Справа № 524/7111/24
Провадження № 2-з/524/37/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2024 року м.Кременчук

Суддя Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області Алексашина Н.С., ознайомившись з заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання переміщення та утримання дитини на території України незаконними та повернення дитини до місця її постійного проживання, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 після пред`явлення позову до ОСОБА_2 про визнання переміщення та утримання дитини на території України незаконними та повернення дитини до місця її постійного проживання, подав заяву про забезпечення позову шляхом заборони виїзду за межі України без його згоди малолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_1 подану заяву обґрунтовує тим, що відповідачка ОСОБА_2 незаконно перемістила їх спільного сина ОСОБА_4 з країни постійного проживання, Канади, до України. Відповідачці було надано дозвіл на відвідування разом з дитиною Польщі на строк до 60 днів, однак вона вказане обмеження порушила і всупереч наказу Вищого суду провінції Онтаріо (Канада) не повернулася до місця постійного проживання дитини у Канаді, натомість виїхала з дитиною до України.

Ознайомившись з заявою про забезпечення позову та доданими матеріалами, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Відповідно до пункту 10 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, іншими заходами у випадках, передбаченими законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Визначений положеннями ЦПК України перелік видів забезпечення позову не є вичерпним.

Розглядаючи подану заяву про забезпечення позову, суд враховує, що цивільне процесуальне законодавство не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для вирішення справи по суті, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

З матеріалів поданої заяви про забезпечення позову, а також з матеріалів справи за позовом ОСОБА_1 убачається, що ним дійсно подано позовну заяву до ОСОБА_2 про повернення малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до місця постійного проживання в провінції Онтаріо, Канада.

Ухвалою Автозаводського районного суду міста Кременчука від 09 липня 2024 року відкрито провадження у цивільній справі за вказаним позовом.

Також з доданих до заяви матеріалів убачається, що Вищим Судом Юстиції Онтаріо видано наказ від 27 березня 2023 року за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 , відповідно до змісту якого ОСОБА_8 не потрібна згода ОСОБА_9 для подорожей з їх дитиною ОСОБА_10 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), до Польщі протягом періоду, який не перевищує 60 днів між 1 квітня та 1 серпня 2023 року. Також у вказаному наказі зазначено, що місцем постійного проживання дитини є Онтаріо. Поки ОСОБА_11 та дитина перебувають в Онтаріо, ОСОБА_12 матиме право на виховання дитини під наглядом двічі на тиждень.

В подальшому 18 грудня 2023 року Судом вищої інстанції в сімейних справах видано розпорядження, у якому встановлено, що мати, ОСОБА_11 , отримала дозвіл на відвідування Польщі з малолітньою дитиною на термін до 60 днів, але не повернулася до Онтаріо, порушивши розпорядження суду. Батько, ОСОБА_12 , раніше звертався до центрального органу влади, щоб подати заяву згідно з Гаазькою Конвенцією про повернення своєї дитини з Польщі. З того часу він дізнався, що відповідачка переїхала до України разом з дитиною.

Згідно з частинами першою та другою статті 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору України.

Положеннями статті 9 Конституції України та ЗУ «Про міжнародні договори і угоди» передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Даній справі спір виник між батьками малолітньої дитини щодо незаконного, на думку позивача, переміщення дитини та утримання її на території України, а також повернення дитини до місця її постійного проживання у Канаді.

Правовідносини щодо повернення дітей, які незаконно утримуються в державі, відмінній від держави їх постійного проживання, урегульовані положеннями Гаазької Конвенції, до якої Україна приєдналася згідно із Законом України «Про приєднання України до Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей» від 11 січня 2006 року.

Виходячи зі змісту статті 3 Гаазької Конвенції уповноважений орган розглядає дії батька або матері як міжнародне викрадення за сукупності таких умов: 1) дитина мала постійне місце проживання в країні-учасниці Конвенції; 2) дитина незаконно переміщена або утримується за кордоном з порушенням справ піклування за умови, що ці права ефективно здійснювалися до її переміщення; 3) дитина не досягла 16-річного віку.

