Провадження №2/523/117/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" листопада 2024 р. Суворовський районний суд міста Одеси в складі

головуючого - судді Сувертак І.В.

при секретарі Мельніченко Г. О.,

розглянув в відкритому судовому засіданні в залі суду №5 в місті Одесі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_3 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_4 (адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ), інша особа малолітній ОСОБА_5 , про стягнення в солідарному порядку інфляційного збільшення суми боргу та відсотків за договорами позики,

Установив

12 жовтня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з цивільним позовом до ОСОБА_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_3 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_4 (адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ), інша особа малолітній ОСОБА_5 про солідарне стягнення заборгованості інфляційного збільшення суми боргу та відсотків за договорами позики.

В обґрунтування позову позивач вказує, що 23 жовтня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 укладений договір позики на суму 170 000 (сто сімдесят тисяч) гривень.

25 листопада 2013 року між тими же сторонами був укладений ще один договір позики на суму 6100 (шість тисяч сто) доларів США.

На підтвердження укладання договорів позики відповідачем були складені відповідні розписки про отримання суми коштів з процентною ставкою під 2% в місяць. Порядок та строки повернення були обумовлені договорами та зазначені в розписках.

01 травня 2016 року ОСОБА_6 повернув позивачу кошти у розмірі 30 000 (тридцяти тисяч) грн, відсотки отримував щомісячно лише у сумі 4400 грн по квітень 2016 року включно, 3400 грн. - це відсотки по договору від 23 жовтня 2013 року, 1000 грн - це частина відсотків по договору позики від 25 листопада 2013 року.

Іншу частину основного боргу та залишок по відсоткам - ОСОБА_1 не отримував, а тому у зв`язку із невиконанням зобов`язань за договорами, Позивач 10 жовтня 2016 року звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси із відповідним позовом до ОСОБА_6

28 березня 2017 року заочним рішенням Суворовським районним судом м.Одеси позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_6 були задоволенні в повному обсязі.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер, його спадкоємцями стали: дружина - ОСОБА_2 , яка діяла від свого імені, а також в інтересах дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , та мати ОСОБА_4 .

30 травня 2018 року представник ОСОБА_2 подав заяву про скасування заочного рішення.

05 вересня 2018 року ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси заочне рішення від 27.03.2017 року було скасовано, справу призначено до розгляду у загальному порядку.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 02 квітня 2019 року залучено до участі у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , про стягнення суми боргу, як правонаступників ОСОБА_6 - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , діючу в своїх інтересах та в інтересах малолітнього - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеса від 15 червня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 , про стягнення суми боргу було відмовлено.

13 липня 2023 року Постановою Одеського апеляційного суду по справі №523/14221/16-ц апеляційну скаргу ОСОБА_7 було задоволено.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_5 залишено без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 15 червня 2021 року скасовано та ухвалено нове, а саме: стягнуто з ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 (ШПІН НОМЕР_2 ), яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та малолітнього сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 23 жовтня 2013 року у розмірі 140000 грн, відсотки по договору позики від 23 жовтня 2013 року в розмірі 14000 грн, інфляційне збільшення суми боргу у розмірі 157 291 грн, за договором позики від 25 листопада 2013 року у розмірі 157 990 грн, відсотки за договором позики від 25 листопада 2013 року у розмірі 80593 грн, як спадкоємців ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , в межах вартості прийнятого у спадщину майна.

Таким чином, судом було підтверджено наявність боргу спадкоємців у розмірі 140 000 (сто сорок тисяч) грн за борговою розпискою від 23.10.2013 року та у розмірі 157 990 (сто п`ятдесят сім тисяч дев`ятсот дев`яносто) гривень за борговою розпискою від 25.11.2013 року.

На сьогоднішній день даний борг відповідачами не було повернуто, а отже за час звернення до суду, а саме з 10.10.2016 року та по сьогодні дані боргові кошти знецінились та нарахувались відсотки за користування даними грошовими коштами, що і стало підставою для звернення до суду із зазначеним позовом.

Позивач просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку: за договором позики від 23.10.2013 року інфляційне збільшення суми боргу у розмірі 147 699 (сто сорок сім тисяч шістсот дев`яносто дев`ять) гривень 98 коп. та відсотки за договором позики у розмірі 234 279 (двісті тридцять чотири тисячі двісті сімдесят дев`ять) гривень 45 коп.; за договором позики від 25.11.2013 року інфляційне збільшення суми боргу у розмірі 166 679 (сто шістдесят шість тисяч шістсот сімдесят дев`ять) гривень 43 коп. та відсотки за договором позики у розмірі 264 384 (двісті шістдесят чотири тисячі триста вісімдесят чотири) гривні 36 коп., також просив стягнути судовий збір у загальному розмірі 8131 гривень.

