Справа № 274/9229/24
Провадження № 2/0274/2142/24
Ухвала

про залишення позову без руху

28.11.2024 року Суддя Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області Вдовиченко Т.М., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом -

в с т а н о в и в :

27.11.2024 представник позивача ОСОБА_3 , який представляє інтереси ОСОБА_4 , подав до суду через систему "Електронний суд" зазначену позовну заяву, згідно якої просить визнати за ОСОБА_1 , частку у праві власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_5 , а саме у спадковому майні квартирі АДРЕСА_1 ; земельній ділянці, яка розташована на території АДРЕСА_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 184 ЦПК України позов пред`являється шляхом подання позовної заяви, яка повинна відповідати вимогам ст.ст. 175, 177 ЦПК України.

Так п. 4 ч.3 ст. 175 ЦПК України визначено, що позовна заява має містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, спір між сторонами у даній справі виник з приводу права на обов`язкову частку у спадковому майні.

В той же час, до матеріалів справи не надано доказів про те, що квартира за адресою: АДРЕСА_3 та земельна ділянка, розташована на території с.Тарасівка Жмеринського району Вінницької області, входять до складу спадкового майна померлої ОСОБА_5 .

Надані копії заповіту ОСОБА_5 на ім`я ОСОБА_2 та постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, неналежної якості, їх змісти не можливо прочитати.

Крім того, позовну заяву подано у двох екземплярах, в яких зазначено різний склад учасників справі. Так, в першому екземплярі заяви ОСОБА_2 зазначена як третя особа, в другому екземплярі як відповідач. Аналогічно зазначено і статус Державного нотаріуса Бердичівської державної нотаріальної контори Денисенко Г.А. (як відповідача і як третьої особи). Крім того, представник позивача зазначив себе в статусі позивача.

Передумовою звернення до суду в порядку позовного провадження є наявність спірних правовідносин та необхідність захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Спір про право характеризує такий стан відносин, коли між сторонами існують певні розбіжності з приводу наявності, змісту та обсягу прав і обов`язків, здійснення яких є неможливим без судового втручання.

Визначення відповідача, предмета та підстав спору є правом позивача.

Відповідачем є та процесуальна особа, яка, на думку позивача, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач залучається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. На відміну від позивача відповідач - це особа, яка, на думку позивача або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача.

Однак, визначивши процесуальний статус Державного нотаріуса Бердичівської державної нотаріальної контори Денисенко Г.А. як відповідача, позивач не зазначив та жодним чином не обґрунтував, якими діями чи бездіяльністю нотаріуса порушуються, не визнаються чи оспорюються його права, як позивача.

Суб`єкти цивільних процесуальних правовідносин, які вступають у порушену в суді справу, пред`явивши позов щодо предмета спору з метою захисту особистих суб`єктивних матеріальних прав чи охоронюваних законом інтересів, є третіми особами, які заявляють самостійні вимоги на підставі ст. 34 ЦПК України.

Третіми особами, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, є суб`єкти цивільних процесуальних правовідносин, які беруть участь у справі на боці однієї зі сторін з метою захисту своїх суб`єктивних прав та інтересів (ст. 35 ЦПК України).

Виходячи із системного аналізу зазначених правових норм, слід зробити висновок, що нотаріус, який вчиняє дії по посвідченню правочину, не є стороною досягнутої між учасниками договору угоди, і при вирішенні справ, які стосуються оспорювання прав і обов`язків сторін, набутих на підставі вчинених нотаріальних дій посвідчення договорів, угод (крім справ за позовами про оскарження нотаріальних дії чи відмову у їх вчиненні), нотаріуси в розумінні ст..ст. 26, 30,34,35 ЦПК не є особами, прав і обов`язків яких стосується спір сторін, оскільки відсутня їх юридична зацікавленість у результатах вирішення справи судом і реалізації ухваленого в ній рішення.

