Номер провадження: 22-ц/813/1772/24
Справа № 523/293/20
Головуючий у першій інстанції Кисельов В. К.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.11.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Чередник К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 , на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 23 травня 2023 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2020 року ОСОБА_3 звернулася з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилалася на те, що 19 січня 2019 року близько 10 годин 50 хвилин в м. Одесі, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Nissan Pathfinder» реєстраційний номер НОМЕР_1 по вул. Одарія, виїжджаючи на вул. Отамана Головатого, не перевірив дозволений сигнал світлофору, здійснив виїзд на перехрестя на заборонений червоний сигнал світлофора та скоїв зіткнення з транспортним засобом «Nissan Leaf» реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_4 , який рухався по вул. Отамана Головатого. Внаслідок зіткнення, транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Автомобіль марки «Nissan Leaf» реєстраційний номер НОМЕР_2 на праві власності належить ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 10.08.2016 року.

Вина ОСОБА_1 підтверджується постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 27.03.2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, яка залишена без змін постановою Одеського апеляційного суду м. Одеси від 12.06.2019 року.

Вина ОСОБА_4 підтверджується постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 18.04.2019 року про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності, яка залишена без змін постановою Одеського апеляційного суду м. Одеси від 09.07.2019 року.

Цивільна правова відповідальність Відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на момент ДТП застрахована не була, що підтверджується даними з відкритої бази МТСБУ.

Позивач звернулась до судового експерта ОСОБА_5 для проведення експертного автотоварознавчого дослідження з визначення вартості матеріальної шкоди, нанесеної її автомобілю та отримала Висновок № 188-19 від 11.11.2019 року.

Відповідно до вказаного Висновку № 188-19 від 11.11.2019 року вартість матеріального збитку, що завдано власнику автомобіля «Nissan Leaf» реєстраційний номер НОМЕР_2 становить 249658 (двісті сорок дев`ять тисяч шістсот п`ятдесят вісім) гривень 27 коп. Згідно сторінки 19 Висновку № 188-19 від 11.11.2019 року вказано, що ринкова вартість автомобіля також дорівнює 249658,27 гривень. У зв`язку чим необхідно було поставити оцінювачу ще одне питання, стосовно ринкової вартості (залишків) автомобіля «Nissan Leaf» реєстраційний номер НОМЕР_2 після ДТП. Відповідно до висновку № 188-19 від 11.11.2019 року ринкова вартість (залишки) автомобіля «Nissan Leaf» реєстраційний номер НОМЕР_2 складає 85890 (вісімдесят п`ять тисяч вісімсот дев`яносто) гривень 57 коп.

Вартість послуг експерта відповідно до прибуткового касового ордера від 22.10.2019 року становить 3000 (три тисячі) гривень.

Позивачем також були понесені витрати на послуги евакуатора у розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 018 від 22.10.19 року.

Крім того, просила стягнути з відповідачів моральну шкоду, яку вона оцінює у розмірі 25 000 гривень з кожного. В обґрунтування позовних вимоги про відшкодування моральної шкоди позивач посилається на те, що вона під час скоєння ДТП знаходилась на пасажирському сидінні власного автомобіля «Nissan Leaf» реєстраційний номер НОМЕР_2 . Після зіткнення була госпіталізована до КУ «Міської клінічної лікарні № 11», після чого позивачу було призначено амбулаторне лікування та проходження КТ головного мозку. Внаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди Позивач дуже сильно переживала нанесення значних ушкоджень її майну та її здоров`ю.

19 січня 2019 року позивач по призначенню лікаря робила КТ головного мозку, вартість якого відповідно до квитанції від 19.01.2019 становить 800 (вісімсот) гривень.

На підставі викладеного позивач просила:

1.Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду у розмірі 81 883 (вісімдесят одну тисячу вісімсот вісімдесят три) гривні 85 коп.

