УХВАЛА

про забезпечення позову

25.11.2024 року м. Житомир

Суддя Богунського районного суду міста Житомира Воробйова Т.А.,

розглянувши у письмовому провадженні заяву ОСОБА_1

про забезпечення позову, яка подана у цивільній справі

за позовомОСОБА_1

до ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та дарування нерухомого майна,

в с т а н о в и в:

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить:

визнати недійсним договір купівлі-продажу від 22.12.2023, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком В.Я., серія та номер: 14869, номер відомостей про речове право: 53069633;

визнати договір дарування від 22.12.2023, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком В.Я., серія та номер: 14867, номер відомостей про речове право: 53069254, удаваним та вчиненим для приховання правочину купівлі-продажу.

Позов обґрунтовано тим, що позивач ОСОБА_1 є власником 1/2 частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 31.07.2015 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гуковою Н.Є. та зареєстрованого в реєстрі за №2385. Іншим співвласником 1/2 (50/100 (1/100 + 49/100) частини житлового будинку до недавнього часу була відповідач 1 - ОСОБА_2 . У зв`язку з тим, що належна відповідачу 1 частина житлового будинку перебувала в аварійному стані, вона не раз заявляла про можливий продаж належної їй частини, а ОСОБА_1 , в свою чергу, не заперечувала проти придбання її у власність, оскільки знаходження у її власності житлового будинку в цілому надавало б можливість оперативного реагування на можливі аварійні ситуації та ремонту в ньому. Тобто, між позивачем та відповідачем 1 мала місце попередня домовленість щодо придбання належної ОСОБА_2 частини житлового будинку у випадку його продажу.

14.10.2024 до позивача письмово звернулась відповідач 2 - ОСОБА_3 з пропозицією щодо надання нотаріальної згоди, або поділу майна, що є у спільній частковій власності за адресою: АДРЕСА_1 , зі змісту якої позивачу стало відомо, що 22.12.2023 між відповідачами було укладено спірні договори купівлі-продажу та дарування.

Позивач вказує, що укладені між сторонами договір купівлі-продажу та договір дарування є недійсними у зв`язку з тим, що в момент їх укладення порушено право позивача на першочергове придбання 1/2 (50/100 (1/100 + 49/100) частини житлового будинку, як співвласника. Укладений відповідачами договір дарування 1/100 частини житлового будинку є удаваним, оскільки приховує дійсні наміри відповідачів укласти договір купівлі-продажу. Про удаваність свідчить сам факт укладення договору дарування в один день та, практично, час, з договором купівлі-продажу, а також оголошення про продаж цілої частки житлового будинку на сайті оголошень ОЛХ.

Позивач вважає, що у випадку визнання договору дарування удаваним, до нього повинні будуть застосовуватись норми, що регулюють відносини купівлі-продажу, тобто, якщо буде визнано, що насправді відповідачами вчинено договір купівлі-продажу, то до нього мають застосуватись такі ж наслідки, що й до договору купівлі-продажу частки у спільній власності із забезпеченням переважного права іншого співвласника на купівлю такої частки, що відповідачем 1 ОСОБА_1 забезпечено не було.

Одночасно з позовною заявою, позивач подала до суду заяву про забезпечення позову, у якій заявник просить вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони відчуження 50/100 частини житлового будинку, які належать на праві власності ОСОБА_3 відповідно до договору купівлі-продажу від 22.12.2023, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком В.Я., серія та номер: 14869, номер відомостей про речове право: 53069633, та договору дарування від 22.12.2023, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком В.Я., серія та номер: 14867, номер відомостей про речове право: 53069254, та заборонити ОСОБА_3 проводити будь-які будівельні роботи по реконструкції житлового будинку АДРЕСА_1 .

Заява обґрунтована тим, що враховуючи наведені у позові обставини та лист ОСОБА_3 щодо наміру здійснити реконструкцію частини житлового будинку та можливість нового власника в будь-який час відчужити свою власність сторонній особі, що призведе до утруднення виконання рішення суду, виникла необхідність у зверненні до суду з заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на 50/100 частин житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та забороні ОСОБА_3 здійснювати будь-які будівельні роботи щодо реконструкції спірного житлового будинку.

Згідно з частиною 1 статті 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи, розгляд заяви проводиться судом у письмовому провадженні, що відповідає вимогам частини 13 статті 7 ЦПК України.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Вивчивши й дослідивши матеріали справи, суд приходить висновку, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

За змістом частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 150 цього Кодексу заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

У статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову, зокрема накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК України).

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу. Суди повинні враховувати інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Співмірність передбачає врахування судом співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити, зокрема предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності. У заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів (пункти 3, 4 частини першої, частина п`ята статті 151 ЦПК України).

Отже, від заявника вимагається вказати вид (захід) забезпечення позову, визначений статтею 150 ЦПК України, та обґрунтувати необхідність вжиття саме такого заходу забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2024 у справі №754/5683/22 (провадження № 14-28цс23) зазначено, що:

«38. Велика Палата Верховного Суду підтверджує сформульовані нею у справах №914/1570/20, №381/4019/18 висновки та додатково зазначає таке.

40. Після набрання чинності Законом № 2147-VIII частини першу, другу статті 149 ЦПК України викладено в такій редакції: «Суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 ЦПК України заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом».