19 жовтня 2023 р. провадження по справі відкрито та призначено справу до розгляду у порядку загального позовного провадження. (а.с. 42).

Стороною відповідача ОСОБА_2 адвокатом Шарковою Н. Р. 23 лютого 2024 року подано відзив на позовну заяву. Відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі та просив відмовити у їх задоволенні. (а.с. 66-74).

Стороною відповідача ОСОБА_3 адвокатом Семеновою Н. С. 06 березня 2024 року подано відзив на позовну заяву. Відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі та просив відмовити у їх задоволенні. (а.с. 111-116).

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , окрім того просили застосувати до вимог ОСОБА_1 строки позовної давності.

Ухвалою суду від 07 лютого 2024 року закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд по суті позову №523/18436/23. (а.с. 57).

Представник позивача адвокат Дорошенко С. О. надав на адресу суду клопотання про розгляд справи у його відсутності та відсутності позивача, на задоволенні позовних вимог наполягав та просив їх задовольнити в повному обсязі. (а.с. 161).

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Шаркова Н. Р. надала на адресу суду клопотання про розгляд справи у її відсутності та відсутності відповідача, просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі з обґрунтувань, що викладені в відзиві на позовну заяву. (а.с. 160).

Представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Семенова Н. С. надала на адресу суду клопотання про розгляд справи у її відсутності та відсутності відповідача, просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі з обґрунтувань, що викладені в відзиві на позовну заяву. (а.с. 157,158).

Відповідач ОСОБА_4 надала на адресу суду клопотання про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги визнала в повному обсязі. (а.с. 148).

З`ясував обставини справи, дослідив та проаналізував матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 23 жовтня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 укладений договір позики на суму 170 000 (сто сімдесят тисяч) гривень. 25 листопада 2013 року між тими же сторонами був укладений ще один договір позики на суму 6100 (шість тисяч сто) доларів США.

На підтвердження укладання договорів позики відповідачем були складені відповідні розписки про отримання суми коштів з процентною ставкою під 2% в місяць. Порядок та строки повернення були обумовлені договорами та зазначені в розписках.

01 травня 2016 року ОСОБА_6 повернув позивачу кошти у розмірі 30 000 (тридцяти тисяч) грн, відсотки отримував щомісячно лише у сумі 4400 грн по квітень 2016 року включно, 3400 грн. - це відсотки по договору від 23 жовтня 2013 року, 1000 грн - це частина відсотків по договору позики від 25 листопада 2013 року. (а.с. 12.13).

Іншу частину основного боргу та залишок по відсоткам - ОСОБА_1 не отримував, а тому у зв`язку із невиконанням зобов`язань за договорами, Позивач 10 жовтня 2016 року звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси із відповідним позовом до ОСОБА_6

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер, його спадкоємцями стали: дружина - ОСОБА_2 , яка діяла від свого імені, а також в інтересах дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , та мати ОСОБА_4 .

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеса від 15 червня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 , про стягнення суми боргу було відмовлено.

13 липня 2023 року Постановою Одеського апеляційного суду по справі №523/14221/16-ц апеляційну скаргу ОСОБА_7 було задоволено.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_5 залишено без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 15 червня 2021 року скасовано та ухвалено нове, а саме: стягнуто з ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 (ШПІН НОМЕР_2 ), яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та малолітнього сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 23 жовтня 2013 року у розмірі 140000 грн, відсотки по договору позики від 23 жовтня 2013 року в розмірі 14000 грн, інфляційне збільшення суми боргу у розмірі 157 291 грн, за договором позики від 25 листопада 2013 року у розмірі 157 990 грн, відсотки за договором позики від 25 листопада 2013 року у розмірі 80593 грн, як спадкоємців ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , в межах вартості прийнятого у спадщину майна. (а.с. 29-36).

Таким чином, судом було підтверджено наявність боргу спадкоємців у розмірі 140 000 (сто сорок тисяч) грн за борговою розпискою від 23.10.2013 року та у розмірі 157 990 (сто п`ятдесят сім тисяч дев`ятсот дев`яносто) гривень за борговою розпискою від 25.11.2013 року.

У період з 23 жовтня 2013 року (дата укладання першого договору позики) та 25 листопада 2013 року (дата укладання другого договору позики) по теперішнія час відповідачами не було сплачено борг, таким чином договори позики є чинними.

Відповідно до розрахунків позивача інфляційне нарахування на суми боргу за першою борговою розпискою від 23 жовтня 2013 року за період з 10.10.2016 р. по 28.09.2023 року становить 147 699, 98 грн., за борговою розпискою від 25.11.2013 року за період з 10.10.2016 по 28.09.2023 року становить 166 679, 43 грн.

