Справа № 529/282/24
Провадження № 2/529/209/24
РІШЕННЯ

іменем України

28 листопада 2024 року Диканський районний суду Полтавської області в складі:

головуючого судді Петренко Л.Є.

з участю секретаря - Звягольської В.А.

представника відповідача адвоката Шинкаренко М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, за правилами загального позовного провадження, в залі суду цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

установив:

Представник позивача ОСОБА_2 02.04.2024 звернулась до суду з позовною заявою, яка сформована в системі "Електронний суд" в якій просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором, інфляційні втрати та 3% річних, а також понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.

В обгрунтування позовних вимог представниця позивача вказує, що 12.04.2016 між АТ «Банк Кредит Михайлівський» та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 200501062, відповідно до якого банк надав відповідачу кредитні коштів в сумі 18 527 грн. 92 коп. Відповідач, у свою чергу, зобов`язався повернути отримані кошти у встановлений строк та сплатити відсотки за користування кредитними коштами.

20.07.2020 позивачем набуто право вимоги за кредитними договорами укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», на підставі договору № 7_БМ від 20 липня 2020 року, укладеному за результатами публічних торгів (аукціон лоту № GL16618071 проведеного 15.06.2020, що підтверджено постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 у справі 910/11298/16 відповідно до якої позивача визнано єдиним та належним кредитором за кредитними договорами укладеними позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський» в тому числі і за кредитним договором № 200501062 .

Таким чином, Банк, правонаступником якого є позивач, виконав свої зобов?язання за кредитним договором належним чином, в той же час відповідач ОСОБА_1 порушив умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків у визначений строк.

Станом на 26.03.2024 загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором становить 51 838 грн. 12 коп. грн., з яких: 17 498 грн. 54 коп. - заборгованість за кредитом; 34 339 грн. 58 коп. - заборгованість за відсотками.

Вказана заборгованість розрахована станом на дату укладання договору факторингу № 7_БМ від 20.07.2020 укладеного між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «Діджи Фінанс».

Також позивач просить стягнути інфляційні втрати 21 590.60 грн та 3 % річних 4668.75 грн за час прострочення заборгованості.

Вказані обставини і слугували підставою для звернення представника позивача з цим позовом до суду.

08.04.2024 ухвалою судді Диканського районного суду Полтавської області відкрито провадження по справі, визначено порядок її розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

09.05.2024 ухвалою Диканського районного суду Полтавської області задоволено клопотання представниці відповідача ОСОБА_1 адвоката Шинкаренко М.А. Здійснено перехід від розгляду справи в порядку спрощеного провадження до розгляду справи в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання.

08.07.2024 представницею відповідача адвокатом Шинкаренко М.А. подано до суду заяву про застосування строку позовної давності. В обгрунтування такої заяви вказала, що предметом спору позивач визначив заборгованість за кредитним договором від 12.04.2016, з графіком платежів з травня 2016 року по жовтень 2017 року, який є фактично терміном дії договору. Позивач посилається на п. 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції 30.03.2020, вказуючи, що всі строки позовної давності продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину. Такі вимоги закону застосовуються до правовідносин, які не припинили свою дію. Загальний строк позовної давності у 3 роки по платежам з травня 2016 року по березень 2017 року виключно сплинув на час введення в дію Закону в дію. Тому на думку представниці відповідача норми закону на які посилається позивач не розповсюджуються на період платежів з травня 2016 року до 30 березня 2020 року, у зв`язку з чим просить застосувати строки позовної давності до даних правовідносин.

08.07.2024 постановлено ухвалу про витребування доказів, відповідно до якої судом витребувано у позивача документи, які підтверджують набуття ним права вимоги.

Вказана ухвала позивачем ТОВ «Діджи Фінанс» виконана 01.08.2024.

10.09.2024 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

16.10.2024 представницею відповідача ОСОБА_1 адвокатом Шинкаренко М.А. подано додаткові пояснення по справі, в яких вказано, що 20 травня 2016 року ТОВ «Фінансова компанія ФАГОР» надіслало ОСОБА_1 повідомлення про те, що ПАТ «Банк Михайлівський» уклав договір факторингу з ТОВ «ФК «Плеяда», передавши права вимоги за кредитним договором №2501062. У цьому ж повідомленні зазначалося, що надалі ТОВ «ФК «Плеяда» відступила отримані права вимоги на користь ТОВ «ФК ФАГОР» на підставі договору факторингу №1.

