ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2844/24 Справа № 204/3015/22 Суддя у 1-й інстанції - Самсонова В. В. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Городничої В.С., Красвітної Т.П.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу

за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО"

на рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 18 жовтня 2023 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" про стягнення недоплаченого страхового відшкодування, пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 18 травня 2021 року о 09 годині 45 хвилин на перехресті вул. Макарова та вул. Павла Чубинського у м.Дніпро, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Citroen СЗ», д.р.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та транспортним засобом «Lexus IS 200Т», д.р.н. НОМЕР_2 під його керуванням, внаслідок чого транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень.

Постановою Красногвардійського районною суду м. Дніпропетровська від 10.06.2021 року, справа № 204/4062/21 ОСОБА_2 визнано винною особою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 застрахована в ПрАТ «СК «ВУСО» згідно поліса ОСЦПВВНТЗ № ЕР/201485037, відповідно до якого 12 серпня 2021 року ПрАТ «СК «ВУСО» здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 71570,01 грн. без його згоди.

Вказує, що не погодився із розміром страхового відшкодування 16 серпня 2021 року направив скаргу до Національного банку України на дії страхової компанії щодо визначення розміру виплати страхового відшкодування та просив надати документи на підставі яких було визначено розмір страхового відшкодування.

Листом від 13 вересня 2021 року Національний банк України повідомив, що страхове відшкодування виплачено на підставі звіту № 26992 від 31 травня 2021 року оцінювача ОСОБА_3 , яким визначено розмір матеріального збитку в результаті пошкодження його автомобіля «Lexus IS 200Т», д.р.н. НОМЕР_2 , копію якого Національний банк України не надіслав.

Вказує, що особисто оглядав пошкоджений транспортний засіб автомобіль «Lexus IS 200Т», д.р.н. НОМЕР_2 представник страховика ОСОБА_4 , про що склав протокол огляду, оцінювач ОСОБА_3 автомобіль не оглядала.

Вказує, що за власні кошти ним було замовлено проведення незалежної судової експертизи, судовий експерт ОСОБА_5 особисто оглядав пошкоджений транспортний засіб «Lexus IS 200Т», д.р.н. НОМЕР_2 , робив відповідні заміри та фотографії та склав висновок № 0206/21 від 02 червня 2021 року, згідно якого вартість відновлювального ремонту, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу замінюваних складових частин, колісного транспортного засобу автомобіля «Lexus IS 200Т», д.р.н. НОМЕР_2 , складає 84681,05 грн.

Оскільки ПрАТ «СК «ВУСО» без будь-яких вмотивованих підстав йому недоплатив страхове відшкодування в розмірі: 13111,04 грн., що розраховується наступним чином: 84681,05 грн. - 71570,01 грн.- 0,00 грн., де 84681,05 грн. - вартість матеріального збитку відповідно до висновку експерта ОСОБА_5 ; 71570,01 грн. - фактично сплачене страхове відшкодування; 0,00 грн. - франшиза, сума основного зобов`язання складає 13111,04 грн., та за період з 22 серпня 2021 року по 22 грудня 2021 року підлягає стягненню з урахуванням 3% річних у розмірі 131,00 грн. та втрат від інфляції у розмірі 383,85 грн.

Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 18 жовтня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ПрАТ «СК «ВУСО» на користь ОСОБА_1 суму страхового відшкодування у розмірі 16396,68 грн., пеню у розмірі 936,63 грн., інфляційні збільшення у розмірі 581,30 грн., 3% річних у розмірі 165,76 грн., витрати на оплату послуг експерта у розмірі 1800,00 грн. та проведення судової експертизи у розмірі 7550,80 грн., витрати зі сплати судового збору у розмірі 992,40 грн., та на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано наявністю правових підстав для стягнення з ПрАТ «СК «ВУСО» суми недоплаченого страхового відшкодування, що складає різницю між фактичним розміром завданої шкоди і страховою виплатою, враховуючи право позивача на відшкодування шкоди, з урахуванням висновку проведеної судової транспортно-товарознавчої експертизи № 7160-22 від 03 березня 2023 року у розмірі 16396,68 грн. (87966,69 грн. - 71570,01 грн.), та наявністю підстав про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат у розумінні положень ст. 625 ЦК України з одночасним відшкодуванням витрат на оплату послуг експерта у розмірі 1800,00 грн., витрат за проведення судової експертизи у розмірі 7550,80 грн. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн., які підтверджені належними та допустимими доказами у справі.

