Справа № 467/872/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.07.2024 року Арбузинський районний суд Миколаївської області

в складі: головуючого судді Кірімової О.М.,

за участю секретаря судового засідання Поплавської О.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в смт. Арбузинка цивільну справу за позовною заявою адвоката Рубана Сергія Юрійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2024 року адвокат Рубан С.Ю., який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 29 жовтня 2001 року між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір №1058 купівлі-продажу нерухомого майна, а саме житлового будинку АДРЕСА_1 , який зареєстрований, як біржова угода на Вознесенській універсальній товарно-сировинній біржі за № 1058 від 29.10.2001 року.

До моменту укладення договору, сторони здійснили всі необхідні дії щодо його виконання. а саме позивачем сплачено кошти за купівлю будинку, а відповідач передав позивачу всі документи на житловий будинок, ключі від будинку та звільнив будинок. Жодних заперечень чи зауважень сторони договору купівлі-продажу не заявляв. З моменту укладення договору позивач користувалася придбаним будинком. на сьогоднішній день позивач продовжує володіти зазначеним домоволодінням та використовує будинок для проживання, регулярно оплачує комунальні платежі та утримує його в належному стані. Жодних скарг або претензій від будь-яких фізичних або юридичних осіб на її адресу не надходило.

Відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення вказаного договору купівлі-продажу, що є перешкодою позивачу для реалізації права власника щодо даного об`єкту нерухомості, зокрема, права розпоряджатися даним майном. На даний час місцезнаходження відповідача, позивачу не відомо. За таких обставин позивач позбавлена можливості нотаріально посвідчити угоду.

На теперішній час неможливо внести відомості в Єдиний державний реєстр нерухомого майна стосовно права власності на нерухоме майно, яке було посвідчене Вознесенською універсальною товарно-сировинною біржею, оскільки на час укладення договору купівлі-продажу будинку, діяло інше законодавство.

Враховуючи вищевикладені обставини, позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом за захистом своїх майнових прав. Просила суд визнати дійсним договір № 1058 купівлі-продажу нерухомого майна від 29 жовтня 2001 року укладений між нею та відповідачем на Вознесенській універсальній товарно-сировинній біржі за № 1058 від 29.10.2001 року, за яким ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_1 придбала житловий будинок АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 17.06.2024 року відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено провести в порядку загального позовного провадження.

Представник позивача надіслав суду заяву про розгляд справи в його відсутність і у відсутність позивача, просив про задоволення позову.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце судового засідання повідомлений у встановленому порядку, надіслав на адресу суду заяву про відсутність претензій до позивача, однак до суду не бажає з`являтися.

За такого, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому їх дослідженні, а також оцінивши їх з точки зору належності і допустимості, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, керуючись принципом верховенства права, приходить до наступного.

За правилами ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Судом встановлено, що 29 жовтня 2001 року на Універсальній товарно-сировинній біржі в м. Вознесенськ Миколаївської області між відповідачем ОСОБА_2 , як продавцем та позивачкою ОСОБА_3 , як покупцем було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_2 .

Відповідно до умов вищевказаного договору продаж житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами було вчинено за грошові кошти в сумі 1700 грн. 00 коп., про що свідчить п. 5 вказаного договору.

Відповідно до п. 9 спірного договору, зазначено, що такий підлягає реєстрації в Арбузинському РКП БТІ.

Вказаний договір зареєстрований, як біржова угода на Вознесенській універсальній товарно-сировинній біржі за № 1058 від 29.10.2001 року.

Згідно реєстраційного посвідчення Арбузинське КП БТІ посвідчує, що житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано 29.10.2001 року в реєстровій книзі № 7 за реєстровим № 996 за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу № 1058 від 29.10.2001 року.

Згідно копії свідоцтва про шлюб НОМЕР_1 ОСОБА_2 під час укладення шлюбу 27.03.2010 року отримала прізвище " ОСОБА_4 ".

На теперішній час позивачка не має можливості реалізувати своє право як власника, а саме здійснити реєстрацію права власності на вказаний будинок, оскільки договір купівлі-продажу не був нотаріально посвідченим.