Перший платіж за кредитом ОСОБА_1 здійснив безпосередньо до Банку «Михайлівський», а в подальшому, на виконання умов повідомлення та кредитного договору, усі наступні платежі він здійснював на рахунок ТОВ «ФК ФАГОР» за вказаними у повідомленні реквізитами.

Отримавши це повідомлення в травні 2016 року, ОСОБА_1 розумів його важливість як документа, що підтверджує відступлення прав вимоги, та використовував реквізити для здійснення платежів. Для зручності під час оплати ОСОБА_1 розділив повідомлення на дві частини: верхню частину з відомостями про відступлення прав та нижню частину з реквізитами, яку щоразу передавав працівнику банку для коректного зарахування коштів.

На сьогодні ОСОБА_1 зберіг лише верхню частину повідомлення. Незважаючи на відсутність нижньої частини з підписом і печаткою ТОВ «Фагор», залишок повідомлення містить достатньо інформації для підтвердження зміни кредитора та інформування ОСОБА_1 про нові реквізити для сплати платежів.

Останній платіж за кредитним договором був здійснений у грудні 2017 року. Після цього ОСОБА_1 , ймовірно, не отримав довідку про закриття кредиту або не пам`ятає про це. Водночас законодавство не вимагає від позичальника отримувати такий документ для підтвердження закриття кредиту. У разі повного виконання зобов`язань відповідальність за належний облік та внесення відповідних змін лежить на кредиторові.

Незважаючи на те, що у ОСОБА_1 збереглися платіжні документи на суму 27 421 000 гривню, а загальна сума з урахуванням відсотків та інших платежів становила орієнтовно 30 000, 00 гривень, відсутність квитанцій на повну суму не впливає на вирішення позову. Ця різниця не змінює суті справи, оскільки недійсність договору факторингу між ПАТ «Діджи Фінанс» та ПАТ «Банком Михайлівський», укладеного після передачі прав вимоги, є вирішальним фактором у справі.

Разом з тим, 24.10.2024 представником позивача ТОВ «Діджи Фінанс» - адвокатом Завадською О.В. подано до суду письмові заперечення на пояснення представниці відповідача, поданих 16.10.2024. Вказує, що 20.07.2020 ТОВ «Діджи Фінанс» набуто право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ», на підставі договору № 7_БМ від 20.07.2020, укладеному за результатами публічних торгів (аукціону) лоту № GL16N618071 проведеного 15.06.2020р., що підтверджено постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021р. у справі № 910/11298/16 відповідно до якої позивача визнано єдиним та належним кредитором за кредитними договорами укладеними з позичальниками ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ», в тому числі і за кредитним договором з ОСОБА_1 . Додатком до договору є реєстр кредитних договорів. До позовної заяви надано витяг з додатку 1 до договору від 15.06.2020 №7_БМ про відступлення прав вимоги, який мав місце станом на дату укладання договору із зазначенням, окрім іншого, суми заборгованості.

Приналежність права вимоги за вищезазначеними кредитними договорами які були предметом договору відступлення прав вимоги від 20.07.2020 укладеним між ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» та ТОВ «Діджи Фінанс» було предметом спору у справі № 910/11298/16 Господарського суду міста Києва за позовом ПАТ «Банк Михайлівський» (ухвалою Господарського суду від 03.09.2020 замінено на правонаступника - ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС») до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор» про застосування наслідків нікчемності договору факторингу від 19.05.2016 № 1905 укладеного між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «ФК «Плеяда», визнання недійсним договору факторингу від № 1, укладеного між ТОВ «ФК «Плеяда» та ТОВ «ФК «Фагор».

Постановою від 01.07.2021 у справі № 910/11298/16 визначено зокрема: - застосувати наслідки нікчемності договору факторингу від 19.05.2016 № 1905, а саме: зобов`язано ТОВ «ФК «Плеяда» передати ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» документи, отримані ним від ПАТ «Банк Михайлівський» згідно з договором факторингу від 19.05.2016 № 1905 та актів прийому-передачі від 20.05.2016 № 1 і № 2. - зобов`язати ТОВ «ФК «Фагор» передати ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» документи, отримані ним від Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» згідно договору факторингу від № 1905 та актів прийому-передачі до нього від 20.05.2016 № 1 і № 2.

