Провадження № 2/641/790/2024 Справа № 629/5780/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2024 року м. Харків

Комінтернівський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді - Богдан М.В.,

за участю секретаря судового засідання - Двірник О.С.,

представника позивача - Красноперова С.Г. ,

представника відповідача - Макарової І.О. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування витрат на утримання майна,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 , в якому просив стягнути з відповідача на відшкодування понесених витрат на утримання майна 30942,75 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він позивач та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно Договору купівлі-продажу житлового будинку, спільно купили житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , житловою площею 41,1 м2. ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 померла. На цей час, позивач є власником 1/2 частки вищезазначеного будинку, власником 1/2 частки вказаного будинку є відповідач по справі, ОСОБА_4 , на підставі свідоцтва про право на спадщину серія та номер: 1355, виданим 05.07.2021 року приватним нотаріусом Руденко Т.В., Лозівського районного нотаріального округу Харківської області. Відповідач ніколи своєю частиною будинку не користувалась, в ньому не проживає та не зареєстрована, а увесь тягар по оплаті комунальних витрат за користування вказаним будинком та поточне обслуговування житла несе позивач, що підтверджується, зокрема, відповідними розрахунковими документами про оплату житлово - комунальних послуг та накладними на придбання матеріалів. Також, відповідач не приймаєте жодної участі в утриманні вказаного будинку, в тому числі і шляхом проведення його поточного ремонту, підтримання його у належному технічному стані тощо. За таких обставин, вважає, що інший співвласник будинку АДРЕСА_1 - ОСОБА_4 , зобов?язана відшкодувати йому частину витрат, які він поніс на утримання спільного майна та оплату спожитих житлово-комунальних послуг з ІНФОРМАЦІЯ_2, моменту смерті ОСОБА_5 та по цей час. Відповідно до платіжних квитанцій позивачем, за період з липня місяця 2020 року по липень місяць 2023 року включно, було сплачено 55 842,29 грн. за житлово-комунальні послуги та 6 043,21 грн. на поточне обслуговування житла за будинок за адресою: АДРЕСА_1 , разом 61 885, 50 грн. Інший співвласник, ОСОБА_4 , відповідно до своєї 1/2 частки у праві спільної часткової власності на будинок зобов?язана брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у зв`язку із чим позивач просить стягнути з відповідача 1/2 частини з оплачених позивачем житлово-комунальних послуг та витрат на поточне обслуговування житла, що становить 30 942,75 грн., а також просив стягнути витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 13000,00 грн.

У поданому відзиві на позовну заяву представник відповідача ОСОБА_4 - адвокат Макарова І.О. в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 просила відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що відповідач у липні 2021р. отримала спадщину за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 її матері ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину на майно та витягом з державного реєстру речових прав. Спадкове майно складається з 1/2 частки у праві власності на житловий будинок з відповідною часткою господарських будівель та споруд та 1/2 частки на земельну ділянку площею 0,0392га, кадастровий номер 63000000:14:034:0118, 1/2 частки на земельну ділянку 63000000:14:034:0119, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Протягом трьох років після смерті матері відповідача позивач не допускав відповідача у його житлове приміщення та прибудинкову територію: у серпні 2020 року змінив замки на хвіртці подвір`я та на вхідних дверях будинку без узгодження з відповідачем. Недопуск відповідача у його житлове приміщення та прибудинкову територію підтверджується Протоколом про прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення (або таке, що готується), складеним 08.03.2023р. інспектором Лозівського РВП ГУНП Харківській області ст. лейтенантом поліції Липовим А.Ю., а також талоном-повідомленням єдиного обліку №1787 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію. Також треба зазначити, що співмешканка позивача ОСОБА_6 протягом трьох років проживає разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 попередньо без узгодження з відповідачем, фактично користуючись часткою відповідача в домоволодінні, користуючись комунальними послугами та інше. Таким чином, відповідач втратив можливість вільного доступу на прибудинкову територію і до житлових приміщень - спільної нерухомості з позивачем, не мав і не має можливості до цього часу користуватися своїм майном належним чином, в тому числі, користуватися комунальними послугами та приймати участь в утриманні будинку. У зв`язку з вчиненням незаконних дій позивача відповідач і на цей час не реалізовує своє законне право на користування 1/2 частки у праві власності на житловий будинок з відповідною часткою господарських будівель та споруд та 1/2 частки на земельну ділянку площею 0,0392га, кадастровий номер 63000000:14:034:0118, 1/2 частки на земельну ділянку 63000000:14:034:0119, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та відповідно не має правових підстав виконувати обов`язок по утриманню майна згідно своєї частки у домоволодінні та нести тягар відповідальності перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними з цим майном. Щодо розрахунку витрат про обслуговування житла (ремонтні роботи, утримання прибудинкової території і т.ін), але зазначені платіжні документи оформлені неналежним чином: на чеках відсутні відомості щодо продавця, який видав чек, є лише підпис без прізвища чи печатки, що немає ніякого відношення до позивача ОСОБА_3 . Тому, відповідач на законних підставах не зобов`язаний відшкодовувати комунальні послуги згідно розрахунку позивача, оскільки нарахування залежать від кількості осіб, які ними користуються (а не від площі домоволодіння). Відповідач вважає необґрунтованими та неспівмірними заявлені у позовній заяві попередні розрахунки витрат на професійну правову допомогу позивача, та просила зменшити їх розмір.