41. Тобто з 15.12.2017 законодавець серед передумов забезпечення позову визначає можливий вплив невжиття заходів забезпечення позову не тільки на виконання рішення суду, а й на можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

42. Тлумачення наведених норм процесуального права дає підстави для висновку, що можливість забезпечення судом позову не пов`язується з тим, чи підлягає рішення суду, ухвалене по суті спору, примусовому виконанню.

43. Цивільний процесуальний закон не забороняє вживати заходи забезпечення позову у справі, рішення у якій не підлягає примусовому виконанню, якщо забезпечення позову сприятиме ефективному захисту порушених прав позивача. І навпаки, якщо рішення у справі підлягатиме примусовому виконанню, вжиття заходів забезпечення позову, зокрема накладення арешту на майно, не завжди може бути необхідним та співмірним із пред`явленими вимогами позову і відповідати характеру порушеного права позивача.

45. Жодних обмежень щодо застосування такого виду забезпечення позову як накладення арешту на майно (грошові кошти), лише у сфері майнових спорів або заборони його застосування при вирішенні немайнового спору цивільне процесуальне законодавство не містить.

46. Тому Велика Палата Верховного Суду констатує, що як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

47. Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами.

48. Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.

54. Та обставина, що можливе рішення суду про задоволення позову в цій справі не підлягає примусовому виконанню, а може бути виконано шляхом його пред`явлення до державного реєстратора, як уже зазначалося вище, не свідчить про неможливість застосування такого виду забезпечення позову, як накладення арешту на майно, яке є предметом оспорюваного договору, якщо невжиття заходів забезпечення позову негативно впливатиме на можливість позивача ефективно захистити (поновити) свої порушені права.

55. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що можливе подальше відчуження відповідачкою спірної квартири об`єктивно перешкоджатиме ефективному захисту порушених прав позивача з огляду на те, що оспорюваний у цій справі правочин не буде підставою для наступної зміни власника квартири, а тому визнання його недійсним не відновлюватиме порушене право позивача та спонукатиме останнього до ініціювання нових судових спорів.

57. Апеляційний суд обґрунтовано прийняв до уваги, що без вжиття заходів забезпечення позову відповідачка має можливість безперешкодно відчужити спірне нерухоме майно. Водночас відсутні підстави вважати, що застосування такого заходу забезпечення позову призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідачки, оскільки квартира залишається в її володінні та користуванні.

63. У справі №910/8298/21 Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду з посиланням на правовий висновок, сформульований у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.08.2018 у справі №910/1040/18, зазначив: «У випадку звернення особи до суду з позовними вимогами немайнового характеру, судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, то в такому випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Водночас у таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного судового провадження за його позовом без нових звернень до суду».

64. З урахуванням наведених Великою Палатою Верховного Суду мотивів цієї постанови підстав для відступу від висновків, що містяться у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду та на які послався Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду при передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, немає».

Судом встановлено, що між сторонами виник спір з приводу правомірності набуття відповідачем ОСОБА_3 права власності на спірну частину будинку на підставі оспорюваних ОСОБА_1 договорів купівлі-продажу та дарування. Враховуючи предмет спору та зміст позовних вимог, який обґрунтовано порушенням переважного права позивача купівлі частки у праві спільної часткової власності, реальну можливість відповідача ОСОБА_3 здійснити протягом розгляду справи дії щодо відчуження спірного нерухомого майна або його реконструкції, суд доходить висновку про необхідність вжиття заходів забезпечення позову у виді накладення арешту на спірну частину будинку та заборони відповідачу здійснювати будь-які будівельні роботи щодо реконструкції спірної частини житлового будинку

Вказані заходи забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами, оскільки у випадку відчуження відповідного майна або проведення його реконструкції це ускладнить подальше виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, тобто можливість поновлення прав позивача, за захистом яких вона звернулась до суду, в межах одного цього судового провадження без нових звернень до суду.

Тому, за обставин цієї справи, вказані заходи забезпечення позову є співмірними із заявленими позивачем вимогами, які спрямовані на збереження існуючого становища у спірних правовідносинах до завершення розгляду справи, і саме ця частина будинку є предметом спору. Водночас відсутні підстави вважати, що застосування таких заходів забезпечення позову призведе до невиправданого обмеження майнових прав ОСОБА_3 .

На підставі наведеного, суд дійшов висновку про можливість застосувати в даній справі заходи забезпечення позову, а відтак заява про забезпечення позову підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 149-154, 260, 353 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Заяву про забезпечення позову задовольнити.

Заборонити відчуження 50/100 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , які належать на праві власності ОСОБА_3 відповідно до договору купівлі-продажу від 22.12.2023, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком В.Я., серія та номер: 14869, номер відомостей про речове право: 53069633, та договору дарування від 22.12.2023, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком В.Я., серія та номер: 14867, номер відомостей про речове право: 53069254, та заборонити ОСОБА_3 проводити будь-які будівельні роботи по реконструкції житлового будинку АДРЕСА_1 .

Примірник ухвали про забезпечення позову одночасно з направленням її копії учасникам справи також направляється до Департаменту реєстрації Житомирської міської ради для вжиття відповідних заходів щодо її виконання.

Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню з дня її постановлення.

Строк пред`явлення для виконання ухвали три роки.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

На ухвалу суду може бути подано апеляційну скаргу до Житомирського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Заявник: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідачі:

ОСОБА_2 адреса: АДРЕСА_1 ;

ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_1 .

Суддя Т.А. Воробйова