Станом на дату подачі позову ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» є єдиним належним кредитором за кредитним договором № 200501062 від 12.04.2016 року.

ТОВ "ФК "Фагор"» вже не могла бути кредитором позивача за спірним кредитним договором оскільки в силу приписів статті 216 ЦК України недійсний договір не створює юридичних наслідків, окрім тих, що пов`язані з його недійсністю. Виконаний недійсний правочин породжує реституцію, а саме у разі недійсності правочину кожна зі сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання його правочину. ТОВ «ФК «Фагор» в силу закону зобов`язано повернути грошові кошти, які були отримані. Відповідач по справі має право звернутися до суду з позовом до ТОВ «ФК «Фагор» для повернення безпідставно отриманих коштів.

Враховуючи вищевказане вказує, що зобов`язання не було виконано належним чином, оскільки при виконанні зобов`язання був відсутній елемент належного кредитора, в особі ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», враховуючи норми ст. 599 ЦК України.

В судове засідання представниця позивача не з`явилась, однак в матеріалах справи знаходиться заява останньої про підтримання вимог та розгляд справи у її відсутність.

Представниця відповідача ОСОБА_3 адвокат Шинкаренко А.М. в судовому засіданні проти позову заперечила, вказала, що її довірителем не оспорюється укладення кредитного договору. Свої зобов`язання останній виконував належним чином. ОСОБА_3 перший платіж сплатив на рахунок первісного кредитора ПАТ «Банк Михайлівський», а в подальшому, після отримання повідомлення про відступлення права вимоги, борг за кредитним договором сплачував ТОВ «ФК «Фагор». Останній платіж за кредитним договором ним було внесено у листопаді 2017 року. ОСОБА_3 вважає, що повністю погасив заборгованість по кредиту, але довідки про закриття кредиту ним не отримано або він не пам`ятає про її наявність. Також вказує, що відповідач не був повідомлений про нового кредитора, яким є ФК Діджи фінанс, жодного повідомлення про заміну кредитора йому не надходило. Тому просить застосувати наслідки такого неповідомлення згідно норм ст.516 ЦК України. Крім того представниця відповідача просила суд застосувати наслідки пропуску позовної давності, оскільки строк кредитного договору закінчився у жовтні 2017 року і позивачем не наведено поважних причин пропуску 3-річного строку позовної давності.

Крім того представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Шинкаренко М.А. в судових дебатах висловила намір подати заяву, в порядку та строк, визначений ч. 8 ст. 141 ЦПК України, про ухвалення додакового рішення стосовно стягнення з позивача на користь відповідача судових витрат понесених ним на професійну правничу допомогу в сумі 12 000 грн.

Заслухавши пояснення представниці відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи.

Судом встановлено, що 12.04.2016 між ПАТ «Банк Михайлівський» та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір у формі заяви (оферти) № 200501062, відповідно до якого банк надав відповідачеві кредитні кошти у розмірі 18 527 грн. 92 коп., строком на 548 днів з кінцевим терміном повернення 12.10.2017. Разова комісія за видачу кредиту 1,5 %, зі сплатою 3,49 % з 1 місяця строку дії кредитного договору та до закінчення строку його дії.. Сторони узгодили щомісячний платіж, який необхідно позичальнику відповідачу у справі ОСОБА_3 вносити на погашення кредитної заборгованості 1 688 грн, останній платіж 1 687 грн 08 коп. (а.с.15).

Крім цього, сторонами підписано анкету № 2652198 від 12.04.2016, довідку про умови кредитування та орієнтовану сукупність вартість споживчого кредиту в рамках «Кредит готівкою Персональний». Вказані документи були підписані відповідачем, що не заперечувалось відповідачем по справі.

Також відповідачем 12.04.2016 погоджено графік платежів по кредитному договору, відповідно до якого загальний розмір платежів за весь період дії договору складає 30 383 грн. 08 коп., в тому числі тіло кредиту - 18527 грн. 92 коп. У вказаному графіку зазначено про те, що банк відкрив рахунок № НОМЕР_1 для використання в рамках вказаного кредитного договору ( т.1 а.с. 18).

