ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2024 року

м. Київ

справа № 761/22018/17

провадження № 61-1647св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - судді Фаловської І. М.,

суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О. (судді-доповідача), Олійник А. С., Сердюка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Публічне акціонерне товариство «Банк «Столиця», Публічне акціонерне товариство «Київський завод «Аналітприлад», Публічне акціонерне товариство «Трест Київміськбуд-1»,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Публічне акціонерне товариство «Унікомбанк», Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Євробанк», Публічне акціонерне товариство «Оксі Банк», Національний банк України,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Зозуля Володимир Миколайович, на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 3 листопада 2021 року, ухвалене у складі судді Волошина В. О., та постанову Київського апеляційного суду від 27 грудня 2022 року, прийняту колегією у складі суддів: Шкоріної О. І., Поливач Л. Д., Стрижеуса А. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк «Столиця» (далі - ПАТ «Банк «Столиця»), Публічного

акціонерного товариства «Київський завод «Аналітприлад» (далі - ПАТ «Київський завод «Аналітприлад»), Публічного акціонерного товариства «Трест Київміськбуд-1» (далі - ПАТ «Трест Київміськбуд-1»), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Публічне акціонерне товариство «Унікомбанк» (далі - ПАТ «Унікомбанк»), Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Євробанк» (далі - ПАТ «Комерційний банк «Євробанк»), Публічне акціонерне товариство «Оксі Банк» (далі - ПАТ «Оксі Банк»), Національний банк України, про визнання майнових прав на об`єкт інвестиції.

Позов мотивувала тим, що 28 травня 2003 року ЗАТ «Трест Київміськбуд-1», правонаступником якого є ПАТ «Трест Київміськбуд-1», як інвестор-забудовник та ВАТ «Київський завод «Аналітприлад», правонаступником якого є ПАТ «Київський завод «Аналітприлад», як замовник уклали договір про будівництво житлового комплексу з об`єктами соціально-культурного призначення на АДРЕСА_1. 14 жовтня 2010 року вказані юридичні особи уклали додаткову угоду № 2 до зазначеного договору.

З метою залучення коштів населення, фізичних та юридичних осіб для організації спорудження об`єкта будівництва та його фінансування ПАТ «Трест Київміськбуд-1» з ТОВ КБ «Столиця», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Столиця», уклали генеральний договір організації спорудження об`єктів будівництва та їх фінансування від 22 серпня 2008 року № 8-ФФБ та договір про організацію спорудження об`єкта будівництва та його фінансування від 22 серпня 2008 року № 8-ФФБ-01.

Згідно з відповідними договорами для залучення коштів довірителів створено фонд фінансування будівництва «Столиця-8» виду «А» житлового будинку з об`єктами соціальної сфери на АДРЕСА_1 .

Позивач зазначала, що 8 вересня 2010 року вона з ПАТ «Банк «Столиця» уклала договір № фк00261023 про участь у фонді фінансування будівництва «Столиця-8» виду «А», за умовами якого ПАТ «Банк Столиця» зобов`язувалось закріпити за нею індивідуально визначений об`єкт інвестування на умовах Правил фонду фінансування будівництва (далі - Правила).

На виконання умов договору вона як довіритель передала управителю - ПАТ «Банк Столиця» грошові кошти в довірчу власність з метою отримання у власність об`єкта інвестування - квартири АДРЕСА_2 , а управитель зобов`язався здійснювати від свого імені в інтересах довірителя управління грошовими коштами, отриманими у довірчу власність від довірителя.

Пунктом 1.4 договору № фк00261023 про участь у фонді фінансування будівництва «Столиця-8» виду «А» передбачено, що довіритель може отримати у власність закріплений за ним об`єкт інвестування після введення об`єкта інвестування в експлуатацію на умовах, визначених Правилами. Термін введення забудовником об`єкта будівництва в експлуатацію - червень 2011 року, який може варіювати і це не буде вважатися порушенням управителем своїх зобов`язань.

Також зазначала, що вартість об`єкта інвестування складала 200 460 грн, які нею сплачені в повному обсязі.

Згодом їй стало відомо про зміну правового режиму об`єкта інвестування, зокрема, розпорядженням Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 21 липня 2017 року № 445 введено в експлуатацію об`єкт капітального будівництва «Будівництво торгово-розважального спортивно-оздоровчого комплексу з підземним паркінгом, кінотеатром ім. О. Довженка та житловим будинком з вбудовано-прибудованими приміщеннями на АДРЕСА_3 » та присвоєно поштову адресу - АДРЕСА_1 .