За положеннями пункту «b» частини другої статті 7 Гаазької Конвенції Центральні органи співпрацюють один з одним і сприяють співробітництву між компетентними органами своїх держав з метою забезпечення негайного повернення дітей та досягнення інших цілей цієї Конвенції. Зокрема, безпосередньо або через посередника, вони вживають усіх належних заходів для того, щоб запобігти нанесенню подальшої шкоди дитині або збитку зацікавленим сторонам шляхом вжиття або спричинення вжиття тимчасових заходів.

Згідно зі статтею 12 Гаазької Конвенції, якщо дитина незаконно переміщена або утримується так, як це передбачено статтею 3, і на дату початку процедур у судовому або адміністративному органі тієї Договірної держави, де знаходиться дитина, минуло менше одного року з дати незаконного переміщення або утримування, відповідний орган видає розпорядження про негайне повернення дитини.

Предметом позовних вимог у справах про повернення дитини до іноземної держави є визнання незаконним вивезення та/або утримання на території країни тимчасового перебування дитини, забезпечення повернення її до постійного місця проживання, а також питання піклування про дитину, яке охоплює права, пов`язані з піклуванням будь-якої особи про дитину і, зокрема, право визначати місце проживання дитини й вирішення питань про тимчасовий чи постійний виїзд за кордон.

Таким чином, з урахуванням положень пункту «b» частини другої статті 7, статті 12 Гаазької Конвенції позивачі у справах про повернення дитини до іноземної держави можуть подавати до суду клопотання про вжиття заходів для забезпечення позову. Зокрема, такими заходами забезпечення можуть бути заборона дитині у будь-чиєму супроводі перетинати державний кордон України.

У постанові від 14 лютого 2022 року у справі №754/7569/21 Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду зробила висновок, що у спорах щодо повернення дітей, які незаконно утримуються в державі, відмінній від держави їх постійного проживання, урегульованих положеннями Гаазької Конвенції, можливе вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони дитині у будь-чиєму супроводі перетинати державний кордон України.

У таких спорах забезпечення позову шляхом обмеження права на виїзд за межі України буде адекватним заходом з метою ефективного виконання судового рішення.

В усіх інших спорах, що виникають, зокрема, між батьками щодо визначення місця проживання дитини, визначення порядку участі у спілкуванні та вихованні дитини та інших, які вирішуються за законодавством України без застосування Гаазької Конвенції, забезпечення позову шляхом обмеження права, зокрема, на виїзд за межі України не є можливим.

Отже, враховуючи наявний між батьками судовий спір щодо повернення малолітньої дитини з України до постійного місця проживання в Канаді (Онтаріо), та з метою запобігання подальшому можливому переміщенню дитини, що може перешкодити ефективному виконанню судового рішення в разі задоволення позову, суд вважає за необхідне задовольнити подану заяву про забезпечення позову.

При цьому, суд враховує той факт, що на території України введено воєнний стан та триває збройний конфлікт. Ця обставина створює певну небезпеку для життя та здоров`я дитини і може обумовлювати необхідність вивезення дитини за межі України.

За змістом статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані піклуватися про життя та здоров`я дитини.

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 СК України).

В такому випадку достатнім запобіжником настання негативних наслідків у період дії на території України воєнного стану є обмеження права виїзду малолітньої дитини за межі України саме без належної згоди батька, що залишає можливість у випадку настання загрозливої для життя і здоров`я ситуації виїзду дитини за межі України у безпечне місце. (Аналогічна правова позиція викладена у постанові ВС від 31 січня 2024 року у справі №711/4569/23.)

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.149, 150, 153, 259-261, 353-355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання переміщення та утримання дитини на території України незаконними та повернення дитини до місця її постійного проживання - задовольнити.

Забезпечити позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, - виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, про повернення дитини до місця постійного проживання, шляхом заборони виїзду за межі України малолітньої дитини, ОСОБА_3 ( ОСОБА_13 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 , у будь-чиєму супроводі без згоди батька ОСОБА_1 .

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; 129 Northover Street North York, Ontario M3L 1W8, РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Третя особа: виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, місцезнаходження: Полтавська область, м.Кременчук, пл..Перемоги, 2, .

Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Примірник ухвали направити особам, яких стосується захід забезпечення позову та Державній прикордонній службі України - для вжиття відповідних заходів.

Строк пред`явлення ухвали до виконання - три роки.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Н.С. Алексашина