Позивачем не обґрунтовано підстави для залучення до участі у справі нотаріуса, яким вчинено певну нотаріальну дію, у якості відповідача чи третьої особи.

Також в якості обґрунтування своїх вимог, позивачем не зазначено на якій підставі за ним має бути визнана частка у спадковому майні. Не зазначено коло осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадковому майні, та чи є він особою, яка має право на обов`язкову частку.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.175 ЦПК України позовна заява повинна містити: зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці, обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються (пункт 3 частини 3 статті 175 ЦПК України).

Так, зокрема позивачем заявлено вимогу майнового характеру: визнання частки у праві власності на спадкове майно.

Згідно пункту 9 частини 1 статті 176 ЦПК України, ціна позову визначається: у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, - дійсною вартістю нерухомого майна, а на нерухоме майно, що належить юридичним особам, - не нижче його балансової вартості.

Відповідно до пункту 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» №20 від 22.12.1995 року (з наступними змінами і доповненнями), вартість спірного майна у справах за позовами про захист права приватної власності на майно, визначається за погодженням сторін, а при його відсутності за дійсною вартістю майна на час розгляду спору. Під дійсною вартістю майна розуміється грошова сума, за якою майно може бути продане в даному населеному пункті або місцевості.

Таким чином, позивач повинен був провести оцінку нерухомого майна, на яке він просить визнати за собою право власності, звернувшись до відповідного експерта (оцінщика), надавши суду звіт (висновок про ринкову оцінку вартості нерухомого майна).

За приписами частини 4 статті 177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно з вимогами частини 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Так, відповідно до пункту 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», розмір судового збору за подання позовної заяви про визнання права власності на майно або його витребування (у тому числі з урахуванням положень, передбачених ч. 5 ст. 216, ст. 1212 ЦК тощо) визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру.

Відповідно до частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою-підприємцем ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову (1 % х ціна позову), але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Оскільки позивачем ціна позову, тобто вартість спірного майна, не зазначена, підтверджуючих доказів вартості об`єктів нерухомості права не надано, суд позбавлений можливості визначити розмір судового збору, що підлягає сплаті.

З огляду на викладене, позивачу необхідно оплатити судовий збір за ставкою, визначеною Законом України «Про судовий збір» для позовної вимоги майнового характеру з урахуванням ціни позову, яка буде ним обрахована, враховуючи наведені вище вимоги закону (п. 9 ч. 1 ст.176 ЦПК України).

Як встановлено ч.1 ст.177 ЦПК України, позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб. У разі подання до суду позовної заяви та документів, що додаються до неї в електронній формі, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви доказ надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій поданих до суду документів.

Проте представник позивача до позовної заяви не долучив докази надсилання копій поданих до суду документів листом з описом вкладення учасникам справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Суд звертає увагу, що право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях "Голдер проти Великої Британії" від 21.02.75 року, "Жоффр де ля Прадель проти Франції" від 16.12.92 року. Відтак в кожному випадку позивач при зверненні до суду із позовом повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини її основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Зважаючи на викладені вище обставини, суддя дійшов висновку про залишення позовної заяви без руху з наданням позивачу строку для усунення вказаних в ухвалі недоліків.

Керуючись ст. 175,177, 185, 258-261,354 ЦПК України, суддя

п о с т а н о в и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом залишити без руху.

Надати позивачу строк не більше 10 днів з дня вручення цієї ухвали для усунення зазначених недоліків.

Недоліки позовної заяви мають бути усунуті шляхом складання нового тексту позовної заяви із зазначенням відповідачів та третіх осіб; зазначенням ціни позову; наданням платіжного документи про сплату судового збору, виходячи з ціни позову, обчисленої на підставі визначення ринкової вартості спірного майна; наданням доказів надсилання копії позовної заяви та додатків до неї листом з описом вкладення учасникам справи.

Роз`яснити позивачу, що в разі якщо у вказаний строк недоліки позовної заяви не будуть усунуті, позовна заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Т.М.Вдовиченко