2.Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду у розмірі 81 883 (вісімдесят одну тисячу вісімсот вісімдесят три) гривні 85 коп.

3.Стягнути ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 вартість висновку експерта у розмірі 1500 (однієї тисячі п`ятисот) гривень.

4.Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 вартість висновку експерта у розмірі 1500 (однієї тисячі п`ятисот) гривень.

5.Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 вартість послуги евакуатора у розмірі 750 (сімсот п`ятдесят) гривень.

6.Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 вартість послуги евакуатора у розмірі 750 (сімсот п`ятдесят) гривень.

7.Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 вартість проходження КТ головного мозку у розмірі 400 (чотириста) гривень.

8.Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 вартість проходження КТ головного мозку у розмірі 400 (чотириста) гривень.

9.Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 25 000 (двадцяти п`яти тисячі) гривень.

10.Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 25 000 (двадцяти п`яти тисячі) гривень.

11.Стягнути з відповідачів на її користь судові витрати.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 23 травня 2023 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_5 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ) матеріальну шкоду у розмірі 81 883 (вісімдесят одну тисячу вісімсот вісімдесят три) гривні 85 (вісімдесят п`ять) копійок, витрати пов`язані з експертним дослідженням у розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень, витрати пов`язані з послугами евакуатора у розмірі 750 (сімсот п`ятдесят) гривень, витрати за проходження медичного обстеження у розмірі 400 (чотириста) гривень, моральну шкоду у розмірі 8 000 (вісім тисяч) гривень, судовий збір у розмірі 1229 гривень 54 копійок, а всього стягнути суму у розмірі 93 763 гривень 39 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_6 , що зареєстрований АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_5 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ) матеріальну шкоду у розмірі 81 883 (вісімдесят одну тисячу вісімсот вісімдесят три) гривні 85 (вісімдесят п`ять) копійок, витрати пов`язані з експертним дослідженням у розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень, витрати пов`язані з послугами евакуатора у розмірі 750 (сімсот п`ятдесят) гривень, витрати за проходження медичного обстеження у розмірі 400 (чотириста) гривень, моральну шкоду у розмірі 8000 (вісім тисяч) гривень, судовий збір у розмірі 1229 гривень 54 копійок, а всього стягнути суму у розмірі 93 763 гривень 39 копійок.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 , звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 23 травня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовну відмовити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Будучи в розумінні ст.ст. 128, 130 ЦПК України належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, відповідач ОСОБА_4 в судове засідання на 19.11.2024 року о 15:30 год., не з`явився, про причини не явки повідомив, заяв про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку або про відкладення судового засідання не подавав.

Представник скаржника-відповідача ОСОБА_1 адвокат Дударенко С.В. та представник позивача ОСОБА_3 адвокат Хажинський Р.М.. та відповідача ОСОБА_6 не заперечували проти розгляду апеляційної скарги за відсутності в судовому засіданні відповідача ОСОБА_4 .

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Справа перебуває в судах з січня 2020 року, а в апеляційному суді з червня 2023 року, тобто з перевищенням строків передбачених ст.ст. 210, 371 ЦПК України.

Враховуючи розумні строки розгляду апеляційної скарги, обставини які стали відомі під час апеляційного провадження, достатньої наявності у справі матеріалів для розгляду апеляційної скарги по суті, колегія суддів не вбачає перешкод для розгляду справи без участі в судовому засіданні належним чином повідомленого учасника ОСОБА_4 .

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наведених у цій постанові підстав.

Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч.1 п.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду зазначеним вимогам відповідає.

Частково задовольняючи позов, стягуючи на користь ОСОБА_3 з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 матеріальну шкоду у розмірі по 81883,85 грн., витрати пов`язані з експертним дослідженням у розмірі по 1 500 грн.,, витрати пов`язані з послугами евакуатора у розмірі по 750 грн., витрати за проходження медичного обстеження у розмірі по 400 грн., моральну шкоду у розмірі по 8000 грн. , судовий збір у розмірі 1229, 54 грн., а всього по 93763,39 грн. з кожного., суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості позовних вимог у зазначеному розмірі.