Згідно зі ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними №9 від 06.11.2009 року встановлено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Згідно п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (2004 року) Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Отже, в даному випадку на момент переходу права власності правовідносини підлягали регулюванню за нормами ЦК УРСР.

Згідно зі ст. 153 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), який діяв на момент укладення правочину та підлягає застосуванню до спірних правовідносин, договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 227 ЦК УРСР (1963 року), що діяв на час укладення договору, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 ЦК УРСР (1963 року) нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Аналогічне положення міститься і в ч. 2 ст. 220 нині діючого ЦК України.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про товарну біржу", товарна біржа є організацією, що об`єднує юридичних і фізичних осіб, які здійснюють виробничу і комерційну діяльність, і має за мету надання послуг в укладенні біржових угод, виявлення товарних цін, попиту і пропозицій на товари, вивчення, упорядкування і полегшення товарообігу і пов`язаних з ним торговельних операцій.

Статтею 2 Закону України "Про товарну біржу" встановлено, що основними принципами діяльності товарної біржі є рівноправність учасників біржових торгів, застосування вільних (ринкових) цін, публічність проведення біржових торгів. Отже, товарна біржа - це оптовий, регулярно діючий ринок, де відбувається торгівля сировиною, матеріалами, іншими товарами, допущеними до обігу на біржі, створений для зручності здійснення комерційної діяльності юридичними та фізичними особами, які, в свою чергу, повинні бути обов`язково зареєстрованими відповідною біржою як її учасники.

Згідно зі ст. 15 Закону України "Про товарну біржу" не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Біржовий договір з моменту його реєстрації на біржі є вчиненим правочином.

Таким чином, угоди, що зареєстровані на біржі, не прирівнюються до нотаріально посвідчених, а лише не підлягають подальшому нотаріальному посвідченню. До нотаріально посвідчених документів прирівнюються лише документи, складені згідно з вимогами ст. 40 Закону України "Про нотаріат", перелік яких є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню.

В пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про визнання угод недійсними від 28 липня 1978 року № 3 (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Пленуму Верховного Суду України від 25 грудня 1992 року №13 та від 25 травня 1998 року №15 було роз`яснено, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки ті угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання, застави, купівлі-продажу, в тому числі при придбанні на біржових торгах, міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини. Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК України, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд, на підставі ч.2 ст.47 ЦК, за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Однак це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження.

На час укладення договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами у жовтні 2001 року сторони правочину не були обізнані про те, що правочин купівлі-продажу нерухомого майна, у відповідності до ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року) підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки на той час був чинним Закон України "Про товарну біржу", відповідно до ст. 15 якого, правочини, зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягали.

При вчиненні правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності, і сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме, купівлі-продажу вищевказаного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, правочин був реальним і вчиненим у формі дозволеній чинним законодавством України в 2001 році. Усі вимоги договору купівлі-продажу, сторонами були виконані, ніяких претензій щодо передачі майна не було, та сторонами правочину один до одного будь-які інші претензії не пред`являлися.

Враховуючи вище викладене, зважаючи на те, що сторони за договором домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується договором купівлі-продажу №1058 від 29.10.2001 року, укладеним на Вознесенській універсальній товарно-сировинній біржі, крім того, відбулося повне виконання договору, зазначене в даному конкретному випадку, виходячи з принципу розумності та справедливості, є підставою для визнання дійсним договору купівлі-продажу будинку, з господарськими спорудами та будівлями.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно заяви представника позивача, судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 12, 13, 81, 259, 263, 264, 265, 280-282 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги адвоката Рубана Сергія Юрійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, задовольнити.

Визнати дійсним договір № 1058 купівлі-продажу нерухомого майна, укладений 29 жовтня 2001 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , який зареєстрований на Вознесенській універсальній товарно-сировинній біржі за № 1058 від 29.10.2002 року, за яким ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_5 придбала житловий будинок АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду на протязі 30 днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Арбузинського

районного суду О.М. Кірімова