ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/6211/23Головуючий у 1-й інстанції Дзюбич В.Л.
Провадження № 22-ц/817/594/24 Доповідач - Хома М.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2024 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючої - Хома М.В.

суддів - Гірський Б. О., Храпак Н. М.,

секретар - Сович Н.А.

з участю представника ОСОБА_1 - адвоката Магдич О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Магдич Ольги Олександрівни на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 березня 2024 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: управління соціальної політики Тернопільської міської ради про визнання особи недієздатною, встановлення опіки та призначення опікуна,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визнання недієздатним його рідного брата ОСОБА_2 , встановлення над ним опіки та призначення заявника опікуном.

Заява мотивована тим, що ОСОБА_2 з 1992 року перебуває на лікуванні та обліку у лікаря-психіатра з діагнозом параноїдальна шизофренія, безперервний перебіг, стабільний дефект психіки по змішаному типу.

Внаслідок стійкого хронічного психічного розладу ОСОБА_2 нездатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, у зв`язку з чим може бути визнаний недієздатним.

ОСОБА_1 зазначив, що він здійснює догляд за братом, інші члени сімї, які за віком та станом здоровя могли б взяти на себе обовязки опікуна відсутні.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 28 березня 2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 - відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання недієздатним ОСОБА_2 , суд у складі судді Дзюбича В.Л. та присяжних Веселович Т.Я., ОСОБА_3 не погодився із висновком судово-психіатричного експерта №542 від 31.08.2023 року та прийшов до висновку, що та обставина, що ОСОБА_2 може працювати у спеціально створених умовах, виключає висновок про те, що його захворювання є хронічним та стійким психічним розладом, внаслідок якого він не може розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Суддя Дзюбич В.Л. висловив окрему думку, не погодившись із висновками суду в частині неприйняття до уваги висновку судової психіатричної експертизи та відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання недієздатним ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Магдич О.О. просить рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 28.03.2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

Вказує, що наявним у матеріалах справи висновком судової психіатричної експертизи доведено наявність у ОСОБА_2 стійкого психічного захворювання, внаслідок якого він не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, однак даний висновок безпідставно не взятий до уваги судом першої інстанції. Нічим не обгрунтованим припущенням є висновок суду про те, що можливість працювати у спеціально створених умовах виключає визнання особи недієздатною. Присяжні не є спеціалістами у галузі психіатрії і не можуть на підставі наявних у матеріалах справи медичних документів самостійно робити висновок про психічне здоровя ОСОБА_2 .

Відхиляючи висновок судово-психіатричної експертизи, суд не дослідив його змісту та не спростував належними та допустимими доказами висновки експертів щодо недієздатності ОСОБА_2 .

Щодо кандидатури опікуна ОСОБА_1 - заявник є найближчим родичем, який за станом здоровя спроможний здійснювати опіку над психічно хворим. Батько ОСОБА_2 та ОСОБА_1 помер, а мати ОСОБА_4 за станом здоровя не може виконувати обовязки опікуна, так як хворіє рядом хвороб, про що до матеріалів справи долучені відповідні медичні документи. Згідно із поданням органу опіки і піклування Тернопільської міської ради та висновку опікунської ради, вирішено за доцільне призначити опікуном ОСОБА_2 його брата ОСОБА_1 .

Відзиву на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши пояснення представника ОСОБА_1 - адвоката Магдич О.О., яка підтримала доводи апеляційної скарги, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Обставини справи.

ОСОБА_2 1981 року народження, з 1992 року перебуває на диспансерному обліку у лікаря-психіатра амбулаторно-поліклінічного відділення Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні з діагнозом: параноїдна шизофренія, безперервний перебіг, стабільний дефект психіки по змішаному типу, що підтверджується довідкою №2049 від 27.11.2017 року Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні.

Як вбачається із довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААВ, №438781, 16.03.2022 року проведено повторний огляд інваліда ОСОБА_2 та встановлено другу групу інвалідності на строк до 01.04.2025 року.

Згідно пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 , ОСОБА_2 отримує пенсію по інвалідності 2гр., загальне захворювання, дата видачі 18.05.2022, термін дії до 31.03.2025.