Не погодившись з рішенням суду ПрАТ «СК «ВУСО», звернулося з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просило рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції неповно встановлені обставини у справі, що мають значення для справи. Вказує, що суд першої інстанції не звернув уваги, що страховик перерахував на рахунок приватного підприємця ФОП ОСОБА_6 страхове відшкодування у сумі 71570,01 грн. для проведення відновленого ремонту, відшкодування збитків та захисту майнових прав страхувальника (завдавача шкоди), а це свідчить про те, що зобов`язання страховика є припиненими, належним його виконанням. Вказує, що призначення і проведення судової експертизи, за результатами, якої складено відповідний висновок № 7160-22 від 03 березня 2023 року, яку долучено до матеріалів справи і покладені в основу судового рішення, відбулося з порушенням процесуальних норм та неправильного застосування матеріального законодавства, тому така експертиза є неналежним доказом і не відповідає приписам ст. ст. 77,79 ЦПК України. На вказане суд першої інстанції належної уваги не звернув та дійшов до помилкового висновку про стягнення різниці страхового відшкодування, яке і стало підставою для нарахування та стягнення пені, 3% річних, інфляційних втрат та витрат на проведення експертизи. Вирішуючи питання про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн., суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку, оскільки вказані витрати не підтверджені належними та допустимими доказами та були вирішені без врахування позиції відповідача.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно із статтею 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Судом встановлено, що 18 травня 2021 року о 09 годині 45 хвилин у м. Дніпрі на перехресті вул. Макарова та вул. Чубинського, біля буд. 14 по вул. Макарова водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом CITROEN C3, номерний знак НОМЕР_1 , виконував обгін та скоїв зіткнення з транспортним засобом Lexus IS 200T, номерний знак НОМЕР_3 , яким керував водій ОСОБА_1 , що рухався в попутному напрямку та повертав ліворуч на вул. Павла Чубинського.

Водій ОСОБА_2 порушив п. 14.6, 14.6А Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП.

Постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10 червня 2021 року у справі № 204/4062/21 визнано ОСОБА_2 винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно з ч.ч. 4, 6 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено автомобіль Lexus IS 200T, номерний знак НОМЕР_3 , чим завдані матеріальні збитки власникові ОСОБА_1

12 серпня 2021 року ПрАТ "СК "ВУСО" виплатило страхове відшкодування на рахунок ФОП ОСОБА_6 у розмірі 71570,01 грн., розмір якого не був узгоджений з ОСОБА_1 .

З метою визначення розміру збитку заподіяного в результаті пошкодження автомобіля Lexus IS 200T, номерний знак НОМЕР_3 , ОСОБА_1 звернувся до судового експерта ОСОБА_5 .

Згідно висновку експерта № 0206/21 від 02 червня 2021 року вартість матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу - автомобіль - Lexus IS 200T, номерний знак НОМЕР_3 , пошкодженого в наслідок дорожньо - транспортної пригоди складає 84681,05 грн.

Також, на замовлення відповідача, ТОВ «ФК» Фаворит-Ассистенс» здійснено оцінку вартості (розміру) збитків, відповідно до звіту № 26992 від 31 травня 2021 року визначено, що вартість збитку заподіяних пошкодженням транспортного засобу Lexus IS 200T, номерний знак НОМЕР_3 , внаслідок його пошкодження, за станом на дату оцінки, становить 71570,01 грн.

Згідно із статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами 1, 2 статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є зокрема діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до частини 2 статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Пунктами 5, 6 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01 березня 2013 року визначено, що джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов`язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема у випадках, передбачених у статті 37 цього Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Статтею 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності вказаний Закон визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Так, згідно із пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У відповідності до змісту статті 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Пунктами 34.1. 34.4. статті 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції станом на дату спірних правовідносин) передбачено, що страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). Для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися експерти або юридичні особи, у штаті яких є експерти.

За змістом пункту 35.1. статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися, у тому числі зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують.

Згідно із пунктом 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про ДТП, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у т.ч. шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2018 року, прийнятій за результатами розгляду справи № 914/881/17, звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності (частина перша статті 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в України». Системний аналіз наведених норм чинного законодавства свідчить про те, що звіт про оцінку майна є документом, який фіксує дії суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо оцінки майна, здійснювані ним у певному порядку та спрямовані на виконання його професійних обов`язків, визначених законом і встановлених відповідним договором. Звіт про оцінку майна не створює жодних правових наслідків для учасників правовідносин з оцінки майна, а лише відображає та підтверджує зроблені суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання висновки і його дії щодо реалізації своєї практичної діяльності.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» замовники оцінки повинні забезпечити доступ суб`єкта оціночної діяльності до майна, що підлягає оцінці на законних підставах, отримання ним необхідної та достовірної інформації про зазначене майно для проведення оцінки.