Відповідно до змісту та умов боргової розписки від 23.10.2013 року та боргової розписки від 25.11.2013 року, які були укладенні між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 було встановлено 2 (два) % відсотки щомісячно від взятої суми. Таким чином відсотки за борговими розписками складають : - за борговою розпискою від 23.10.2013 року за період з 10.10.2016 року по 28.09.2023 року становить - 234 279 (двісті тридцять чотири тисячі двісті сімдесят дев`ять) гривень 45 коп; - за борговою розпискою від 25.11.2013 року за період з 10.10.2016 по 28.09.2023 року становить 264 384 (двісті шістдесят чотири тисячі триста вісімдесят чотири) гривні 36 коп.

Посилання сторони відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на те, що договорами не встановлено відсотки за користування грошовими коштами не заслуговують на увагу, оскільки розписками встановлено 2 (два) % відсотки щомісячно від взятої суми.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч.ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з розділом 3 постанови пленуму ВГСУ від 17.12.2013 р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань». Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу с урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Альтернативних розрахунків суми інфляції та відсотків річних відповідачами не надано, тому ставити під сумнів розрахунки, що надані позивачем, суд не вбачає.

Щодо заявлених стороною відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заяв про застосування строків позовної давності, суд не вбачає підстав для їх задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 натупного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

Крім того, пунктом 19 «Прикінцевих таперехідних положень» ЦК України (доповненим Законом № 2120-IX від 15.03.2022), передбачено,що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

24 лютого 2022 року строком на 30 діб в Україні було введено воєнний стан відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України» «Про введення воєнного стану в Україні».

В подальшому, відповідно до Указів Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та від 24 лютого 2022 року №65/2022 «Про загальну мобілізацію» неодноразово були внесені зміни щодо продовження строку дії воєнного стану в Україні та проведення мобілізації. На даний час строк дії воєнного стану в України продовжено.

Таким чином, з огляду на приписи статей 256, 257 ЦК України, на встановлений Кабінетом Міністрів України карантин з 12 березня 2020 року, на набрання чинності Законом України від 30 березня 2020 року №540-IX щодо продовження строків позовної давності на час дії карантину та воєнного стану, пункти 12, 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, суд вважає, що трирічний строк позовної давності щодо вимог у даній справі позивачем не пропущено.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ч.ч.1, 2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для надання оцінки решті доводів, наведених сторонами по справі в обґрунтування власних правових позицій, оскільки їх дослідження судом у будь-якому випадку не матиме наслідком спростування висновків, до яких суд дійшов по тексту рішення вище щодо суті позовних вимог.

Однак, оскільки ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язок спадкоємців відповідати за борги кредитора перебуває у межах вартості спадкового майна, тому позовні вимоги підлягають до часткового задоволення та солідарного стягнення заявленої позивачем заборгованості (інфляційного збільшення суми боргу та відсотків) в межах вартості прийнятого у спадщину майна кожним відповідачем.

Враховуючи часткове задоволення позову, відповідно до положень ст.141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у загальному розмірі 8131 гривень рівними частинами, а саме: з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 4065 грн. 50 коп.; з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ) 2032 грн. 75 коп., з ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ) - 2032 грн. 75 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 18, 76-81, 89, 131, 141, 211, 223, 258, 263-265, 354 ЦПК України,ст.ст.3,11-16 ЦК УКраїни, суд,

Вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_3 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_4 (адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ), інша особа малолітній ОСОБА_5 , про стягнення в солідарному порядку інфляційного збільшення суми боргу та відсотків за договорами позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ) та ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) солідарно за договором позики від 23.10.2013 року інфляційне збільшення суми боргу у розмірі 147699 (сто сорок сім тисяч шістсот дев`яносто дев`ять) гривень 98 коп. та відсотки за договором позики у розмірі 234279 (двісті тридцять чотири тисячі двісті сімдесят дев`ять) гривень 45 коп., в межах вартості прийнятого у спадщину майна.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ) та ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) солідарно за договором позики від 25.11.2013 року інфляційне збільшення суми боргу у розмірі 166679 (сто шістдесят шість тисяч шістсот сімдесят дев`ять) гривень 43 коп. та відсотки за договором позики у розмірі 264384 (двісті шістдесят чотири тисячі триста вісімдесят чотири) гривні 36 коп., в межах вартості прийнятого у спадщину майна.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ) та ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) судовий збір у загальному розмірі 8131 гривень рівними частинами, а саме: з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 4065 грн. 50 коп.; з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ) 2032 грн. 75 коп., з ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ) - 2032 грн. 75 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Суворовський районний суд м. Одеси.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя