Справа № 203/6032/24
Провадження № 2-з/0203/90/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2024 року суддя Кіровський районний суд м. Дніпропетровська Іваницька І.В.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору - Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Щетілова Ольга Валеріївна про витребування майна з чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

23 жовтня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Кіровського районного суду міста Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору - Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Щетілова Ольга Валеріївна, в якому просить витребувати з незаконного володіння ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на свою користь нежитлове приміщення будівлі магазину загальною площею 153,8 кв.м., підвальне приміщення площею 76,7 кв.м., всього 230,5 кв.м., розташоване на земельній ділянці площею 468 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ).

Разом з позовом позивач подав суду заяву про забезпечення позову, в якій просить суд заборонити ОСОБА_2 та будь-яким іншим особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які дії щодо відчуження, у тому числі шляхом укладення договору купівлі-продажу, дарування, міни, іпотеки, передачі в оренду, поділу об`єкту тощо, вчиняти будь-які дії, що пов`язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що відчуження спірного нерухомого майна відповідачем може створити перешкоди у виконанні можливого рішення суду про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.10.2024 року, судова справа № 203/6032/24 (провадження № 2/0203/2151/2024), заява про забезпечення позову (провадження № 2-з/0203/90/2024) були розподілені головуючому судді Іваницькій І.В., які передані судді канцелярією суду 24.10.2024 року.

Вивчивши доводи позивача, а також подані матеріали, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Це положення також закріплено у статтях 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, які згідно зі ст. 9 Конституції України є складовою національного законодавства.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Статтею 150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи. Воно полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судового рішення або ефективний захист (поновлення) порушених чи оспорюваних прав (інтересів) позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

Тобто, метою заходу забезпечення є підтримання status quo, поки суд не визначиться щодо виправданості цього заходу. Тимчасовий захід спрямований на те, щоб протягом судового розгляду щодо суті спору суд залишався в змозі розглянути позов заявника за звичайною процедурою. Тимчасові забезпечувальні заходи мають на меті забезпечити протягом розгляду продовження існування стану, який є предметом спору (рішення ЄСПЛ від 13.01.2011 у справі "Кюблер проти Німеччини").

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача (відповідачів) або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 10.12.2019 у справі №910/18739/16, від 21.10.2021 у справі № 910/20007/20).

Отже, заходи забезпечення позову (вимог), без застосування яких існує ризик такої зміни обставин, внаслідок якої подальше ухвалення остаточного рішення суду на користь заявника вже не призведе до захисту прав або інтересів заявника, за яким він звертався до суду, слід розглядати як такі, що охоплені "правом на суд".

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості, адекватності та співмірності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача. Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитися за кількістю або погіршитися за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду тощо.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії тощо.

Співмірність, зокрема, передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Отже, у кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, відомості про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, що звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

З огляду на викладене, враховуючи, що між сторонами виник спір щодо нерухомого майна та права власності на це майно, а також беручи до уваги те, що невжиття заходів забезпечення позову у справі, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак і до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що втрачається як такий правовий сенс звернення до суду, порушується гарантований Конституцією України та ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року принцип ефективного захисту прав громадян. Фактично, з можливим відчуженням спірного майна, позивач повністю позбавляється можливості відновити свої права на нерухоме майно в обраний ним спосіб захисту.

Тому суд вважає, що заходи забезпечення позову, які просить вжити позивач, є співмірними із заявленими позовними вимогами, а невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити або навіть унеможливити виконання рішення суду, унеможливити ефективний захист оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Водночас позивач просить суд також заборонити будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії по відчуженню, у тому числі шляхом укладення договору купівлі-продажу, дарування, міни, іпотеки, передачі в оренду, поділу об`єкту тощо, вчиняти будь-які дії, що пов`язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно, без зазначення яким саме особам та у який спосіб.

Крім того, суд враховує, що накладення заборони вчиняти дії щодо передачі спірного майна в користування (оренду, найм, тощо) безпідставно обмежує реалізацію третіми особами права користування спірним майном, яке є похідним від права власності та не має жодного відношення до предмета заявленого у цій справі віндикаційного позову.

Вказаний висновок в повній мірі узгоджується з позицією Верховного Суду, висловленій в постанові Касаційного господарського суду у справі№910/16370/20, на що було звернуто увагу Дніпровським апеляційним судом у постанові від 09.03.2023 у справі № 203/4290/22, в якій розглядалися аналогічні вимоги про забезпечення позову ОСОБА_3 .

Таким чином, з огляду на викладене вище, з урахуванням обсягу позовних вимог, а також встановивши відповідність виду забезпечення позову позовним вимогам та їх співмірність, суд доходить висновку, що заява позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню.

Також суд зазначає, що відсутні підстави для застосування зустрічного забезпечення, відповідно до ч. 3 ст. 154 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 149, 150, 153, 154, 157, 258-261 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ), третя особа без самостійних вимого на предмет спору Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Щетілова Ольга Валеріївна (місцезнаходження: 49000 м. Дніпро, вул. Калинова, 3) про витребування майна з чужого незаконного володіння задовольнити частково.

Заборонити державним реєстраторам, ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) вчиняти будь-які дії (купівля-продаж, дарування, міна, іпотека, виділ часток та інше) по відчуженню майна, а саме нежитлових приміщень, загальною площею 369,8 кв.м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101).

Заборонити державному реєстратору прав на нерухоме майно вносити зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які дії (в тому числі реєстрацію та перереєстрацію права власності, внесення записів про накладення арештів, заборон на відчуження, записів про іпотеку, вчиняти інші дії, передбачені чинним законодавством України), окрім дій по виконанню ухвали суду про забезпечення позову в цивільній справі № 203/6032/24 щодо нерухомого майна, а саме нежитлових приміщень, загальною площею 369,8 кв.м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101).

У задоволенні іншої частини вимог заяви відмовити.

Ухвалу для виконання направити сторонам, державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Особи, винні у невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала підлягає пред`явленню до виконання протягом трьох років від дня її постановлення.

Суддя І.В. Іваницька