Номер провадження: 22-ц/813/5969/24
Справа № 494/22/24
Головуючий у першій інстанції Банташ Д.С.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.11.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Кострицького В.В., Лозко Ю.П.,

за участю секретаря Соболєвої Р.М.,

учасники справи: заявник - ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Орган опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради; військова частина НОМЕР_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Миколаївського районного суду Одеської області від 07 травня 2024 року, ухвалене Миколаївським районним судом Одеської області у складі: судді Банташ Д.С. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту утримання дітей, за участю заінтересованих осіб: ОСОБА_2 , Орган опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради; військова частина НОМЕР_1 ,

в с т а н о в и в:

05 січня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту утримання ним як вітчимом дітей своєї дружини, яку мотивовано тим, що 14 січня 2020 року між заявником та ОСОБА_3 було укладено шлюб, прізвище подружжя після укладення шлюбу - ОСОБА_4 . Неповнолітні діти ОСОБА_2 - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - стали проживати разом із заявником, який набув статусу вітчима, є єдиним годувальником сім`ї та утримує всіх дітей.

Наразі заявник є військовослужбовцем, має намір звільнитися зі служби за сімейними обставинами, що неможливо без підтвердження факту утримання заявником дітей, які входять до складу його сім`ї.

Оскільки отримати документ, який засвідчує факт утримання заявником дітей він не має змоги, змушений звертатися до суду за встановленням факту утримання трьох неповнолітніх дітей.

02 квітня 2024 року до суду надійшли письмові пояснення Військової частини НОМЕР_1 , в яких представник заінтересованої особи просив відмовити у повному обсязі в задоволенні вимог ОСОБА_1 , мотивуючи тим, що пасинки заявника мають рідну матір та рідного батька, ОСОБА_8 , при цьому до матеріалів справи не надано належних доказів на підтвердження того, що рідний батько не виконує чи не може виконувати обов`язки щодо утримання дітей.

Рішенням Миколаївського районного суду Одеської області від 07 травня 2024 року у задоволені заяви ОСОБА_1 про встановлення факту утримання дітей за участю заінтересованих осіб: ОСОБА_2 , Орган опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради, військова частина НОМЕР_1 відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що за встановлених судом обставин заявник не є особою, який самостійно утримує неповнолітніх дітей дружини, оскільки суду не надано доказів, що така допомога надається саме ним, а не матір`ю неповнолітніх дітей, на яку такий обов`язок покладений у силу вимог ст. 180 СК України. Крім того суд вважав недоведеним заявником відсутності можливості встановити факт знаходження на утриманні через відповідні організації, органи місцевого самоврядування, тощо в позасудовому порядку).

Не погодившись з вищевказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Миколаївського районного суду Одеської області від 07 травня 2024 року, яке ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його заяву.

В обгрунтування своїх вимог зазначає, що всупереч матеріалам справи судом першої інстанції помилково був зроблений висновок про ненадання суду доказів того, що утримання дітей здійснюється саме за його рахунок, а не особисті кошти матері неповнолітніх дітей.

На підтвердження відсутності у ОСОБА_2 , яка є матір`ю дітей, коштів на самостійне утримання дітей були надані копії довідок з Пенсійного фонду відносно доходів ОСОБА_2 та витяг з її трудової книжки. З цих довідок вбачається, що у ОСОБА_2 дохід відсутній. На підтвердження перерахування заявником коштів на рахунок ОСОБА_2 були надані довідки банків. Факт перерахування коштів дружині підтверджує утримання дітей саме за його рахунок. Висновки суду про те, що перераховані ним дружині кошти витрачені нею на інші цілі, а не на утримання дітей, є припущенням та не підтверджується матеріалами справи.

Також суд дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для встановлення судом юридичного факту перебування на утриманні заявника неповнолітніх дітей. На переконання заявника його обов`язок утримувати неповнолітніх дітей дружини встановлений ст. 268 СК України, оскільки судом встановлено, що він є вітчимом цих дітей, також діючим законодавством України не передбачено, що факт утримання неповнолітніх дітей можна встановити виключно відносно особи, яка зобов`язана утримувати цих дітей.

Крім того зазначає, що суд помилково зазначив, що заявником повинно бути доведено відсутність можливості встановити факт знаходження дітей на його утриманні в позасудовому порядку, оскільки положеннями п. 2 ч. 1 ст. 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема перебування фізичної особи на утриманні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4 ст. 367 ЦПК України).

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_9 підтримав доводи апеляційної скарги.