У подальшому відповідно до наказу ПАТ «Київський завод «Аналітприлад» від 14 листопада 2017 року № 1114-1/ОД «Про затвердження нумерації квартир» об`єкт інвестування має наступні характеристики: квартира АДРЕСА_4 секція С-1 поверх 7 кількість кімнат - три; загальна площа 103,5 кв.м, яка розташована на АДРЕСА_1 .

З урахуванням заяви про зміну предмета позову від 25 квітня 2018 року ОСОБА_1 просила визнати за нею право власності на об`єкт інвестиції за договором № фк00261023 від 8 вересня 2010 року, укладеним з ПАТ «Банк Столиця», про участь у фонді фінансування будівництва «Столиця-8» виду «А» на квартиру АДРЕСА_5 .

Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 3 листопада 2021 року у задоволені позову відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що рішенням Господарського суду міста Києва від 2 серпня 2018 року замінено управителя фонду фінансування будівництва «Столиця-8» виду «А» на АДРЕСА_1 - з ПАТ «Банк «Столиця» на ПАТ «Оксі Банк».

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 належними та допустимими доказами не довела існування правовідносин між нею як довірителем та ПАТ «Оксі Банк» як управителем за договором № фк00261023 від 8 вересня 2010 року про участь у фонді фінансування будівництва «Столиця-8» виду «А».

Крім того, під час розгляду справи ПАТ «Київський завод «Аналітприлад», яке є замовником будівництва житлового комплексу з об`єктами соціально-культурного призначення на АДРЕСА_1 , та третя особа, яка не заявляла самостійних вимог щодо предмета спору, - ПАТ «Оксі Банк», яке є управителем фонду фінансування будівництва «Столиця-8» виду «А», поставили під сумнів, що ОСОБА_1 є довірителем фонду фінансування будівництва «Столиця-8» виду «А», оскільки оригінал договору про участь у фонді фінансування будівництва «Столиця-8» виду «А» ОСОБА_1 не надала.

Позивач як на підставу своїх вимог посилалась на копію договору про участь у фонді фінансування будівництва «Столиця-8» виду «А» № фк00261023 від 8 вересня 2010 року, зазначаючи про втрату оригіналу зазначеного договору.

Суд першої інстанції поставив під сумнів відповідність поданої копії оригіналу договору про участь у фонді фінансування будівництва «Столиця-8» виду «А» № фк00261023 від 8 вересня 2010 року, тому такий доказ не прийняв.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції зазначив про необґрунтованість позовних вимог у зв`язку з їх недоведеністю.

Постановою Київського апеляційного суду від 27 грудня 2022 року рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 3 листопада 2021 року залишено без змін.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, апеляційний суд виходив з недопущення судом першої інстанції неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За таких обставин суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, оскільки вважав, що до таких висновків суд першої інстанції дійшов на підставі всебічно і повно з`ясованих обставин справи, які мають значення для її правильного вирішення.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У лютому 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Зозуля В. М. подав до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення процесуального права, просив рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 3 листопада 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 27 грудня 2022 року скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Вказував, що суди першої та апеляційної інстанцій не встановили фактичних обставин справи, які мають значення для її правильного вирішення, не надали належної оцінки зібраним у справі доказам, що призвело до неправильного вирішення справи.

Суди попередніх інстанцій як на підставу для відмови у задоволенні позову посилались на недоведеність існування правовідносин між позивачем як довірителем та ПАТ «Оксі Банк» як управителем; суди поставили під сумнів письмовий доказ, який додано позивачем до позовної заяви, - копію договору про участь у фонді фінансування будівництва «Столиця-8» виду «А» від 8 вересня 2010 року і, як наслідок, не взяли його до уваги.

Заявник вважає ці висновки судів передчасними та такими, що суперечать статті 15 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю», в якій зазначено, що після внесення довірителем коштів до фонду фінансування будівництва управитель видає довірителю свідоцтво про участь у фонді фінансування будівництва - документ, що підтверджує участь довірителя у фонді фінансування будівництва.

Отже, на думку заявника, саме свідоцтво про участь у фонді фінансування будівництва є єдиним допустимим доказом участі позивача у відповідному фонді фінансування будівництва.

Крім того, заявник також наголошував на тому, що, ухвалюючи рішення, суди попередніх інстанцій посилались на правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 18 листопада 2015 року у справі № 1858цс15, відповідно до якої за правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує її право власності.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Отже, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт, та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України.

У цій же постанові Верховний Суд України зазначив, що статтею 331 ЦК України не передбачено такого способу захисту прав як визнання права власності на новостворене майно шляхом ухвалення судового рішення.

Разом з цим, у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 24 січня 2020 року у справі № 910/10987/18 зазначено, що відповідно до частини першої статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва або майбутній об`єкт нерухомості, речові права на які підлягають державній реєстрації, чи його дубліката (пункт 1 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».)

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. Тобто набуття права власності пов`язане не з його державною реєстрацією, а з наявністю юридичних фактів та обставин, що свідчать про наявність прав на нерухоме майно.

На думку заявника, суди не врахували та не застосували висновки Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 24 січня 2020 року у справі № 910/10987/18; в той час як висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 18 листопада 2015 року у справі № 6-1858цс15, застосуванню не підлягають, оскільки стосуються інших обставин.

З урахуванням змісту постанови Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 24 січня 2020 року у справі № 910/10987/18, заявник вважає, що суди попередніх інстанцій дійшли передчасних висновків про неможливість визнання за позивачем права власності на спірну квартиру.

Також заявник вказує на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування статті 15 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» у подібних правовідносинах.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Провадження у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 14 березня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

Підставою відкриття касаційного провадження у цій справі були доводи про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 24 січня 2020 року у справі № 910/10987/18.

Підставами відкриття касаційного провадження також були доводи заявника про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування статті 15 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю».

17 січня 2024 року ухвалою Верховного Суду справу призначено до судового розгляду.

Встановлені судами першої і апеляційної інстанцій обставини справи

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 28 травня 2003 року ЗАТ «Трест Київміськбуд-1», правонаступником якого є ПАТ «Трест Київміськбуд-1», як інвестор-забудовник та ВАТ «Київський завод «Аналітприлад», правонаступником якого є ПАТ «Київський завод «Аналітприлад», як замовник уклали договір про будівництво житлового комплексу з об`єктами соціально-культурного призначення на АДРЕСА_1 .

14 жовтня 2010 року сторони уклали додаткову угоду № 2 до договору про будівництво житлового комплексу з об`єктами соціально-культурного призначення на АДРЕСА_1 , яка є невід`ємною частиною договору про будівництво від 28 травня 2003 року, згідно з якою договір про будівництво викладено у новій редакції.

Відповідно до пункту 1.1 цієї додаткової угоди № 2 сторони зобов`язуються шляхом власних інвестицій замовника, інвестора-забудовника та залучених коштів населення, фізичних та юридичних осіб спільно діяти в сфері виконання і будівництва об`єкта за договором. Об`єкт будівництва - житловий комплекс з вбудованими торговими та офісними приміщеннями - за договором знаходиться на АДРЕСА_1 та являє собою: два житлових будинки з вбудованими офісними та торгівельними приміщеннями; торговельно-офісний центр; паркінг для автомобілів (пункт 1.2 додаткової угоди від 14 жовтня 2010 року № 2).

З метою залучення коштів населення, фізичних та юридичних осіб для організації спорудження об`єкта будівництва та його фінансування ПАТ «Трест Київміськбуд-1» з ТОВ КБ «Столиця», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Столиця», уклали генеральний договір організації спорудження об`єктів будівництва та їх фінансування від 22 серпня 2008 року № 8-ФФБ та договір про організацію спорудження об`єкта будівництва та його фінансування від 22 серпня 2008 року № 8-ФФБ-01.

Для залучення коштів довірителів створено фонд фінансування будівництва «Столиця-8» виду «А» житлового будинку з об`єктами соціальної сфери на АДРЕСА_1 .

Матеріали справи містять копію договору № фк00261023 від 8 вересня 2010 року про участь у фонді фінансування будівництва «Столиця-8» виду «А», відповідно до умов якого ОСОБА_1 (довіритель) з ПАТ «Банк «Столиця» (управитель) уклали договір № фк00261023 про участь у фонді фінансування будівництва «Столиця-8» виду «А», за умовами якого ПАТ «Банк Столиця» зобов`язувалось закріпити за ОСОБА_1 індивідуально визначений об`єкт інвестування на умовах Правил фонду фінансування будівництва.

Відповідно до пункту 1.4 договору довіритель може отримати у власність закріплений за ним об`єкт інвестування після введення об`єкта інвестування в експлуатацію на умовах, визначених Правилами. Термін введення забудовником об`єкта будівництва в експлуатацію - червень 2011 року, який може варіювати, і це не буде вважатися порушенням зобов`язань зі сторони управителя.

Пунктом 1.5 договору сторони визначили об`єкт інвестування, який закріплюється за довірителем, та його характеристики, а саме - квартира АДРЕСА_6 , три кімнати, загальна площа об`єкта інвестування - 100,23 кв.м, житлова площа - 60,69 кв.м на АДРЕСА_1 .

Позивач стверджувала, що на виконання умов договору вона як довіритель передала управителю - ПАТ «Банк Столиця» грошові кошти в довірчу власність з метою отримання у власність об`єкта інвестування - квартири АДРЕСА_7 , а управитель зобов`язався здійснювати від свого імені в інтересах довірителя управління грошовими коштами, отриманими у довірчу власність від довірителя.

З копії довідки про здійснення повного розрахунку за об`єкт інвестування № 14-2/209 від 16 лютого 2011 року, виданої тимчасовим адміністратором ПАТ «Банк Столиця», суди встановили, що ОСОБА_1 повністю здійснила оплату в розмірі 200 460 грн за фактичну кількість вимірних одиниць об`єкта інвестування - квартири АДРЕСА_7 .

Також до позовної заяви долучена копія свідоцтва про участь у фонді фінансування будівництва виду «А», яке є додатком до договору № фк00261023 про участь у фонді фінансування будівництва «Столиця-8» виду «А», що підписано управителем - ПАТ «Банк Столиця» та довірителем - ОСОБА_1 .

Постановою Правління Національного банку України № 30 від 30 січня 2012 року відкликано у ПАТ «Банк «Столиця» банківську ліцензію з 31 січня 2012 року та призначено ліквідатора.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 13 травня 2014 року замінено управителя фонду фінансування будівництва «Столиця-8» виду «А» багатоповерхового житлового будинку на АДРЕСА_1, а саме з ПАТ «Банк «Столиця» на ПАТ «Унікомбанк» і зобов`язано ПАТ «Банк «Столиця» передати ПАТ «Унікомбанк» документацію та кошти оперативного резерву фонду фінансування будівництва.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 31 липня 2014 року рішення Оболонського районного суду міста Києва від 13 травня 2014 року скасовано з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про заміну управителя фонду фінансування будівництва «Столиця-8» виду «А»; застосовано поворот виконання рішення і зобов`язано ПАТ «Унікомбанк» передати ПАТ «Банк «Столиця» документацію та кошти оперативного резерву фонду фінансування будівництва.

Встановлено судами і те, що рішенням Господарського суду міста Києва від 2 серпня 2016 року замінено управителя фонду фінансування будівництва «Столиця-8» виду «А» багатоповерхового житлового будинку на АДРЕСА_1, а саме ПАТ «Банк «Столиця» на ПАТ «Оксі Банк».

Цим рішенням Господарського суду міста Києва встановлено, що рішенням Господарського суду міста Києва від 13 серпня 2014 року (справа № 910/15117/14), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 26 листопада 2014 року, замінено управителя фонду фінансування будівництва «Столиця-8» виду «А» багатоповерхового житлового будинку на АДРЕСА_1 - ПАТ «Банк «Столиця» на ПАТ КБ «Євробанк» та зобов`язано ПАТ «Банк «Столиця» передати ПАТ КБ «Євробанк» документацію в повному обсязі та кошти оперативного резерву фонду фінансування будівництва.

9 грудня 2014 року ПАТ КБ «Євробанк» направило лист № 01-24/3945 ліквідатору ПАТ «Банк «Столиця» - Оніщенку С. К., в якому просило на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 13 серпня 2014 року (справа № 910/15117/14), яке набрало законної сили, передати ПАТ КБ «Євробанк» документацію фонду фінансування будівництва та залишок коштів оперативного резерву вказаного фонду.

11 грудня 2014 року ліквідатором ПАТ «Банк Столиця» на адресу ПАТ «Унікомбанк» направлено лист № 01/532 з вимогою негайно повернути ліквідатору всі документи, які були передані згідно акта прийому-передачі від 17 червня 2014 року, який залишено без виконання.

Відповідно до пояснень представника ПАТ «Унікомбанк», наданих під час розгляду даної справи, оригінали документів фонду фінансування будівництва «Столиця-8» виду «А» багатоповерхового житлового будинку на АДРЕСА_1 та кошти оперативного резерву фонду фінансування будівництва у ПАТ «Унікомбанк» відсутні, а фонд фінансування будівництва на балансі ПАТ «Унікомбанк» не обліковується.

Господарським судом міста Києва у постанові від 2 серпня 2016 року також встановлено, що акт прийому-передачі документації фонду фінансування будівництва «Столиця-8» виду «А», складений на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 13 серпня 2014 року (справа № 910/16117/14), не підписаний; угоди про заміну сторони в договорах фонду фінансування будівництва «Столиця-8» виду «А» не укладені. ПАТ КБ «Євробанк» як управителем фонду фінансування будівництва не вчинялись дії щодо отримання документів фонду фінансування будівництва та управління фондом фінансування будівництва.