Із виписок з історії хвороби №2157, №2717, №4681 та епікризу №2938/239 (а.с.59-62) вбачається, що ОСОБА_2 неодноразово поступав на стаціонарне лікування до 1 психіатричного відділення КНП Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня ТОР у супроводі матері.

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №542 від 31.08.2023 року, ОСОБА_2 виявляє ознаки хронічного, стійкого психічного розладу у вигляді параноїдної шизофренії, безперервний перебіг, стабільний дефект за змішаним типом. Дане захворювання є хронічним, стійким психічним розладом. ОСОБА_2 не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Заявник ОСОБА_1 є рідним братом ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвами про народження ОСОБА_2 ( НОМЕР_2 ) та ОСОБА_1 ( НОМЕР_3 ).

Батько ОСОБА_2 та ОСОБА_1 - ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_4 .

ОСОБА_1 проживає разом із своєю дружиною та двома дітьми по АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 зареєстрований та проживає разом з матірю ОСОБА_4 по АДРЕСА_2 .

Згідно подання органу опіки та піклування Тернопільської міської ради, витягу з протоколу №8 засідання опікунської ради від 07.11.2023 року, опікунська рада погодила кандидатуру ОСОБА_1 в опікуни брата ОСОБА_2 у разі визнання останнього рішенням суду недієздатним.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.

Відповідно до ч.3 ст. 297 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи недієздатною мають бути викладені обставини, які свідчать про хронічний, стійкий психічний розлад внаслідок чого особа не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоровя фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу (ч.1 ст. 298 ЦПК України).

Згідно ст. 110 ЦПК України висновок експерта не має для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом з іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Матеріали справи містять ряд доказів, що свідчать про наявність протягом тривалого часу у ОСОБА_2 хронічного, стійкого психічного розладу.

За результатами проведеної за ухвалою суду відповідно до ст.ст. 103-105, 298 ЦПК України судової психіатричної експертизи експертами у галузі судової психіатрії надано висновок про наявність у ОСОБА_2 ознак хронічного, стійкого психічного розладу у вигляді параноїдної шизофренії, безперервний перебіг, стабільний дефект за змішаним типом, внаслідок якого останній не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Такий висновок узгоджується з іншими наявними у матеріалах справи доказами, а саме медичною документацією, довідкою МСЕК та іншими доказами.

Визначення наявності чи відсутності в особи стійкого психічного розладу, внаслідок якого особа не здатна усвідомлювати значення свої дій та (або) керувати ними, потребує спеціальних знань у сфері іншій, ніж право.

Інші висновки психіатричної експертизи, які б спростовували наявний у матеріалах справи висновок судово-психіатричного експерта №542 від 31.08.2023 року, відсутні.

Отже, судом першої інстанції безпідставно не прийнято до уваги висновок судово-психіатричного експерта №542 від 31.08.2023 року та зроблено необгрунтований висновок про те, що та обставина, що ОСОБА_2 може працювати у спеціально створених умовах, виключає висновок про те, що його захворювання є хронічним та стійким психічним розладом, внаслідок якого він не може розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Таким чином, висновки суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні заяви про визнання недієздатним ОСОБА_2 та встановлення над ним опіки не відповідають обставинам справи, судом допущено порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому відповідно до вимог п.п.3, 4 ч.1, ч.2 ст. 376 ЦПК України рішення підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання недієздатним ОСОБА_2 та встановлення над ним опіки та ухваленню в цій частині нового судового рішення про часткове задоволення заяви, визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , недієздатним та встановлення над ним опіки.

Строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною відповідно до вимог ч.6 ст. 300 ЦПК України слід визначити 2 (два) роки з дня прийняття постанови апеляційного суду.

Щодо призначення ОСОБА_1 опікуном ОСОБА_2 .

Відповідно до ч.1 ст. 300 ЦПК України суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна.

Пунктом 1.1. Правил опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26.05.1999 (далі - Правила), передбачено, що опіка (піклування) є особливою формою державної турботи про неповнолітніх дітей, що залишились без піклування батьків, та повнолітніх осіб, які потребують допомоги щодо забезпечення їх прав та інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 55 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.

Згідно зі статтею 58 ЦК України опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування та фізичними особами, які визнані недієздатними.

Суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування (частина 1 статті 60 ЦК України).

Положеннями статті 63 ЦК України передбачено, що опікуна або піклувальника призначає орган опіки та піклування, крім випадків, встановлених статтею 60 цього Кодексу. Опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. При призначенні опікуна для малолітньої особи та при призначенні піклувальника для неповнолітньої особи враховується бажання підопічного. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників.

При призначенні опікуна важливі та обов`язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряються органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна.

Призначення опікуна недієздатної особи здійснюється за поданням органу опіки та піклування, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі згідно вимог Цивільного процесуального кодексу України. При внесенні подання орган опіки та піклування має якнайкраще врахувати інтереси особи, над якою встановлюється опіка.

Зазначені висновки викладені Верховним Судом у постанові від 07 квітня 2022 року у справі № 712/10043/20.

Аналогічні положення зазначені у Правилах опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України 26 травня 1999 року № 34/166/131/88.

Пунктом 3.1 вищевказаних правил визначено, що при призначенні опікуна (піклувальника) беруться до уваги його можливості виконувати опікунські обов`язки, стосунки між ним та підопічним. Опікун чи піклувальник призначається лише за його згодою і, як правило, з числа родичів чи близьких підопічному осіб.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини 2 статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторін.

Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені ЦПК України.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про призначення його опікуном ОСОБА_2 , суд виходив з того, що подання органу опіки і піклування виконкому Тернопільської міської ради про призначення опікуном заявника, не містить належної мотивації, чому саме ОСОБА_1 необхідно призначити опікуном, а не іншу особу, зокрема матір ОСОБА_4 . Переконливих доказів того, що остання не може за станом здоровя виконувати обовяки опікуна щодо свого сина матеріали справи не містять. При цьому судом враховано, що згідно виписок з історії хвороби, ОСОБА_2 поступав на лікування у психіатричне відділення виключно у супроводі матері.

В цій частині колегія суддів повністю погоджується із висновками суду першої інстанції.

Подання органу опіки і піклування не містить жодної обгрунтованої мотивації, чому матір ОСОБА_2 - ОСОБА_4 не може бути опікуном, а лише формально зазначено таку неможливість у звязку із станом її здоровя.

Обґрунтування подання щодо призначення опікуном ОСОБА_1 обмежено виконанням формальних процедур, що свідчить про застосування суто формального підходу до вирішення питання про призначення ОСОБА_1 опікуном.

Наявні у матеріалах справи докази щодо стану здоровя ОСОБА_4 свідчать лише про наявність у неї певних захворювань загального характеру, але жодним чином надані довідки не доводять неможливість виконання матірю недієздатного ОСОБА_2 - ОСОБА_4 , 1958 року народження, обовязків опікуна недієздатного сина.

Окрім цього, матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_4 проживає разом із своїм сином ОСОБА_2 , постійно здійснювала його супровід на лікування, в той час як заявник ОСОБА_1 проживає разом зі своєю сімєю в однокімнатній квартирі окремо від ОСОБА_2 .

Аргументи апеляційної скарги щодо незаконності та необґрунтованості оскаржуваного судового рішення в частині відмови у призначенні заявника опікуном недієздатного ОСОБА_2 , колегія суддів вважає безпідставними, оскільки при постановленні рішення в оскаржуваній частині суд першої інстанції керувався відповідними нормами матеріального права, що регулюють питання призначення опікуна.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують законності та обгрунтованості оскаржуваного судового рішення в частині відмови у задоволенні заяви про призначення ОСОБА_1 опікуном ОСОБА_2 .

Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповідсти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, вого дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі Хірвісаарі проти Фінляндії).

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Магдич Ольги Олександрівни - задовольнити частково.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 березня 2024 року скасувати в частині відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання недієздатним ОСОБА_2 та встановлення над ним опіки.

Ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , недієздатним та встановити над ним опіку.

Тимчасово покласти обовязки опікуна над недієздатним ОСОБА_2 на орган опіки і піклування Тернопільської міської ради до вирішення питання про призначення опікуна в порядку, визначеному законом.

Строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначити 2 (два) роки з дня прийняття постанови апеляційного суду.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 26 липня 2024 року.

Головуюча Хома М.В.

Судді Гірський Б.О.

Храпак Н.М.