Колегія суддів погоджується з висновками районного суду.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджується, що:

- ОСОБА_3 на праві власності належить автомобіль марки «Nissan Leaf» реєстраційний номер НОМЕР_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 10.08.2016 року (т. 1 а. с. 9);

- 19 січня 2019 року близько 10 годин 50 хвилин в м. Одесі між автомобілем «Nissan Pathfinder» реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 та автомобілем «Nissan Leaf» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_4 на перехресті вул. От. Головатого та вул. Церковна в м. Одесі відбулось дорожньо-транспортна пригода;

- згідно з довідкою ПП «ВІТА МЕД І» від 109.01.2019 року ОСОБА_3 надані медичні послуги КТ головного мозку , че4к № 14549 на суму 800 грн. (т.1 а. с. 76);

- постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 27 березня 2019 року у справі №523/3253/19, яка залишена без змін постановою Одеського апеляційного суду від 12.06.2019 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 гривень, із стягненням судового збору розмірі 352,40 гривень, зарахувавши його до спеціального фонду Державного бюджету України. Вищевказана постанова була залишена без змін постановою Одеського апеляційного суду від 12.06.2019 року. З даної постанови убачається, що 19.01.2019 року о 10:50 годині, водій ОСОБА_1 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Nissan Pathinder», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вулиці Одарія в м. Одесі, перед виїздом не перевірив дозвільний сигнал світлофора та виїхав на вул. Отамана Головатого на червоний сигнал світлофора, внаслідок чого трапилось зіткнення з автомобілем марки «Nissan Leaf», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який рухався по вулиці Отамана Головатого, в результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Тим самим водій ОСОБА_1 порушив вимоги п. 10.1, 8.7.3 е «Правил дорожнього руху» (т. 1. А. с. 10-14);

- постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 18 квітня 2019 року у справі 523/4764/19, яку залишено без змін постановою Одеського апеляційного суду від 09.07.2019 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340,00 гривень на користь держави. Стягнуто з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь держави судовий збір в розмірі 384,20 гривень. Вищевказана постанова була залишена без змін постановою Одеського апеляційного суду від 09.07.2019 року. З даної постанови убачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 о 10 год. 50 хв., керуючи автомобілем «Nissan Leaf» д/н НОМЕР_7 , по вул. От. Головатого з боку вул. Церковної в напрямку вул. Балківська в м. Одесі, при проїзду регульованого перехрестя вул. Одарія, згідно висновку № 10202190 від 18.02.2019 року автотехнічного експертного дослідження, здійснював рух з перевищенням доступної швидкості та при виникненні небезпеки не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки на, що мав технічну можливість, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем « Nissan Pathinder» д/н НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , який здійснював рух по вул. Одарія з боку вул. Чорноморського козацтва в напрямку вул. От. Чепіги, чим порушив п. п. 12.3, 12.4 ПДР України. В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження, пасажир гр. ОСОБА_3 отримала тілесні ушкодження (т.1 а. с. 15-18 ).

- згідно з Висновком № 188-19 від 11.11.2019 року експертного автотоварознавчого дослідження, яке було проведено судовим експертом ОСОБА_5 повна вартість відновлюваного ремонту автомобіля «Nissan Leaf» реєстраційний номер НОМЕР_2 складає суму у розмірі 461 860 грн. 91 коп. При цьому ринкова вартість автомобіля дорівнює 249658,27 гривень, а ринкова вартість автомобіля з урахуванням аварійний пошкоджень внаслідок ДТП, яке відбулась 19.01.2019 року становить 85890,57 грн. Вартість послуг експерта відповідно до прибуткового касового ордера від 22.10.2019 року становить 3000 (три тисячі) гривень (т.1 а. с. 21-73);

- згідно з квитанцією до прибуткового ордеру № 018 від 22.10.2019 року СПД ОСОБА_7 прийнято від ОСОБА_3 за перевезення автомобіля Ніссан Ліф НОМЕР_2 у розмірі 1 500 грн. (т.1 а. с.75)

Колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 16 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.