Крім того, судом встановлено, що на підставі рішення Правління Національного банку України від 17 червня 2016 року № 73-рш «Про віднесення Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Євробанк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 17 червня 2016 року прийнято рішення № 1041 про запровадження з 17 червня 2016 року тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ КБ «Євробанк».

Також у цій постанові Господарським судом міста Києва встановлена відсутність належних і допустимих доказів передачі оригіналів документів фонду фінансування будівництва та коштів оперативного резерву фонду фінансування будівництва від ПАТ «Банк Столиця» іншим особам - ПАТ КБ «Євробанк» та ПАТ «Унікомбанк» на день ухвалення цього судового рішення, а, відтак, діючим управителем фонду фінансування будівництва «Столиця-8» виду «А» багатоповерхового житлового будинку на АДРЕСА_1 є ПАТ «Банк» Столиця».

Таким чином, спір у зазначеній господарській справі виник у зв`язку з необхідністю заміни управителя фонду фінансування будівництва «Столиця-8» виду «А» житлового будинку на АДРЕСА_1 внаслідок відкликання банківської ліцензії у ПАТ «Банк Столиця» та неможливістю банку здійснювати довірче управління фінансовими активами фізичних та юридичних осіб.

ПАТ «Трест Київміськбуд-1», реалізуючи власні права довірителя, відповідно до Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю», звернувся до ПАТ «Оксі Банк» з пропозицією взяти участь у здійсненні функцій управителя фонду фінансування будівництва «Столиця-8» виду «А» житлового будинку на АДРЕСА_1 .

Крім того, при розгляді вказаної справи Господарським судом міста Києва встановлено, що ПАТ «Оксі Банк» не заперечує щодо заміни управителя фонду фінансування будівництва «Столиця-8» виду «А» багатоповерхового житлового будинку на АДРЕСА_1 - ПАТ «Банк Столиця» на ПАТ «Оксі Банк» за умови передачі від ПАТ «Банк Столиця» до ПАТ «Оксі Банк» всієї документації, що стосується фонду фінансування будівництва, а також інформації, що є важливою для здійснення управління фонду фінансування будівництва.

З письмових пояснень третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ПАТ «Оксі Банк», судами у цій справі встановлено, що ліквідатор ПАТ «Банк Столиця» - яке було управителем фонду фінансування будівництва «Столиця-8» виду «А», ліквідованого відповідно до постанови Національного банку України № 30 від 30 січня 2012 року, не передав ПАТ «Оксі Банк» документацію фонду фінансування будівництва «Столиця-8» виду «А», у зв`язку з чим ПАТ «Оксі Банк» фактично не має можливості виконувати функції управителя фонду фінансування будівництва «Столиця-8» виду «А».

Позиція Верховного Суду, мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши правильність застосування норм матеріального права і додержання процесуального права в межах вимог та доводів касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд дійшов таких висновків.

Частина перша статті 15 ЦК України передбачає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У статті 16 ЦК України зазначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Статтею 2 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» передбачено, що договір управління майном - договір, за яким установник управління передає управителю у довірчу власність майно з метою досягнення визначених ним цілей та встановлює обмеження щодо окремих дій управителя з управління цим майном.

За цим Законом договором управління майном для фонду фінансування будівництва (далі - ФФБ) є договір про участь у ФФБ, а для фонду операцій з нерухомістю (далі - ФОН) та системи ФОН-ФФБ - договір про придбання сертифікатів ФОН.

Фонд фінансування будівництва - кошти, передані управителю ФФБ в управління, які використані чи будуть використані управителем у майбутньому на умовах Правил фонду та договорів про участь у ФФБ.

Отже, для того, щоб вступити у фонд фінансування будівництва, потрібно укласти договір про участь у фонді фінансування будівництва.

Частиною першою статті 14 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» в редакції, чинній на час укладення договору, визначено, що фізична або юридична особа, або спільний інвестор ФОН стає довірителем ФФБ за умови передачі коштів в управління управителю ФФБ та укладення з управителем ФФБ договору про участь у ФФБ.

За змістом статті 15 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» при укладенні договору про участь у ФФБ довіритель обирає конкретний об`єкт інвестування з переліку не закріплених за іншими довірителями об`єктів інвестування, що є у пропозиції управителя. Цей об`єкт інвестування управитель має закріпити за довірителем на умовах Правил ФФБ.

При закріпленні об`єкта інвестування за довірителем: довіритель бере на себе зобов`язання щодо подальшого внесення коштів до ФФБ; управитель вилучає цей об`єкт з переліку об`єктів інвестування, що є у пропозиції управителя, для виключення можливості закріплення цього об`єкта за іншим довірителем та зобов`язується, за умови виконання довірителем своїх зобов`язань за договором про участь у ФФБ, включити довірителя до переліку довірителів, яким забудовник у подальшому зобов`язаний передати у власність закріплені за ними об`єкти інвестування.

Закріплення об`єкта інвестування за довірителем є підтвердженням замовлення забудовнику на спорудження цього об`єкта інвестування як складової частини об`єкта будівництва (внесення цього об`єкта інвестування до підтвердженого обсягу замовлення).

Після внесення довірителем коштів до ФФБ управитель видає довірителю свідоцтво про участь у ФФБ - документ, що підтверджує участь довірителя у ФФБ.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» після введення об`єкта будівництва в експлуатацію забудовник письмово повідомляє про це управителя та надає дані щодо фактичної загальної площі об`єктів інвестування.

Управитель ФФБ надає забудовнику перелік довірителів, які мають право отримати у власність закріплені за ними об`єкти інвестування, відповідно до отриманих довірителями від управителя майнових прав на ці об`єкти інвестування, і повідомляє кожного довірителя про введення об`єкта будівництва в експлуатацію, а на письмову вимогу довірителя надає йому копію відповідного акта.

На підставі даних щодо фактичної загальної площі об`єктів інвестування довіритель за поточною ціною вимірної одиниці об`єкта інвестування здійснює остаточні розрахунки з управителем ФФБ та отримує в управителя ФФБ в обмін на свідоцтво про участь у ФФБ довідку за встановленою формою.

Ця довідка є документом, що підтверджує право довірителя на набуття у власність закріпленого за ним об`єкта інвестування.

У довідці про проведення остаточних розрахунків за об`єкт інвестування між управителем ФФБ та довірителем зазначається номер довідки та дата її видачі, вид ФФБ, дані управителя ФФБ та дані довірителя.

Отриману від управителя ФФБ довідку про право довірителя на набуття у власність об`єкта інвестування довіритель надає забудовнику для подальшої державної реєстрації за довірителем права власності на закріплений за ним об`єкт інвестування.

Таким чином, один із основних документів, які регулюють взаємодію управителя та довірителя при будівництві за рахунок коштів ФФБ, є договір про участь у фонді фінансування будівництва.

Звертаючись з відповідним позовом, ОСОБА_1 як на підставу своїх вимог посилалась на договір про участь у фонді фінансування будівництва «Столиця-8» виду «А» № фк00261023 від 8 вересня 2010 року, копію якого долучила.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 24 квітня 2018 року заяву ПАТ «Київський завод «Аналітприлад» про забезпечення доказів задоволено і зобов`язано ОСОБА_1 надати для огляду в судовому засіданні оригінали наступних документів: договір про участь у фонді фінансування будівництва «Столиця-8» виду «А» № фк00261023, свідоцтво про участь у фонді фінансування будівництва «Столиця-8» виду «А» № фк00261023 та платіжне доручення, що підтверджує факт оплати згідно з договором про участь у фонді фінансування будівництва «Столиця-8» виду «А» № фк00261023.

На виконання вимог ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 24 квітня 2018 року ОСОБА_1 представником ОСОБА_1 в судовому засіданні 9 грудня 2020 року надано на огляд оригінали довідки про здійснення повного розрахунку за об`єкт інвестування від 16 лютого 2011 року та свідоцтво про участь у ФФБ виду «А» (без дати). Оригінал договору про участь у фонді фінансування будівництва «Столиця-8» виду «А» № фк00261023 від 8 вересня 2010 року (який, як пояснив представник позивача в судовому засіданні, втрачений, а банк, який був управителем фонду фінансування будівництва «Столиця-8» виду «А», - ПАТ «Банк Столиця» ліквідований відповідно до постанови Національного банку України № 30 від 30 січня 2012 року) та оригінал відповідного платіжного доручення про внесення коштів позивач і її представник не надали, як не надали і копію такого платіжного доручення.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 8 липня 2021 року витребувано у Національного банку України належним чином засвідчені копії матеріалів/документів та/або дублікат договору № фк00261023 від 8 вересня 2010 року про участь у фонді фінансування будівництва «Столиця-8» виду «А», за об`єктом будівництва на АДРЕСА_1, секція-1, квартира АДРЕСА_4 , укладеного з ОСОБА_1 .

Національний банк України на виконання ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 8 липня 2021 року листом від 3 серпня 2021 року № 18-0012/70582 повідомив, що витребуваний договір № фк00261023 від 8 вересня 2010 року про участь у фонді фінансування будівництва «Столиця-8» виду «А» з додатками інвестора ОСОБА_1 в описах архівних справ ПАТ «Банк Столиця» не зазначений та на архівне зберігання до Національного банку України не передавався.

