентів визначені в пунктах 2.2 (плата за кредитом), 2.3 (пролонгація строку кредитування) цього договору.

Отже, за змістом вищевказаних вимог закону та умов кредитного договору строк повернення всієї суми кредиту, відсотків та комісії настав 09.09.2021 року й саме в межах цього строку ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» мало право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а після закінчення строку кредитування - вимагати сплати сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України.

Ураховуючи те, що кредитором нараховано передбачені договором проценти за користування кредитом вже після закінчення строку дії кредитного договору, колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що до стягнення з відповідача підлягають відсотки, лише в межах дії кредитного договору, тобто, у розмірі 21 грн, які відповідно до розрахунку наданого позивачем були сплачені

ОСОБА_1 2.2.3 зокрема, передбачено, що після строку кредитування (з урахуванням пролонгацій) нарахування процентів за користування кредитом припиняється. Розмір стандартної ставки не може бути збільшено Товариством без письмової згоди позичальника.

Доказів того, що кредитний договір № 4194225 від 10.08.2021 року був пролонгований позивачем не надано.

Отже, доводи позивача про необхідність нарахування процентів за користування кредитом по день фактичного повернення кредиту незалежно від закінчення строку дії кредитного договору не ґрунтуються на нормі закону. Колегія суддів відмічає, що у разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту після прострочення виконання грошового зобов`язання нараховуються проценти за порушення грошового зобов`язання у розмірі, визначеному законом або договором (частина друга статті 625 ЦК України), проте таких вимог у межах даної справи пред`явлено не було.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення («Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Окрім того, апеляційна скарга за своїм змістом є повторенням правової позиції, викладеної в позовній заяві, аргументи якої знайшли належну оцінку в рішенні суду першої інстанції. Доводів на спростування висновків суду апеляційна скарга не містить.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції повно і всебічно досліджено наявні у справі докази та дана їм належна правова оцінка, правильно встановлено обставини справи, в результаті чого ухвалено законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 369, 374, 375, 382-384 України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» залишити без задоволення.

Заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 28 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т. О. Невідома

Судді В. А. Нежура

В. В. Соколова