Інші учасники справи, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи ( ОСОБА_2 надала заяву про розгляд справи за її відсутності (а.с. 247), Орган опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради, військова частина НОМЕР_1 повідомлені як учасники Електронного суду, про що свідчать довідки про доставку електронного документу 23.10.2024 17:26:52, заявник ОСОБА_1 повідомлений у відповідності до вимог ч. 5 ст. 130 ЦПК України) , до судового засідання не з`явилися, що відповідно до вимог частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб 14 січня 2020 року у Малиновському районному у місті Одесі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 20, прізвище після державної реєстрації шлюбу: чоловіка ОСОБА_4 , дружини ОСОБА_4 , про що свідчить свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_2 (а.с. 64)

ОСОБА_7 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одеса Одеського міського управління юстиції 26 жовтня 2015 року складений актовий запис № 10903, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 . Батько - ОСОБА_10 , мати - ОСОБА_3 (а.с. 65). Відомості про батька записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України за № 0 від 26 жовтня 2015 року (а.с. 68-69).

ОСОБА_6 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що Другим Малиновським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції 14 жовтня 2008 року складений актовий запис № 946, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 . Батько - ОСОБА_8 , мати - ОСОБА_3 (а.с. 66). Відомості про батька записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України за № 5 від 28 квітня 2023 року (а.с. 70-71).

ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що Другим Малиновським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції 14 жовтня 2008 року складений актовий запис № 945, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 . Батько - ОСОБА_8 , мати - ОСОБА_3 (а.с. 67). Відомості про батька записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно , до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України за № 4 від 28 квітня 2023 року (а.с. 72-73)

Згідно з довідкою органу самоорганізації населення комітету мікрорайону «Сахарний» № 20 від 03 травня 2020 року ОСОБА_1 проживав без реєстрації зі своєю дружиною ОСОБА_2 та її дітьми: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в АДРЕСА_1 з 14 січня 2020 року до моменту призову на військову службу (згідно свідчень сусідів) (а.с. 75).

Згідно з акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 05 травня 2023 року на час перевірки за адресою АДРЕСА_1 , житловий будинок (квартира) належить ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ), житлова площа будинку (квартири) складає 21.1 кв.м, на час перевірки в будинку (квартирі) дійсно проживають: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_16 (а.с. 76).

Згідно з копією військового квитка серії НОМЕР_6 ОСОБА_1 останній прийняв військову присягу 22 березня 2023 року у військовій частині НОМЕР_7 та переведений на військову службу до військової частини НОМЕР_1 від 27 квітня 2023 року (а.с. 60).

Згідно з копією трудової книжки серії НОМЕР_8 виданої 15 травня 2008 року, яка належить ОСОБА_3 , остання працювала з 16 червня 2008 року по 10 липня 2008 року на посаді двірника гуртожитку № 1 Одеського державного медичного університету (а.с. 136- 137).

Згідно з витягом форми ОК-5 Пенсійного фонду України ОСОБА_2 в період з 2008 року по 2022 рік включно отримувала доходи, в тому числі за 2022 рік в розмірі 13 000 (тринадцяти тисяч) гривень. Відомості про доходи за 2023 рік - відсутні (а.с. 139-140).

Згідно з витягом з мобільного банкінгу «Monobank» за карткою ОСОБА_2 , ІПН: НОМЕР_9 , в період з 13 липня 2023 року по 24 березня 2024 року було здійснено перекази від ОСОБА_17 на загальну суму 99400,00 гривень (а.с. 141-173).

Згідно з витягом з мобільного банкінгу «Моnobank» за карткою ОСОБА_6 , в період з 25 березня 2024 року було здійснено перекази від ОСОБА_17 на загальну суму 300,00 грн. (а.с. 141-173).

Згідно з витягом з мобільного банкінгу «Monobank» за карткою ОСОБА_5 в період з 11 березня 2024 року було здійснено перекази від ОСОБА_17 на загальну суму 350,00 гри (а.с. 141-173).

Звертаючись до суду із заявою про встановлення вищезазначеного юридичного факту, заявник ОСОБА_1 таке обґрунтовує необхідністю звільнити із військової служби на підставі спеціального закону.

Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначає перелік категорій військовозобов`язаних, які мають право на отримання відстрочки від призову. Зокрема, нормами пункту 3 частини 1 статті 23 вказаного Закону визначено, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною сьомою статті 19 ЦПК України передбачено, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (частина перша статті 315 ЦПК України).

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (частина друга статті 315 ЦПК України).

Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне. Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спором є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 26 травня 2021 року у справі №523/19129/19 (провадження №61-10712св20) та від 17 листопада 2021 року у справі №214/1816/20 (провадження 61-6397св21), ухвалі від 2 травня 2022 року у справі №944/2326/21 (провадження №61-3761ск22).

Частиною першою статті 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Статтею 141 СК встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені у статтях 150, 151 СК України.

За приписами частини другої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до частин першої - третьої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними.

При цьому сімейні відносини як вид суспільних відносин складаються з суб`єктів, об`єктів і змісту (прав та обов`язків). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є юридичні факти, які поділяються на юридичні дії (настання яких залежить від волі людей і породжує певні правові наслідки) та юридичні події (юридичні факти, які настають незалежно від волі людини).

Так, у силу положень ЦК України у момент народження фізичної особи в неї виникає цивільна правоздатність (здатність мати цивільні права та обов`язки), яка припиняється у момент її смерті (стаття 25 ЦК України), а з підстав, установлених цим Кодексом, виникає цивільна дієздатність (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання), яка може бути обмежена виключно у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 30 ЦК України).

Відповідно до статті 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.

Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом.Тому смерть, до прикладу, батька дитини є підставою для припинення його обов`язку утримувати дитину.

Згідно із частиною другою статті 15 СК України, якщо особа визнана недієздатною, її сімейний обов`язок особистого немайнового характеру припиняється у зв`язку з неможливістю його виконання. У частині четвертій статті 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.

Так, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України).

Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися.

Якщо мачуха, вітчим проживають однією сім`єю з малолітніми, неповнолітніми пасинком, падчеркою, вони мають право брати участь у їхньому вихованні (ст. 260 СК України).

Мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу (ч. 1 ст. 268 СК України).

Виходячи з аналізу вищевказаних норм, Верховний Суд у постанові від 14.12.2023 року №160/11228/23 зазначив, що заявник, перебуваючи у шлюбі з громадянкою, яка є матір`ю дітей, має право на участь у вихованні цих дітей (за умови проживання однією сім`єю). При цьому обов`язок щодо їх утримання у позивача (як вітчима) виникає за умови, якщо в останніх немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання.

Отже, вітчим має обов`язок утримувати своїх падчерку та пасинків, прямо передбачений законом, лише за сукупності таких обставин: такі діти не мають матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер, або ж ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання; вітчим може надавати матеріальну допомогу.

У батьків дитини зберігається обов`язок утримання своєї дитини з моменту її народження до досягнення нею повноліття, при чому такий обов`язок не залежить від наявності зареєстрованого шлюбу між батьками, факту позбавлення батьківських прав, визнання батьків недієздатними тощо, а припиняється лише фактом смерті батьків.

Заявник просить встановити факт перебування на його утриманні трьох неповнолітніх дітей дружини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Доведення факту перебування дітей на утриманні стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом.

Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо утримання дитини, то факт утримання дитини вітчимом може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі щодо виконання батьками обов`язків з виховання та утримання дитини.

Заінтересована особа - матір дітей ОСОБА_2 не заперечує проти встановлення такого факту, а відомості про батька дітей записані у відповідності до вимог стю 135 СК України зі слів матері, тому наведене свідчить про відсутність по справі спору про право.

Натомість, по справі не доведено обставин, які входять до предмету доказування по справі: що діти дружини заявника не мають матері, діда, баби, повнолітніх братів та сестер, або ж ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, що виключає можливість виникнення у заявника обов`язку, передбаченого ч. 1 ст. 268 СК України.

Судом вірно виснувано, що за наданих і правильно оцінених судом доказів не можна вважати, що заявник є особою, яка утримує трьох неповнолітніх дітей своєї дружини самостійно, оскільки суду не надано доказів того, що така допомога надається сме ним, а не матір`ю дітей, на яку такий обов`язок покладений в силу вимог ст. 180 СК України.

Докази відсутності у матері дітей доходу протягом певного періоду часу не звільняє її покладеного на неї законом обов`язку утримувати своїх неповнолітніх дітей, у тому разі і за дпомогою держави у певних випадках, і не робить автоматично заявника зобов`язальною особою з утримання дітей дружити. Отже, в цій частині доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду.

Надані заявником докази перерахування з мобільного банкінгу за карткою ОСОБА_18 в період з 13.07.2023 по 24.03.2024 про перерахування переказів від ОСОБА_1 на загальну суму 99400 грн не доводить того, що вказані кошти витрачені саме на утримання неповнолітніх дітей.

Крім того, в силу вимог ч. 1 ст. 60, ч. 2 ст. 61 СК України набуте заявником майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності як дохід завника.

Натомість, помилковим є посилання суду на те, що заявником не доведено відсутності можливості встановити факт знаходження дітей на його утриманні через відповідні організації, органи місцевого самоврядування, тощо (в позасудовому порядку), на що слушно посилається заявник в апеляційній скарзі, проте таке не вплинуло на правильність висновків суду про необґрунтованість заяви.

Отже, помилкові доводи апеляційної скарги, які фактично є підставами позову і яким судом дана належна оцінка та правильно застосовані відповідні норми права до виниклих правовіодносин, не спростовують вищенаведеного.

У відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене із додержанням вимог закону і не може бути скасоване з підстав, що викладені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського районного суду Одеської області від 07 травня 2024 року

залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови - 25 листопада 2024 року

Головуючий М.В. Назарова

Судді: В.В. Кострицький

Ю.П Лозко