При вирішенні справи суди встановили відсутність у ОСОБА_1 оригіналу договору про участь у фонді фінансування будівництва № фк00261023 від 8 вересня 2010 року та платіжного доручення про внесення відповідної суми.

Заперечуючи проти позову, ПАТ «Оксі Банк» зазначало, що ОСОБА_1 не підтвердила статус довірителя фонду фінансування будівництва «Столиця-8» виду «А» оригіналами відповідних документів.

Матеріали містять копію договору про участь у фонді фінансування будівництва № фк00261023 від 8 вересня 2010 року, доданого ОСОБА_1 до позовної заяви; оригінал свідоцтва про участь у ФФБ виду «А» (без дати) містить посилання на договір про участь у ФФБ № фк00261023 від 8 лютого 2011 року.

Частиною шостою статті 95 ЦПК України визначено, що якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Отже, оскільки оригінал письмового доказу - договору про участь у фонді фінансування будівництва № фк00261023 від 8 вересня 2010 року ОСОБА_1 не подано, як і не подано оригіналу договору від 8 лютого 2011 року, а під час розгляду справи учасники справи - ПАТ «Київський завод «Аналітприлад», яке є замовником будівництва житлового комплексу з об`єктами соціально-культурного призначення на АДРЕСА_1, та ПАТ «Оксі Банк», яке є управителем фонду фінансування будівництва, поставили під сумнів відповідність поданої копії оригіналу, такий доказ судами не прийнятий.

За таких обставин суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів укладення ОСОБА_1 з ПАТ «Банк Столиця» договору № фк00261023 від 8 вересня 2010 року про участь у фонді фінансування будівництва «Столиця-8» виду «А».

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_1 також посилалась на частину другу статті 331 та статтю 392 ЦК України і просила визнати за нею право власності на спірний об`єкт інвестування, оскільки її право не визнається іншою особою.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації (частина друга статті 331 ЦК України).

Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Зі змісту статті 392 ЦК України вбачається, що вона містить дві диспозиції, за яких власник майна може звернутися з позовом про визнання права власності: 1) якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою; 2) у разі втрати власником документа, який засвідчує право власності.

Суб`єктом вимог про визнання права власності може будь-яка особа, яка вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів у третіх осіб або претензіями третіх осіб чи необхідністю отримати правовстановлюючі документи.

Позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли в інших осіб виникають сумніви щодо належності йому цього майна, коли створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності через наявність таких сумнівів чи внаслідок втрати правовстановлюючих документів. Позивачем у позові про визнання права власності може бути будь-який учасник цивільних відносин, який вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб. Відповідачем у позові про визнання права власності виступає будь-яка особа, яка сумнівається в належності майна позивачеві, або не визнає за ним права здійснювати правомочності володіння, користування і розпорядження таким майном, або має власний інтерес у межах існуючих правовідносин.

Спосіб захисту, передбачений статтею 392 ЦК України, є різновидом загального способу захисту - визнання права, а тому його може бути використано в зобов`язальних відносинах за відсутності іншого, окрім судового, шляху відновлення порушеного права.

Тобто зазначений спосіб захисту як різновид загального способу захисту - визнання права - може бути використаний не тільки в речово-правових відносинах, але й у зобов`язально-правових, так як сам по собі факт перебування осіб у тих чи інших відносинах, у тому числі договірних, не може перешкоджати застосуванню до цих відносин норм інститутів загальної частини цивільного права.

Способи захисту права, обрані позивачем та застосовані судом, повинні найбільш ефективно поновлювати порушені права, а специфіка інвестування в об`єкти будівництва та визначення новоствореного майна як об`єкта захисту права, відмінного від майнових прав на етапі укладення договорів про інвестування в будівництво, які мають різні назви, повинні тлумачитися на користь тієї особи, права якої порушено.

Отже, у випадку оспорювання чи невизнання за інвестором, який виконав умови договору інвестування, первісного права власності на новостворений об`єкт інвестування, введений в експлуатацію, ефективним способом захисту такого права є визнання права власності на підставі статті 392 ЦК України.

Саме такі висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 344/16879/15-ц (провадження № 14-31цс20).

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що ОСОБА_1 не довела існування правових підстав для визнання за нею права власності на об`єкт інвестиції за договором № фк00261023 від 8 вересня 2010 року, стороною якого є ПАТ «Банк Столиця», про участь у фонді фінансування будівництва «Столиця-8» виду «А» на трикімнатну квартиру АДРЕСА_5 , а також не довела належними і допустимими доказами, що була позбавлена можливості здійснити реєстрацію права власності в позасудовому порядку.