Отже, виходячи з вищевикладених норм, складанню звіту про оцінку розміру збитків, в будь-якому випадку, передує ознайомлення з об`єктом оцінки шляхом доступу до нього.

До схожих за змістом висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 19 грудня 2019 року у справі № 211/2171/15; від 01 жовтня 2020 року у справі № 2-2394/10; від 15 жовтня 2020 року у справі № 917/628/17.

Як вбачається з матеріалів справи, звіт наявний ТОВ «ФК» Фаворит-Ассистенс» № 26992 від 31 травня 2021 року не містить посилання про те, що оцінювачем особисто оглянуто колісного транспортного засобу. При цьому, відсутні будь-які конкретні посилання на перелік таких матеріалів та вказівку на дані спеціаліста, який проводив такий огляд, тобто незрозуміло, якими саме вихідними даними керувався оцінювач при складанні вищезазначеного Звіту, який слугував для розрахунку розміру матеріального збитку.

Пунктом 4.4. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України 24листопада 2003 року №142/5/2092 передбачено, що у звіті (акті) або висновку експерта (експертного дослідження) про оцінку КТЗ зазначається така інформація: а)повне найменування суб`єкта оціночної діяльності, його місцезнаходження, телефон (факс), номер та термін дії сертифіката суб`єкта оціночної діяльності; б) дата надходження матеріалів для оцінки і дата підписання звіту (акта), висновку; в) найменування юридичної особи або прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи, яка призначила (замовила) оцінку КТЗ; г) питання (завдання), що поставлені перед оцінювачем (експертом)(метаоцінки); ґ) назва об`єкта (об`єктів), представленого для оцінки; д)найменування юридичної особи (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи), місцезнаходження (місцепроживання) власника майна та його майнові права на КТЗ; е) відомості про фізичну особу, що здійснює оцінку КТЗ: посада, прізвище, ім`я, по батькові, освіта, спеціальності (загальна й оціночна за напрямом програми базової підготовки), стаж роботи за цими спеціальностями, учений ступінь і вчене звання (занаявності), номер, дата видачі кваліфікаційного свідоцтва та посвідчення про підвищення кваліфікації; є)інформація, що має значення для виконання оцінки, з посиланням на джерела її отримання; ж) клопотання оцінювача, експерта про надання додаткових матеріалів, результати їх розгляду (якщо це мало місце); з) перелік використаних довідкових джерел інформації, літератури із зазначенням основних бібліографічних даних (найменування, автори, місце та рік видання); и) дані про час та місце проведення огляду КТЗ оцінювачем (експертом); і) відомості про осіб, які брали участь в огляді об`єкта оцінки, якщо їх участь обумовлена призначенням оцінки або договором про виконання оцінки; ї) ідентифікаційні дані КТЗ відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічного паспорта) або з копій цих документів; й)показання одометра (тахографа)КТЗ або лічильника мотогодин (за наявності); к) результати візуального огляду щодо відповідності (невідповідності)номерів кузова, шасі ,інших складових частин записам у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу (технічному паспорті) або в інших документах; л) відомості про комплектність та укомплектованість КТЗ; м) відомості про склад оновлених складників КТЗ, інформаційні ознаки виконаного відновлювального ремонту, інші обставини, які мають значення для розв`язання поставлених питань; н) відомості про виявлені підчас огляду дефекти, пошкодження, а також обґрунтування засобів і обсягу відновлювальних робіт з їх усунення чи інших способів урахування дефектів; о) перелік обмежень щодо застосування результатів оцінки та припущення, у межах яких проводилася оцінка; п) викладення змісту використаних методичних підходів, методів, оціночних процедур та відповідних розрахунків; р)висновок про вартість майна або висновок про результати автотоварознавчої експертизи (експертного дослідження); с) додатки, які становлять невід`ємну частину звіту (акта), висновку експерта (експертного дослідження) про оцінку і містять дані стосовно технічного стану КТЗ (його складників), їх фотографічні зображення і дані, що підтверджують припущення та розрахунки. У додатках також може бути графічна розгортка побудови пошкодженого або розукомплектованого КТЗ з відображенням характеру пошкоджень або протокол технічного огляду з посиланням на характер і обсяг його пошкодження.