Сторонами у справі не заперечується існування кредитних відносин, отримання кредитних коштів відповідачем та строк кредитування.

19.05.2016 між ПАТ "Банк Михайлівський" та ТОВ "ФК "Плеяда" був укладений договір факторингу № 1905 згідно з умовами якого останній зобов`язувався передати грошові кошти в розпорядження ПАТ "Банк Михайлівський", а Банк зобов`язувався відступити на користь ТОВ "ФК "Плеяда" право вимоги до третіх осіб (боржників).

20.05.2016 між ТОВ "ФК "Плеяда" та ТОВ "ФК "Фагор" також був укладений договір факторингу № 1, згідно з умовами якого ТОВ "ФК "Плеяда" за плату відступило на користь ТОВ "ФК "Фагор" права вимоги, отримані ним від ПАТ "Банк Михайлівський" на підставі договору факторингу № 1905.

23.05.2016 рішенням Правління Національного банку України № 14/БТ ПАТ "Банк Михайлівський" віднесено до категорії неплатоспроможних, а рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 812 розпочато процедуру виведення ПАТ "Банк Михайлівський" з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації.

20.07.2020 між ПАТ "Банк Михайлівський" та ТОВ "Діджи Фінанс" було укладено договір №7_БМ про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого банк ПАТ "Банк Михайлівський" відступає новому кредитору ТОВ "Діджи Фінанс" належні банку права вимоги, а новий кредитор набуває права вимоги банку до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів та/або фізичних осіб, зазначених у Додатку №1 до цього договору, надалі за текстом - боржники, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за кредитними договорами (іпотечними договорами) та/або договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них згідно реєстру у Додатку №1 до цього Договору. Новий кредитор сплачує банку за права вимоги грошові кошти у сумі 5307308,39 грн. та у порядку визначених цим Договором ( том 2 а.с.144-150).

Факт переходу до позивача права вимоги підтверджено постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 у справі № 910/11298/16, за якою позивача визнано єдиним та належним кредитором за кредитними договорами укладеними з позичальником ПАТ «Банк Михайлівський» (том 2 а.с.237).

Згідно витягу Реєстру боржників ПАТ "Банк Михайлівський" до Договору №7_БМ про відступленням прав вимоги від 20.07.2020 до нового кредитора ТОВ "Діджи Фінанс" перейшло право вимоги за кредитним договором № 200501062, укладеним 12.04.2016 з ОСОБА_3 на суму 51 838 грн., з яких: 14 498 грн 54 коп. - заборгованість по тілу кредиту; 34 339 грн 58 коп. - заборгованість за нарахованими відсотками (а.с.23).

Згідно з наданим позивачем розрахунком, сума заборгованості за кредитним договором за період з 22.03.2021 до 21.03.2024 становить 51 838 грн. 12 коп., сума інфляційних втрат 21 590 грн. 60 коп., 3% річних 4 668 грн. 75 коп., а всього загальна заборгованість 78 097 грн. 47 коп.(том 1 а.с.25).

На підтвердження наявності заборгованості позивачем надана виписка по особовим рахункам, яка сформована 27.03.2024 (том 1 а.с.26-250, том 2 а.с. 1-76).

Разом з тим, судом встановлено, що майже за чотири роки до переходу права вимоги за кредитом до позивача, листом від 20.05.2016 відповідача ОСОБА_1 повідомлено про те, що між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «ФК «Плеяда» укладено Договір факторингу №1905 від 19.05.2016, згідно з яким відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором № 200501062 від 12.04.2016, що укладений між ПАТ «Банк Михайлівський» і позичальником ОСОБА_1 разом з усіма додатками та додатковими угодами/договорами про внесення змін. В подальшому, ТОВ «ФК «Плеяда» отримані від ПАТ «Банк Михайлівський» права вимоги за кредитним договором було відступлено на користь ТОВ «ФК «Фагор», відповідно до договору факторингу №1 від 20 травня 2016 року. Враховуючи викладене, для виконання зобов`язань за кредитним договором, просило перераховувати кошти в рахунок виконання зобов`язань за Кредитним договором згідно графіку платежів за реквізитами на користь ТОВ «ФК «Фагор» (том 2 а.с. 196).