Предметом позову є вимоги про відшкодування збитків завданих знищенням автомобіля та витрат понесених на обстеження стану здоров`я, евакуацію пошкодженого автомобіля , проведення експертного дослідження пошкодженого майна, а також стягнення моральної шкоди.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки в натурі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною другою статті 22 ЦК збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Згідно з ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:

1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;

2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;

3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Частиною 2 ст. 1188 ЦК України встановлено, що якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права , викладених у постановах Верховного Суду.

У постанові Велика Палата Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 477/874/19 наведено: «за змістом частини першої статті 614 ЦК України вина як підстава відповідальності за порушення зобов`язання - це невжиття особою всіх залежних від неї заходів для належного виконання зобов`язання, зокрема для запобігання заподіянню шкоди. З огляду на це припис частини другої статті 1188 ЦК України застосовний не тоді, коли встановлена вина кожного з власників (володільців), наприклад, транспортних засобів, внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки яких завдана шкода третій особі (тобто не тоді, коли встановлено невжиття залежних від цих власників (володільців) заходів для запобігання заподіянню такої шкоди), а тоді, коли поведінка кожного із власників (володільців) була неправомірною (зокрема, якщо кожен із них порушував правила безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, у зв`язку з чим відбулася вказана взаємодія та була завдана шкода третій особі). Встановлення неправомірності діяння кожного з власників (володільців), які спільно завдали шкоди третій особі внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки, достатньо для покладення на цих власників (володільців) солідарного обов`язку з відшкодування шкоди.

За змістом частини другої статті 1188 ЦК України іншою особою, якій унаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки власники (володільці), наприклад, транспортних засобів спільно завдали шкоди, є будь-яка третя особа. Вона може бути, зокрема, пішоходом або пасажиром транспортного засобу, від зіткнення із яким іншого транспортного засобу завдано шкоди. Іншою, ніж та, яка завдала шкоди, особою може бути і власник транспортного засобу, який передав право керування, а сам був пасажиром».

Встановивши, що позивач під час зіткнення транспортних засобів безпосередньо перебувала в якості пасажира в належному їй на праві власності автомобілі, яким керував ОСОБА_4 , суд першої інстанції вірно визначився з нормами права, якими врегульовані спірні правовідносини і обґрунтовано врахував висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 477/874/19 щодо застосування до даних правовідносин норму ч. 2 ст. 1188 ЦК України.

Також суд обґрунтовано врахував роз`яснення застосування законодавства у спірних правовідносинах, які наведені у відповідних постановах Пленуму Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Так, у п. 8 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що особи, які спільно завдали шкоди, тобто завдали неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими (статті 543, 1190 ЦК). У такому самому порядку відповідають особи, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, за шкоду, завдану внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам. Спір про відшкодування шкоди, завданої при цьому самим джерелам підвищеної небезпеки кожним із їх володільців перед іншим із них, вирішується за правилами статті 1188 ЦК, а саме: шкода, завдана одному з володільців із вини іншого, відшкодовується винним; не відшкодовується шкода, завдана володільцю лише з його вини; за наявності вини всіх володільців розмір відшкодування визначається судом у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (тобто залежно від ступеня вини кожного); у разі відсутності вини володільців у взаємному завданні шкоди жоден із них не має права на відшкодування.