Відповідно до пункту 5.1. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України 24 листопада 2003 року №142/5/2092 (в редакції на момент спірних правовідносин) технічний огляд КТЗ оцінювачем (експертом) являє собою початковий етап дослідження, який дає змогу органолептичними методами визначити ідентифікаційні дані КТЗ; його комплектність; укомплектованість; технічний стан, обсяг і характер пошкоджень; пробіг за одометром, інші показники на момент технічного огляду, необхідні для оцінки майна. Визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його огляду особисто експертом, який складає висновок, можливе тільки за рішенням органу (особи), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), у разі надання ним даних, необхідних для проведення дослідження.

З огляду на порушення процедури проведення оцінки збитків оцінювачем, який всупереч вимогам Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, особисто не оглядав пошкоджений транспортний засіб, судом не було прийнято в якості належного та допустимого доказу Звіт ТОВ «ФК» Фаворит-Ассистенс» № 26992 від 31 травня 2021 року.

Разом з цим, судом першої інстанції було задоволено клопотання позивача про призначення авто-товарознавчої експертизи, на вирішення якої поставлено питання: яка величина матеріального збитку станом на 18 травня 2021 року, заподіяної колісному транспортному засобу автомобілю Lexus IS 200Т, д.р.н. НОМЕР_2 , пошкодженому в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що мале місце 18 травня 2021 року?

За результатами проведення судової транспортно - товарознавчої експертизи, складений висновок експерта №7160-22 від 03 червня 2023 року за змістом якого, величина матеріального збитку станом на 18 травня 2021 року, заподіяної колісному транспортному засобу Lexus IS 200T, номерний знак НОМЕР_3 , пошкодженому в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що мало місце 18 травня 2021 року складає 87966,69 грн.

Отже, з урахуванням всіх обставин справи, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про необхідність врахування висновку експерта, складеного за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи щодо вартості матеріального збитку, зроблений на підставі судової експертизи, розмір якого складає 87966,69 грн.

Враховуючи право позивача на відшкодування шкоди, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення з відповідача суми недоплаченого страхового відшкодування з урахуванням висновку експерта №7160-22 від 03 червня 2023 року у розмірі 16396,68 грн., що складає різницю між загальним розміром матеріального збитку у розмірі 87966,69 грн. та частково сплаченої відповідачем суми страхового відшкодування у розмірі 71570,01 грн.).

Вищенаведені витрати знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку з частковим невиконанням своїх зобов`язань ПрАТ «СК «ВУСО», у зв`язку з чим позивачем було понесено витрати за оплату послуг експерта у розмірі 1800,00 грн., що підтверджується квитанції від 02 червня 2021 року, відповідно до якого позивач сплатив за послуги з визначення суми матеріального збитку, та витрати понесені позивачем на проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи у розмірі 7550,80 грн., а тому такі витрати мають бути відшкодовані відповідачем.

Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із статтею 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, за якою страховик бере на себе зобов`язання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначенні строки та виконувати інші умови договору.

Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно частини 3 статті 530 ЦК України визначено, що якщо кожна зі сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Отже, грошовим слід вважати зобов`язання, що складається, зокрема, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити кошти на користь кредитора.

Саме до таких грошових зобов`язань належить укладений договір про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оскільки він установлює ціну договору - страхову суму.

З огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини 2 статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 07 червня 2017 року № 6-282цс17 та підтверджена висновком Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18).

При цьому Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі №910/10156/17 (провадження № 12-14гс18) вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

У пункті 21 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ» від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам дано роз`яснення про те, що при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина 2 статті 625 ЦК України).

Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

Крім того, у пункту 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Отже, суд дійшов висновку про наявність підстав для покладання на відповідача обов`язку по стягненню пені у розмірі 936,63 грн., інфляційного збільшення у розмірі 581,30 грн. та 3% річних у розмірі 165,76 грн.

Згідно із п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Пунктом 2 частини 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що у разі задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача.

Верховний Суд у постанові від 21 січня 2021 року у справі № 280/2635/20 висловив свою позицію про те, що для цілей відшкодування витрат на правову допомогу заявник може використовувати будь-який документ, який свідчить про фактичне понесення таких витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, правову допомогу позивачу у зазначеній цивільній справі на підставі договору про надання правової допомоги від 05 травня 2022 року надавало Адвокатське Бюро «Демарчук Миколи «Центр правового врегулювання» в особі адвоката Демарчука М.В., який діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Серії ПТ №3038 від 08 жовтня 2019 року.

Згідно із положеннями п. 4.2. договору про надання правової допомоги за правову допомогу, передбачену в розділі 1 договору клієнт сплачує адвокатському бюро винагороду (гонорар). Розмір винагороди адвокатського бюро при наданні правової допомоги, а також умови та порядок розрахунків, визначаються сторонами в додатках до цього договору та актах.