Отже, відповідача було офіційно повідомлено про нового кредитора - ТОВ «ФК «Фагор».

Згідно платіжної інструкції банку № К611 від 11.05.2016 ОСОБА_1 сплачено на рахунок ПАТ «Банк Михайлівський» (первісний кредитор) грошові кошти в сумі 1688 грн. в погашення заборгованості за кредитним договором (том 2 а.с. 117).

Згідно копій квитанцій, які додані до матеріалів справи відповідачем вбачається, що ОСОБА_1 на виконання зобов`язань за кредитним договором № 200501062 від 12.04.2016, за період з червня 2016 по листопад 2017 року перерахував (сплатив) на рахунок ТОВ «ФК «Фагор», грошові кошти у загальній сумі 26 661 грн (том 2 а.с.117-120, 166-177)

При цьому останній платіж відповідач сплатив у листопаді 2017 року, при кінцевому строку кредитного договору до 12.10.2017.

Про зміну кредитора ТОВ «ФК «Фагор» на іншого кредитора ОСОБА_1 повідомлений не був. Відомості про таке матеріали справи не містять.

Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів може встановлюватися договором.

У відповідності до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За статтями 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

За загальним правилом заміна кредитора у зобов`язанні не вимагає згоди на це боржника, якщо інше не передбачено законом або договором.

Згідно з частиною 2 статті 517 ЦК України боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

З аналізу досліджених матеріалів справи та норм права суд зазначає наступне.

12.04.2016 між ПАТ «Банк Михайлівський» та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір у розмірі 18 527 грн. 92 коп., з кінцевим терміном повернення 12.10.2017.

Відповідно до графіка платежів щомісячний платіж, який необхідно позичальнику вносити на погашення кредитної заборгованості 1 688 грн, останній платіж 1 687 грн 08 коп.

Починаючи з травня 2016 року і до листопада 2017 року ОСОБА_1 вносив щомісячні платежі в рахунок погашення кредитної заборгованості, перший платіж на користь первісного кредитора Банк «Михайлівський», подальші платежі на користь ТОФ «ФК «Фагор», який на той час набув права нового кредитора та про якого було повідомлено відповідача.

Згідно наданих відповідачем платіжних документів ним було сплачено в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору № 200501062 від 12.04.2016 в загальному розмірі 26 661 грн.

При цьому згідно графіка погашення кредиту загальний розмір платежів за весь період дії договору складає 30 383 грн. 08 коп.

Іншого розрахунку складових кредитного договору, крім графіка погашення заборгованості, матеріали справи не містять.

Також суд зазначає, що на момент сплати відповідачем коштів в рахунок погашення заборгованості за кредитом, на користь ТОВ «ФК Фагор» останній був належним кредитором. Про наявність спору між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ "ФК "Плеяда" і ТОВ "ФК "Фагор" відповідачу не було відомою.

Крім того остаточне судове рішення у спорі між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «ФК «Плеяда» і ТОВ «ФК «Фагор» про застосування наслідків нікчемності правочину, відновлення становища, яке існувало до порушення права ухвалено постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 у справі № 910/11298/16. Цим рішенням визнано недійсним договір факторингу від 20.05.2016 № 1, укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Плеяда» та ТОВ «Фінансова компанія «Фагор».

З врахуванням викладеного, суд висновує, що часткова сплата, яка становить 26 661 грн. на погашення ОСОБА_1 своїх кредитних зобов`язань, що сплачувались за реквізитами на користь ТОВ «ФК «Фагор», як правонаступником за кредитним договором № 200501062 від 12.04.2016 є належним.

Суд звертає увагу, що доводи представника позивача про неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань шляхом сплати коштів на користь ТОВ «ФК «Фагор» є необгрунтованими, оскільки є безпідставним покладення на позичальника, як споживача банківських послуг, ризику настання наслідків нікчемності правочину між його кредиторами та обов`язку повторного погашення заборгованості по одному й тому ж кредиту, при цьому вже у збільшеному розмірі.

При обрахуванні розміру заборгованості відповідача по кредитному договору суд бере до уваги графік погашення кредиту, де зазначено, що загальний розмір платежів за весь період дії договору складає 30 383 грн. 08 коп. та надані відповідачем платіжні документи в рахунок погашення заборгованості на суму 26 661 грн, які вносилися в межах строку кредитування (за винятком останнього платежу).

Таким чином заборгованість відповідача по вказаному кредитному договору становить 3 722.08 грн (30383.08 26661).

Саме 3 903 грн є залишком заборгованості відповідача за кредитним договором № 200501062 від 12.04.2016 станом на момент переходу права вимоги до позивача та такий розмір заборгованості підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь позивача.

Доказів того, що відповідач сплатив заборгованість по кредитному договору в повному обсязі, як про це вказує представник відповідача, матеріали справи не містять.

Суд вважає необгрунтованими доводи представника відповідача про те, що слід застосувати норми ст.516 ЦК України де зазначено, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків, оскільки ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений про нового кредитора позивача по справі.

Так згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15 «...боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору.... неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі».

Враховуючи, що відповідачем не надано доказів про повне погашення заборгованості по кредиту, а маються докази про сплату коштів в розмірі 26 661 грн, тому позивач, як належний кредитор має право на стягнення залишку несплаченого боргу по кредитному договору.

Разом з тим позивач просить стягнути з ОСОБА_1 інфляційні витрати з квітня 2021 року по лютий 2024 року, сума яких становить 21 590 грн. 60 коп.,а також 3 % річних з квітня 2021 року до 31.12.2023 та з 01.01.2024 до 21.03.2024, загальна сума яких 4 668 грн. 75 коп.

Як встановлено судом заборгованість відповідача по кредитному договору №200501062 від 12.04.2016 становить 3 722.08 грн.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно п.18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Враховуючи наведене, суд вважає, що з відповідача підлягають стягненню інфляційні втрати та 3% річних, за період часу до початку дії правового режиму воєнного стану, що буде узгоджуватись із пунктом 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України.

Таким чином необхідно зменшити розмір інфляційних втрат та 3% річних, та здійснити їх нарахування від суми простроченої заборгованості, яка встановлена судом 3 722,08 грн та відповідно до вимог пункту 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, тобто за період з квітня 2021 року (дата з якої позивач здійснив розрахунок) до 23 лютого 2022 року включно, що становить:

- 348 грн 25 коп. - розмір інфляційних втрат;

- 103 грн 71 коп. - три відсотка річних від простроченої суми.

Таким чином, наявні підстави для стягнення з відповідача 4 154 грн 04 коп., заборгованості, яка складається із суми заборгованості по кредиту 3 722 грн 08 коп, суми інфляційних витрат - 348 грн 25 коп., 3% річних в сумі 103 грн 71 коп.

Щодо заявлених позовних вимог ТОВ «Діджи Фінанс» в частині стягнення відсотків за кредитним договором за період з 22.03.2021 до 21.03.2024, суд зазначає наступне.

Як зазначено у висновках, що викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа N 444/9519/12), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Наведений підхід до вирішення спорів у подібних відносинах підтверджений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року (справа N 910/4518/16),

Підстав відступити від указаних вище правових висновків немає.

Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.

Таким чином, у разі порушення позичальником зобов`язання з повернення кредиту настає відповідальність - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором.

Відповідно до умов кредитного договору, сторони погодили строк дії такого, який становить 548 днів з 12.04.2016 по 12.10.2017 року. Строк надання послуги становить 18 місяців. Крім того 18 місячний строк кредитування зафіксовано і у довідці про умови кредитування (том 1 а.с. 15 та а.с. 18 зворот).

У графіку платежів до кредитного договору № 200501062 від 12.04.2016, який є невід`ємною частиною кредитного договору загальна сума погашення основної суми кредиту становить 30 383 грн. 08 коп.. Кінцева дата повернення останнього платежу сторонами узгоджена 12.10.2017.

Таким чином нарахування відсотків за користування кредитом після 12.10.2017 є неправомірним та задоволенню не підлягає.

Зважаючи на викладене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з підстав, наведених вище.

Щодо застосування строку позовної давності суд вказує наступне.

Представниця відповідача ОСОБА_1 адвокат Шинкаренко М.А. у своїй заяві про застосування строку позовної давності вказала, що предметом спору позивач визначив заборгованість за кредитним договором від 12.04.2016, з графіком платежів з травня 2016 року по жовтень 2017 року, який є фактично терміном дії договору.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну та спеціальну.

Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а згідно п. 1 ч. 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності за зобов`язаннями з визначеним строком виконання починається зі спливом строку виконання кожного окремого платежу за Кредитним договором. Разом з тим, із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на події, яка має неминуче настати (ст. ст. 251, 252 ЦК України).

Виходячи із норм ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Судом встановлено, що строк дії кредитного договору № 200501062 по 12.10.2017, тобто обрахування початку строку позовної давності здійснюється саме з дати закінчення строку дії кредитних зобов`язань. Закінчення строку позовної давності 12.10.2020.

Проте 02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19», із подальшими змінами, на усій території України установлено карантин з 12 березня 2020 року, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 року №392, враховуючи зміни, внесені постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2020 року № 500.

Тобто, з 12 березня 2020 року строки позовної давності продовжені.

На момент введення на території України карантину, тобто станом на 12.03.2020 строки позовної давності по даному спору не минули.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» скасовано з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Однак, Указом Президента України від 24.02.2022 р. № 64/202 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався і наразі триває.

Згідно п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року№ 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року№ 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

У відповідності до ч. 3 ст. 263 ЦК України від дня припинення обставин, що були підставою для зупинення перебігу позовної давності, перебіг позовної давності продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення.

Як встановлено судом, своє право на звернення до суду із даним позовом позивач мав би реалізувати до 12.10.2020. Відповідно, запровадження на території України карантину і введення воєнного стану, який неодноразово продовжувався та діє і на даний час, призупинив перебіг позовної давності.

Виходячи з вищевикладеного, суд прийшов до висновку, що позов поданий в межах строку позовної давності та такий строк позивачем не пропущений, оскільки строк дії договору до 12.10.2017, на дату введення карантину і воєнного стану строк позовної давності не минув (сплило лише 2,5 роки), позовна заява подана 02.04.2024 під час дії воєнного стану, тому з урахуванням вказаних норм законодавства позовна заява подана в межах 3-річного строку визначеного законом.

Таким чином заява представниці відповідача про застосування строків позовної давності задоволенню не підлягає.

Щодо розподілу судових витрат суд вказує наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. до яких належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Позивач просить стягнути на його користь з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 7 500 грн. та сплачений судовий збір 2 422 грн. 40 коп.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Нормою ч. 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою або тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 та ч. 8 ст. 141 ЦПК України).

При визначенні суми відшкодування понесених особою витрат на професійну правничу допомогу, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи із конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Вказані критерії застосовує Європейський Суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04), зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання.

Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

Представництво та захист позивача здійснювало адвокатське бюро «Анастасії Міньковської», на підставі договору №26 про надання правової допомоги від 15.02.2024 та Додаткової угоди до цього договору від 15.02.2024.

Згідно детального опису робіт (наданих послуг), адвокатським бюро надано правову допомогу на загальну суму 7 500 грн.

Відповідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати підлягають стягнення з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених вимог, а саме, судовий збір в розмірі 131 грн. 79 коп., та витрати на правову допомогу у розмірі 408 грн. - пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме 5, 32% .

Керуючись статтями 12, 81, 141, 263-265, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Діджи Фінанс", (04212, м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8, ) заборгованість за кредитним договором № 200501062 від 12.04.2016 у загальному розмірі 4 154 (чотири тисячі сто п`ятдесят чотири) грн 04 коп., яка складається із суми заборгованості 3 722 грн 08 коп, суми інфляційних витрат - 348 грн 25 коп., 3% річних в сумі 103 грн 71 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Діджи Фінанс" понесені позивачем судові витрати, пропорційно до задоволених позовних вимог, в загальному розмірі 527 (п`ятсот двадцять сім) грн 90 коп., які складаються із судового збору в розмірі 128 грн 90 коп. та витрат на правничу правову допомогу в розмірі 399 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 29.11.2024

Головуюча: Л.Є. Петренко