Представник позивача ОСОБА_3 - адвокат Красноперов С.Г. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 - адвокат Макарова І.О. в судовому засіданні просила в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити в повному обсязі, доводи викладені у відзиві підтримала. Крім того, просила стягнути з позивача на користь ОСОБА_4 витрати на правничу допомогу у розмірі 6000 грн.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, дійшов до наступного висновку.

Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з положеннями ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , 12 березня 2002 року, згідно Договору купівлі-продажу житлового будинку, спільно придбали житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , житловою площею 41,1 м2.

ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (Серія НОМЕР_1 ).

На цей час, ОСОБА_3 є власником 1/2 частки вищезазначеного будинку, а власником 1/2 частки вказаного будинку є відповідач по справі, ОСОБА_4 , після смерті матері ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину серія та номер: 1355, виданим 05.07.2021 року приватним нотаріусом Руденко Т.В., Лозівського районного нотаріального округу Харківської області.

Відповідач ОСОБА_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Судом встановлено, та не заперечується сторонами, що відповідач ОСОБА_4 ніколи своєю частиною будинку не користувалась, в ньому не проживає та не зареєстрована.

На підтвердження оплати комунальних послуг ОСОБА_3 надано копії квитанцій зі сплати житлово-комунальних послуг, а саме: зі сплати послуг газопостачання, електропостачання та вивезення побутових відходів на суму 55842,29 грн.

Також ОСОБА_3 надано копії товарних чеків за 2023 рік щодо придбання будівельних матеріалів (том 1 а.с. 143-152).

Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до частини першої статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 360 ЦК України передбачає зобов`язання співвласника, відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності, брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном, тобто нести витрати, які є об`єктивно необхідними для підтримання спільного майна у належному стані.

Якщо хтось із співвласників відмовиться брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети.

Це, зокрема, витрати, об`єктивно необхідні для належного функціонування спільного майна, тобто для підтримання його технічних, санітарно-гігієнічних, екологічних та естетичних характеристик будинку, які визначають його експлуатаційні якості.

При цьому тлумачення вказаної статті свідчить, що управління, утримання та збереження спільного майна не охоплює собою житлово-комунальні послуги. Це зумовлено тим, що житлово-комунальні послуги надаються на підставі договору про надання таких послуг. Більше того, житлово-комунальні послуги надаються не квартирі, як об`єкту права власності, а певному суб`єкту - власнику (співвласнику, наймачу, суб`єкту сервітуту тощо) квартири, який проживає в ній. По своїй суті надання житлово-комунальних послуг направлене на задоволення потреб власника (співвласника, наймача, суб`єкта сервітуту тощо) квартири і споживаються саме відповідним суб`єктом, а не для управління, утримання та збереження квартири, що перебуває в спільній частковій власності.

Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 725/3790/16-ц, провадження № 61-11120св18.

Як встановлено судом, ОСОБА_4 є власником частини вказаного житлового будинку, а тому разом із ОСОБА_3 повинна виконувати обов`язок по утриманню майна згідно своєї частки та нести тягар відповідальності перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними з цим майном.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, з серпня 2020 року ОСОБА_4 у житловому будинку не мешкає та, відповідно, не користується послугами з газопостачання, постачання електричної енергії.

Тобто, в цьому випадку використання газопостачання, а також електричної енергії мало місце лише для потреб ОСОБА_3 , а не для утримання самого житлового будинку з надвірними будівлями, а тому вони не є витратами в розумінні статті 360 ЦК України.