Доказів існування правовідносин між ОСОБА_1 як довірителем та ПАТ «Оксі Банк» як управителем фонду фінансування будівництва «Столиця-8» виду «А» на АДРЕСА_1 матеріали справи також не містять.

Отже, вирішуючи спір, який виник між сторонами у справі, суди першої та апеляційної інстанцій правильно виходили з того, що позовні вимоги, які не підтверджені належними доказами, задоволенню не підлягають.

Необхідно зазначити, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18).

Доводи касаційної скарги стосовно невстановлення судами фактичних обставин справи, ненадання належної оцінки доказам касаційний суд відхиляє, оскільки мотиви відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 та результати оцінки доказів суд першої інстанції, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, відобразив у рішенні, законність та обґрунтованість якого перевірив апеляційний суд.

Відхиляє касаційний суд і доводи касаційної скарги про те, що свідоцтво про участь у фонді фінансування будівництва є єдиним допустимим доказом участі ОСОБА_1 у фонді фінансування будівництва «Столиця-8» виду «А», оскільки свідоцтво про участь у фонді фінансування будівництва «Столиця-8» виду «А» є невід`ємною частиною договору про участь у фонді фінансування будівництва № фк00261023 від 8 вересня 2010 року, а, відтак, належним і допустимим доказом участі ОСОБА_1 у фонді фінансування будівництва «Столиця-8» виду «А» на АДРЕСА_1 є, в тому числі, оригінал договору про участь у фонді фінансування будівництва № фк00261023 від 8 вересня 2010 року, який матеріали справи не містять.

Крім того, копія свідоцтва про участь у фонді фінансування будівництва «Столиця-8» виду «А» не містить дати видачі такого свідоцтва; у свідоцтві зазначено про те, що це свідоцтво є додатком до договору про участь у фонді фінансування будівництва № фк00261023 від 8 лютого 2011 року, тоді як ОСОБА_1 посилалась на договір про участь у фонді фінансування будівництва від 8 вересня 2010 року.

Обґрунтовуючи незаконність судових рішень судів попередніх інстанцій, представник ОСОБА_1 - адвокат Зозуля В. М. також посилався на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування статті 15 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» у подібних правовідносинах.

Верховний Суд не вбачає підстав для викладення висновку щодо застосування статті 15 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» у подібних правовідносинах, оскільки позивач не довела обставин виникнення правовідносин, які регулюються цим Законом.

Разом з цим, доводи касаційної скарги про помилкове врахування судами першої та апеляційної інстанцій правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року у справі № 6-1858цс15, знайшли своє підтвердження під час касаційного перегляду з огляду на наступне.

Так, ухвалюючи рішення у даній справі, суди першої та апеляційної інстанцій посилались на правовий висновок, викладений Верховним Судом України у постанові від 18 листопада 2015 року у справі № 6-1858цс15, відповідно до якого виникнення права власності на новостворений об`єкт нерухомості на підставі рішення суду статтею 331 ЦК України не перебачено.

Однак у постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 344/16879/15-ц (провадження № 14-31цс20) Велика Палата Верховного Суду частково відступила від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року у справі № 6-1858цс15, та зазначила, що у випадку оспорювання чи невизнання за інвестором, який виконав умови договору інвестування, первісного права власності на новостворений об`єкт інвестування, введений в експлуатацію, ефективним способом захисту такого права є визнання права власності на підставі статті 392 ЦК України.

Зазначене залишено поза увагою судів попередніх інстанцій.

Однак помилкове врахування судами першої та апеляційної інстанцій правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року у справі № 6-1858цс15, від якої частково відступила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 344/16879/15-ц (провадження № 14-31цс20), не вплинило на правильність вирішення цієї справи, оскільки ОСОБА_1 не довела ті обставини, на які вона посилалась як на підставу своїх вимог.

З урахуванням зазначеного касаційний суд вважає необхідним виключити з мотивувальних частин судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій посилання на правовий висновок, викладений Верховним Судом України у постанові від 18 листопада 2015 року у справі № 6-1858цс15, що на законність судових рішень не впливає.

За змістом частини другої статті 410 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.Отже доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржувані судові рішення ухвалені без додержання норм матеріального та з порушенням норм процесуального права.

Касаційний суд з урахуванням частини першої статті 400 ЦПК України переглянув у касаційному порядку оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження у цій справі. Підстав для виходу за межі розгляду справи судом касаційної інстанції не встановлено.

Встановивши відсутність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень в межах підстав касаційного оскарження, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій - залишенню без змін.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статями 400, 409, 410, 416 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Зозуля Володимир Миколайович, залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 3 листопада 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 27 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: І. М. Фаловська В. М. Ігнатенко С. О. Карпенко А. С. Олійник В. В. Сердюк