Додатком №1 від 05 травня 2022 року до договору про надання правової допомоги від 05 травня 2022 року сторони узгодили обсяг та вартість послуг у фіксованому розмірі 6000 грн.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у своїй постанові від 16 квітня 2020 року у справі №727/4597/19 зазначив про те, що аналіз спеціального законодавства щодо діяльності адвоката дає право зробити висновок про те, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа, який повинен надати адвокат при оплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форми такого документа. Врахувавши наведене та той факт, що відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката, ВС дійшов висновку, що адвокат може видати клієнту на його вимогу складений у довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо), який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта.

Також Верховний суд у складі Касаційного адміністративного суду у постановах від 16 травня 2019 року у справі № 823/2638/18 та від 13 грудня 2018 року у справі № 816/2096/17 вказав на те, що від учасника справи вимагаються докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, а не докази обґрунтування часу, витраченого фахівцем у галузі права, тому достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, що саме така кількість часу витрачена на відповідні дії.

Так, на підтвердження витрат на правничу допомогу суду було надано акт приймання-передачі виконаних робіт від 05 травня 2022 року за підписами адвоката Демарчука М.В. та позивача.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, слід виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Такий правовий висновок було зроблено Верховним Судом в постанові від 06 березня 2019 року у справі № 922/1163/18.

Матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката та фактичного понесення нею витрат на правову допомогу у розмірі 6000 грн.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Аналогічний висновок викладено в додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц та в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18.

Отже, за умови дотримання визначеної законом процедури попереднього визначення суми судових витрат, а також порядку подання необхідного об`єму доказів на підтвердження понесених витрат, сторона може розраховувати на відшкодування витрат на правничу допомогу в повному розмірі.

З урахуванням складності справи, співмірності та пропорційності понесених витрат щодо предмета спору, значення справи для сторін, враховуючи обсяг наданих адвокатом послуг, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем дійсно документально доведений факт понесення витрат на правову допомогу, та враховуючи задоволення позову і відсутність заперечень відповідача щодо не співмірності заявлених позивачем витрат на правову допомогу, стягнув з відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн.

Суд першої інстанції, вирішуючи спір по суті, дійшов правильного висновку, що при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума, яка складає різницю між вартістю матеріального збитку та сплаченим на користь позивача розміром страхового відшкодування, з урахуванням витрат на проведення експертизи, інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних за порушення грошового зобов`язання та стягнення пені за прострочення такої виплати.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає його таким, що відповідає фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції в порушення положень процесуального закону прийняв до уваги висновок експерта №7160-22 від 03 червня 2023 року і послався на нього в оскарженому рішенні, як на належний та допустимий доказ, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки у матеріалах справі наявні два звіти по визначенню розміру спричиненої шкоди, які є різними, для встановлення дійсної вартості збитків, у зв`язку з чим судом першої інстанції призначено відповідну судову експертизу, та якщо скаржник не погоджується із висновком експерта №7160-22 від 03 червня 2023 року, то він мав право заявити клопотання про призначення судової експертизи для встановлення розміру спричиненої матеріальної шкоди в іншій експертній установі. Окрім того, колегія суддів звертає увагу, що під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, скаржник своїм правом не скористався.

Твердження скаржника про те, що висновок експерта №7160-22 від 03 червня 2023 рокупо визначенню вартості збитків, спричиненого власнику пошкодженого автомобіля не є допустимим та належним доказом, що підтверджує розмір заподіяної шкоди, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки всупереч положенням статті 81 ЦПК України скаржником не доведено факт завищення висновком експерта №7160-22 від 03 червня 2023 року по визначенню вартості матеріального збитку, спричиненого власнику автомобіля Lexus IS 200T, номерний знак НОМЕР_3 , завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Посилання скаржника на те, що стягнутий розмір витрат на професійну правничу допомогу є завищеним, є безпідставними, оскільки стягнутий розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідає принципу виваженості, необхідності таких витрат та підтверджені належними та допустимими доказами у розумінні норм діючого законодавства.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не в повній мірі встановив дійсні обставини справи та як наслідок зробив неправильний висновок про задоволення позову, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки жодних додаткових обґрунтувань чи нових доказів, що не були подані відповідачем до суду першої інстанції, апеляційна скарга не містить.

Посилання скаржника в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив позов, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи зводяться до викладення обставин справи із наданням коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Отже, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини в справі та правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює та застосував норми права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення.

Відповідно до статті 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, пункту 1 статті 6 Конвенції ( 995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно статті 141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" - залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 18 жовтня 2023 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Суддя: В.С. Городнича

Т.П. Красвітна