Оскільки ОСОБА_4 не проживає у житловому будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , не користується вищезазначеними послугами, а оплата за їхнє використання здійснюється відповідно до кількості спожитих послуг саме ОСОБА_3 , який проживає у будинку та користується ними. Тому, суд не вбачає підстав для стягнення з ОСОБА_4 витрат, понесених ОСОБА_3 на оплату цих комунальних послуг.

Оскільки послугами, вартість яких залежить не від кількості осіб, які ними користуються, а від площі будинку з надвірними будівлями, є послуги з утримання будинку і прибудинкової території, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_4 частину коштів, сплачених ОСОБА_3 лише за ці послуги.

З наданих ОСОБА_3 копій квитанцій вбачається, що за вказаний ним у позовній заяві період з липня 2020 року по липень 2023 року за послуги з утримання будинку і прибудинкової території ним сплачено суму коштів у розмірі 680,70 грн.

1/2 частина цих витрат, яка підлягає стягненню з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 складає 340,35 грн.

Стосовно вимоги ОСОБА_3 про те, що він здійснив поточне обслуговування житла, а саме будинку, суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 360 Цивільного кодексу України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

ОСОБА_3 не довів необхідності у здійсненні ремонту, тобто ремонт було здійснено ним самостійно для покращення його житлових умов, проведено ремонтні роботи. Тобто ці дії неможливо розцінити як витрати на управління, утримання чи збереження майна, а тому вважає за необхідне відмовити у цій частині вимог.

Крім того, надані позивачем копії товарних чеків оформлені неналежним чином, на чеках відсутні відомості щодо продавця, який видав чек, є лише підпис без прізвища чи печатки.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Частинами 1 та 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до ч. 1 статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Згідно з положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При розгляді справи «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04) ЄСПЛ зазначив, що при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі № 826/1216/16 висловила правову позицію про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

В обґрунтування розміру понесених позивачем витрат на правничу допомогу у розмірі 13000 грн. до матеріалів справи надано копії наступних документів: Договір № 11 про надання правової допомоги від 09.03.2023 року, укладений між адвокатом Красноперовим С.Г. та ОСОБА_3 ; Додаткова угода № 1 до Договору № 11 про надання правової допомоги; Детальний опис наданих послуг до Договору № 11 про надання правової допомоги від 09.03.2023 року; рахунок-фактура від 05.09.2023 року; платіжну інструкцію № 0.0..1 від 06.09.2023 року, згідно якої встановлено, що ОСОБА_3 сплатив Красноперову С.Г. грошові кошти у розмірі 13000 грн., за надання правової допомоги згідно договору № 11 від 09.03.2023 про надання правової допомоги.

В обґрунтування розміру понесених відповідачем витрат на правничу допомогу у розмірі 6000 грн. до матеріалів справи надано копії наступних документів: Договір про надання правової допомоги від 01.11.2023 року, укладений між адвокатом Макаровою І.О. та ОСОБА_4 ; детальний опис наданих послуг за Договором про надання правничої допомоги від 01.11.2023 року; акт приймання-передачі наданих послуг за Договором про надання правничої допомоги від 01.11.2023 року; платіжну інструкцію № Р24АD6332 від 20.02.2043 року, згідно якої встановлено, що ОСОБА_4 сплатила Макаровій І.О. грошові кошти у розмірі 6030,15 грн., за надання правової допомоги.

При цьому, Верховний Суд неодноразово звертав увагу на необхідності дотримання принципу співмірності при розрахунку судових витрат.

Так, Велика Палата Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц наголосила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

У постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У справі № 922/3812/19 Верховний Суд зазначив, що суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Ті ж самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02.10.2019 року у справі № 211/3113/16-ц (провадження № 61-299св17).

Враховуючи характер виконаної роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, ціни позову та значення справи для сторони, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрат на правничу допомогу у розмірі 3500 грн. та стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 витрат на правничу допомогу у розмірі 3500 грн.

Керуючись статтями 12, 13, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, статтями 322, 358, 360 ЦК України, статтею 162 ЖК України, Законом України "Про житлово-комунальні послуги" суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрати на оплату комунальних послуг у розмірі 340,35 грн. у рахунок відшкодування витрат на утримання майна та витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 3500,00 грн., а всього 3840 (три тисячі вісімсот сорок) грн. 35 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 3500,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя: М. В. Богдан