У п. 3 постанові Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено судам, що шкода, заподіяна кількома особами, відшкодовується кожною з них в частині, заподіяної нею (в порядку часткової відповідальності). Особи, які спільно заподіяли шкоду, тобто заподіяли неподільну шкоду взаємопов`язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими. У такому ж порядку відповідають володільці джерел підвищеної небезпеки за шкоду, заподіяну внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам. Питання про відповідальність за шкоду, заподіяну при цьому самим джерелам підвищеної небезпеки кожного із їх володільців перед іншим з них, вирішується за правилами ст.440 ЦК: шкода, заподіяна одному з володільців з вини іншого - відшкодовується винним; при наявності лише вини володільця, якому заподіяна шкода, вона йому не відшкодовується; при наявності вини обох володільців розмір відшкодування визначається відповідно до ступеня вини кожного; при відсутності вини володільців у взаємному заподіянні шкоди - жоден з них не має права на відшкодування.

Врахувавши наведені норми законодавства та надані роз`яснення у зазначених постановах Пленуму Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, суд першої інстанції, виходячи з встановлених у справі обставин та виходячи із змісту постанов Суворовського районного суду м. Одеси від 27 березня 2019 року у справі про адміністративне правопорушення № 523/3253/19 та від 18 квітня 2019 року у справі про адміністративне правопорушення № 523/4764/19, в яких встановлено вину у ДТП водіїв ОСОБА_1 та ОСОБА_4 і які вступили в законну силу, обґрунтовано визначив ступень вини кожного з водіїв у ДТП, яке відбулось 19 січня 2019 року близько 10 годин 50 хвилин в м. Одесі між автомобілем «Nissan Pathfinder» реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 та автомобілем «Nissan Leaf» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_4 на перехресті вул. От. Головатого та вул. Церковна в м. Одесі, як рівнозначну і дійшов до справедливого та послідовного висновку, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 повинні відшкодувати заподіяну позивачці ОСОБА_3 у рівних частках, тобто по 50 відсотків кожний.

При цьому судом встановлено, що цивільна-правова відповідальність відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на момент ДТП застрахована не була, що підтверджується даними з відкритої бази МТСБУ.

Відповідно ч.1 ст.30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до ч.2 ст.30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Одночасно із цим суд, ухвалюючи рішення про стягнення на користь позивача відшкодування вартості майна, що не може використовуватися за призначенням, але має певну цінність, одночасно повинен передати це майно після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

Умовою для стягнення ринкової вартості транспортного засобу на день вчинення ДТП є визнання його фізично знищеним.

Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону № 1961-IV, згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду.

Перевіряючи обґрунтованість і доведеність розміру збитків, які позивачем заявлені до відшкодування, суд врахував доданий до справи Висновок № 188-19 від 11.11.2019 року, складений за зверненням позивача, відповідно до якого вартість матеріального збитку, що завдано власнику автомобіля «Nissan Leaf» реєстраційний номер НОМЕР_2 становить 249658 (двісті сорок дев`ять тисяч шістсот п`ятдесят вісім) гривень 27 коп. Згідно а.с. 19 Висновку № 188-19 від 11.11.2019 року вказано, що ринкова вартість автомобіля також дорівнює 249 658, 27 гривень. У зв`язку чим необхідно було поставити оцінювачу ще одне питання, стосовно ринкової вартості (залишків) автомобіля «Nissan Leaf» реєстраційний номер НОМЕР_2 після ДТП. Відповідно до висновку № 188-19 від 11.11.2019 року ринкова вартість (залишки) автомобіля «Nissan Leaf» реєстраційний номер НОМЕР_2 складає 85 890 (вісімдесят п`ять тисяч вісімсот дев`яносто) гривень 57 коп.

Відповідач з вартістю деталей та вартістю ремонту, які визначені експертом, не погодився, оскільки вважав, що вартість значно завищена, а також частина деталей не потребувала заміні.

Судом встановлено, що автомобіль «Nissan Leaf» реєстраційний номер НОМЕР_2 не було відновлено та він проданий на автозапчастини. Даний факт підтверджується письмовими поясненнями представника позивача (т. 1, а. с. 235-236).

Під час та в процесі розгляду справи суд першої інстанції роз`яснював представнику відповідача про можливість подачі до суду клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи, у тому числі на підставі даних, які є матеріалах Висновку № 188-19 від 11.11.2019 року експертного автотоварознавчого дослідження, яке було проведено судовим експертом Крутих Євгеном Олександровичем, про що у рішенні міститься відповідне посилання.

Проте жодного клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи, або надання такого дослідження в порядку ст. 106 ЦПК України відповідач, або його представник не надали.

При таких обставинах колегія суддів погоджується з висновком районного суду про належність і допустимість доказу у вигляді експертного автотоварознавчого дослідження № 188-19 від 11.11.2019 року, яке було проведено судовим експертом Крутих Євгеном Олександровичем.

При цьому колегія суддів вважає належним обґрунтування наведені районним судом на користь такого висновку.

Зокрема суд послався на принцип змагальності сторін в цивільному процесі та необхідність доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог (заперечень), який є конституційною гарантією, яка передбачена статтею 129 Конституції України, а також на узагальнену практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої змагальність судочинства за своєю природою засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він нівелюватиме можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Оскільки судом виконані вимоги процесуального законодавства (ст. 12 ч.5 п. 2 ЦПК України) щодо роз`яснення відповідачу-скаржнику про можливість подачі ним до суду клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи, у тому числі на підставі даних, які є матеріалах Висновку № 188-19 від 11.11.2019 року експертного автотоварознавчого дослідження, а такого клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи до суду надано не було, як не було надано такого експертного дослідження в порядку ст. 106 ЦПК України або принаймні висновку спеціаліста про вартість деталей та ремонту пошкодженого автомобіля, які суттєво відрізняються від вартості деталей та вартості ремонту, які визначені у Висновку № 188-19 від 11.11.2019 року, суд набув обґрунтованого висновку про недоведеність доводів відповідача, на які той посилається у відзиві на позов про неповноту дослідження, завищення вартості оцінки пошкодженого майна та вартості робіт,

Враховуючи наведене, суд вірно взяв до уваги ту вартість автомобіля до та після ДТП, яка зазначена у висновку автотоварознавчого дослідження, а саме, що вартість матеріальної шкоди, яка була заподіяна власнику автомобіля «Nissan Leaf» реєстраційний номер НОМЕР_2 складається з різниці між вартістю транспортного засобу до ( 249 658 грн. 27 коп.) та після дорожньо-транспортної пригоди (85 890 грн. 57 коп.),

Також є мотивованими і вірними висновки районного суду про доведеність розміру збитків, які підлягають відшкодуванню у розмірі вартості проведеного експертного автотоварознавчого дослідження на суму 3000 грн., послуг з перевезення пошкодженого транспортного засобу позивача на суму 1500 грн., медичних послуг з проведення КТ головного мозку 800 грн.

Крім того, судом першої інстанції виходячи з встановлених у справі обставин, норм законодавства, які регулюють спірні правовідносини з відшкодування моральної шкоди, врахувавши засади розумності та справедливості, обґрунтовано визначено розмір моральної шкоди у сумі 16000 грн.

Стягнення зазначених збитків та моральної шкоди судом на користь позивача судом покладено на обох відповідачів виходячи із їхнього ступеню вини у ДТП, у рівних частках (порівну), що відповідає встановленим у справі обставинам і засновано на законі.

Доводи апеляційної скарги поданої адвокатом Дударенком С.В. в інтересах ОСОБА_1 , як його представником, зведені лише до незгоди з висновком районного суду без наведення будь-яких обставин, які б ставили під сумнів набутий судом висновок або свідчили б про невірну оцінку судом доказів, які надані сторонами та невірне застосування законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Зазначений Висновок також звертає увагу на те, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Таким чином, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 23 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений: 26.11.2024 року.

Головуючий: О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова