11.11.2024 Єдиний унікальний номер 205/814/24
Справа № 205/814/24
Провадження № 2/205/1717/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2024 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Федотової В.М.,

при секретарі Киричок Л.А.,

за участю представника позивача адвоката Ключенкової Х.В., представника відповідача адвоката Зеленової О.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

В січні 2024р. позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про захист честі ,гідності та ділової репутації, стягнення моральної шкоди, відшкодування судових витрат.

В обгрунтування заявлених вимог представник ОСОБА_1 адвокат Ключенкова Х.В., зазначила наступне. Позивачка є директоркою ПО «Ліцей сучасної освіти». З 2020року, відповідач, який є журналістом, членом Національної спілки журналістів України й адміністратором групи «Наш Західний» - у соцмережі Facebook поширює неправдиву інформацію відносно позивачки. 06 липня 2023року відповідач на своїй сторінці у соцмережі Facebook , розмістив запис щодо позивачки, а саме: «Директорка приватного ліцею чомусь не розуміє, що не своєю зовнішністю потрібно хвалитися, а успіхами учнів. Психологи вважають, що викладена у соцмережах велика кількість світлин, які не відрізняються різноманітністю і не несуть емоційного навантаження, вказує в першу чергу на егоїзм та самолюбство. Обличчя великим планом, сфотографоване з відстані 45см, викликає недовіру та сумнів в компетентності. Велика кількість друзів в інтернеті створює враження, що особа дуже зациклена на популярності й намагається створити образ товариської та веселої людини. Згідно з дослідженнями, найбільш привабливими визнані люди, в яких у друзях від 100 до 300людей. Ліцей сучасної освіти» Також ,відповідач розмістив в даному пості і фотографії позивачки, які вона викладала на своїй сторінці в соцмережі Facebook протягом 2022-2023р.р.

Представник позивачки зазначила, що відповідач не є психологом, не має відповідної освіти , в своїх постах натякає на те, що ОСОБА_1 є егоїстичною, самозакоханою, некомпетентною. Вказаний пост є приниженням честі ,гідності та ділової репутації позивачки. ОСОБА_1 , окрім того, що є директоркою приватного ліцею, в якому навчаються 260учнів також є громадським діячем , керівником Благодійного фонду «Взаємодія Дніпра». Дії ОСОБА_2 є систематичними. Відповідач поширив недостовірну інформацію щодо позивачки у мережі Інтернет , а саме на своїй сторінці у соціальній мережі Facebook, на підтвердження чого надані відповідні скриншоти. Представник позивачки стверджує, що інформація поширена відповідачем є недостовірною, оскільки містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі. В зв`язку з чим позивачка вимушена була звернутись до суду з вказаним позовом і просить суд, зобов`язати відповідача видалити запис від 06.07.2023р. із заголовком «Директорка приватного ліцею чомусь не розуміє, що не своєю зовнішністю потрібно хвалитися, а успіхами учнів» з сторінки в соціальній мережі Facebook, яка належить відповідачу ОСОБА_2 , також зобов`язати відповідача публічно вибачитись за розміщення неправдивої інформації про позивачку, шляхом письмового розміщення запису в мережі Інтернет на відповідній сторінці в соціальній мережі Facebook. Систематичне поширення відповідачем неправдивої інформації стосовно позивачки , як директорки учбового закладу, призвело до незадоволення батьків учнів приватного ліцею та розірванню договорів з учбовим закладом, що призвело до зменшення кількості охочих навчатись у даному закладі. Всі ці протиправні дії відповідача призвели до порушення нормального способу життя позивачки, спричинили моральну шкоду, яку вона оцінює в 200 000грн., які просить стягнути з ОСОБА_2 . Також просить стягнути з відповідача судові витрати.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 квітня 2024р. позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху, надано час на усунення недоліків.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 квітня 2024р. провадження по цивільній справі відкрито, призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

19.04.2024р. відповідач ОСОБА_2 подав до суду відзив на позовну заяву. У відзиві відповідач зазначив, що позов не визнає і заперечує проти його задоволення з наступних підстав. Так, відповідач підтверджує, що 06.07.2023р. на основі його матеріалів була розміщена стаття « Не зовнішність прикрашає людину, макіяж, зачіска, наряди й прикраси, а душа та вчинки» В вказаній статті не було а ні прізвища позивачки, а ні її посади. Світлини були використані як ілюстрації. Допис «Директорка приватного ліцею чомусь не розуміє, що не своєю зовнішністю потрібно хвалитися, а успіхами учнів» був видалений. При цьому і в ньому прізвища ОСОБА_1 не було. При розміщені постів та фотографій позивачка, як директорка учбового закладу, повинна дотримуватись педагогічної етики. Для керівника навчального закладу головним є організація навчально-виховного процесу і його ефективність, про що свідчать успіхи учнів. Серед переможців та призерів олімпіад учні приватного ліцею не значяться. Відповідач вважає, що позивачка тиражуючи свої світлини дженджурилась , тобто кокетувала своєю зовнішністю й одягом. Стосовно думки позивачки, що відповідач не є психологом, а тому не має компетентності, щоб робити висновки стосовно особистості позивачки і надавати їй оцінку- зазначив, що вказані висновки він не робив, лише посилався на психологів, при цьому жодним чином не вказував прізвище позивачки. Відповідач вважає, що позивачка та її представник не надали доказів того, що він принизив честь ,гідність та ділову репутацію позивачки ОСОБА_1 . Також, відповідач вважає, що позивачка не довела ,що його публікацією їй було спричинено моральні страждання . В задоволенні позову просив відмовити.

29 квітня 2024р. до суду від представника позивачки адвоката Ключенкової Х.В. надійшла відповідь на відзив. В своїй відповіді на відзив представник заперечувала проти аргументів відповідача, викладених у відзиві на позов. Надала до відзиву накази про відрахування учнів з ліцею на підтвердження позиції, що саме після постів відповідача у соціальній мережі- батьки дітей відмовились продовжувати навчання у зазначеному начальному закладі який очолює позивачка. Просила позов задовольнити.

07.05.2024р. до суду надійшли заперечення представника відповідача адвоката Зеленової О.Р., в порядку ст.180 ЦПК України. Представник відповідача, з посиланням на практику ОП КЦС, наполягає на тому ,що позивачкою та її представником не доведена наявність моральної шкоди, протиправність поведінки відповідача, наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою та її результатом- моральною шкодою. Позов не містить доказів приниження честі, гідності та ділової репутації ОСОБА_1 Прізвище позивачки не згадувалось і ні в першому дописі, а ні в другому після редукування. Також, в вказаних дописах не було вказівки на егоїстичність, самозакоханність, некомпетентність все це інтерпретація з боку представника позивача. Також, припущенням з боку представника позивача є посилання на те, що нечебто приниження честі, гідності та ділової репутації призвело до відрахування учнів з ліцею за власним бажанням батьків. У наданих копіях наказів містяться різні причини відрахування учнів за заявами батьків: і зміна місця проживання, вибір престижних закладів з поглибленим вивченням іноземної мови, але жодним чином не вказана причина, яку зазначила позивачка та її представник у позові. До того ж, відрахування 58 учнів не стало критичним для навчального закладу. Також, представник відповідача звернула увагу, що до 19.02.2024р. засновником ліцею була не позивачка, а її чоловік ОСОБА_3 , а після 19.02.2024р. позивачка стала однією з учасників закладу з часткою 50,94% у Статутному капіталі, вартістю 135грн. Представник відповідача вважає, що зміст усього позову зводиться до несприйняття позивачкою критичного характеру. Європейський суд з прав людини у справі Perna v.Italy заява №48898/99, рішення від 06.05.2003р. підкреслює, що журналістська свобода включає можливе звернення до перебільшень або навіть провокацій. Відповідач ОСОБА_2 , незважаючи на те,що є членом Національної спілки журналістів України нічого не перебільшував і не вдавався до провокацій. Його допис базується на оціночних судженнях, а вони не підлягають доказуванню, а отже не можуть бути спростовані. Якщо оціночні судження відповідача або думки принизили честь, гідність та ділову репутацію позивачки- вона мала право скористатись правом на відповідь згідно ст.277 ЦК України. Стосовно моральної шкоди та її розміру представник відповідача вважає, що позивачка не довела та не надала відповідних доказів моральних та душевних страждань , погіршення стану здоров`я, тяжкість вимушених змін. Керівництво благодійним фондом та волонтерська діяльність позивачки не стосуються предмета доказування в силу ст.77 ЦПК України. Просила відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1

19.06.2024р. від представника відповідача надійшли додаткові пояснення та документи, а саме: посвідчення № НОМЕР_1 видане Національною спілкою журналістів України на ім`я ОСОБА_2 ; подяка на ім`я відповідача, як ветерану журналістики.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25.06.2024р. було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 -адвокат Ключенкова Х.В. позов підтримала, надала пояснення у відповідності до заявлених вимог , просила позов задовольнити у повному обсязі.

Позивачка ОСОБА_1 надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності позов підтримала.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Зеленова О.Р., заперечувала проти задоволення позову, з підстав викладених в запереченнях на позов та у відзиву на позов. Вважає позов не доведеним - просила відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, просив відмовити у задоволені позову ОСОБА_1 .

Суд заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи доказами, якими вони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, вважає, що позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, та підтверджено матеріалами справи 06.07.2023р. ОСОБА_2 на своїй сторінці у соцмережі Facebook , розмістив запис: «Директорка приватного ліцею чомусь не розуміє, що не своєю зовнішністю потрібно хвалитися, а успіхами учнів. Психологи вважають, що викладена у соцмережах велика кількість світлин, які не відрізняються різноманітністю і не несуть емоційного навантаження, вказує в першу чергу на егоїзм та самолюбство. Обличчя великим планом, сфотографоване з відстані 45см, викликає недовіру та сумнів в компетентності. Велика кількість друзів в інтернеті створює враження, що особа дуже зациклена на популярності й намагається створити образ товариської та веселої людини. Згідно з дослідженнями, найбільш привабливими визнані люди, в яких у друзях від 100 до 300людей. Ліцей сучасної освіти». Даний пост також містить світлини з зображенням позивачки (а.с.32)

Представник позивача на підтвердження своєї позиції про множинність постів з боку відповідача надала до суду копії і інших публікацій (а.с.12,33-34)

На підтвердження доводів, що публікація від 06.07.2023р. була розміщена на інтернет- сторінці в соціальній мережі Facebook, яка належить саме ОСОБА_2 - представник позивача надала довідку з відомостями про власника веб-сайту , яка була надана Дочірнім підприємством «Центр компетенції адресного простору мережі Інтернет» (а.с.14-17)

Також, представником позивача були надані копії листів-подяк на ім`я ОСОБА_1 , як голові Благодійного Фонду «Взаємодія Дніпра» (а.с.18-25)

На підтвердження своєї позиції по справі, що дописи відповідача порушили честь, гідність, ділову репутацію ОСОБА_1 , як директорки Приватного ліцею «Ліцей сучасної освіти» ,і ці дописи призвели до відрахувань учнів з закладу освіти представник позивача надала до суду накази про відрахування учнів(а.с.60-86)

Згідно ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

У відповідності до ст. 32 Конституції України, кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Згідно ст. ст. 297, 299 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації.

Відповідно ч. ч. 1, 3 ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Як роз`яснено п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Пункт 18 постанови Пленуму ВСУ № 1 від 27.02.2009р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначає, що позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Згідно ст.2 ЦПК України - завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ст.12 ЦПК України - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. . Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до частини другої статті 30 Закону України "Про інформацію", оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно- стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Відповідно до ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та Протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

Як зазначено в рішеннях Європейського суду з прав людини (справи Лінгенса, Де Гаєс і Гійзельс, Гудвіна , Прагер і Обершлік) свобода вираження поглядів, гарантована п. 1 ст. 10, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання п. 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе.

Більше того, повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права, гарантованого статтею 19 (Lingens, cited above, p. 28, п. 46).

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає «демократичного суспільства» (KARPYUK AND OTHERS v. UKRAINE, № 30582/04, 32152/04, § 188, ЄСПЛ, 06 жовтня 2015 року).

Преса відіграє істотну роль у демократичному суспільстві. І хоча вона не може переступати певні межі, зокрема, щодо репутації, прав інших осіб і необхідності запобігання розголошенню конфіденційної інформації, тим не менш, її обов`язком є передавати у спосіб, сумісний із її обов`язками та відповідальністю, інформацію та ідеї з усіх питань суспільного інтересу, включно з тими, що стосуються правосуддя. Не тільки на неї покладається завдання передавати таку інформацію та ідеї; громадськість також має право їх отримувати.

Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (частина перша статті 277 ЦК України). Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію (абзаці перший частини четвертої статті 277 ЦК України). Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена (частина сьома статті 277 ЦК України).

Ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості (частина перша та друга статті 30 Закону України « Про інформацію» ) .

Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Суди ,з урахуванням практики Європейського суду з прав людини , для оцінки правомірності заявлених вимог використовують три критерії, за наявності хоча б одного з них висловлювання визнається оціночним судженням та не вважається зловживанням правом на свободу слова.

Так, оціночні судження повинні мати в основі певний (мінімальний) набір фактів, за наявності яких вони не повинні розглядатися як зловживання, зокрема, судження повинні містити: 1) посилання на факти, що вважаються загальновідомими, або 2) підтвердження висловлювання будь-яким джерелом, або ж 3) посилання на незалежне дослідження.

Судом встановлено, що відповідач діяв в межах Закону України «Про інформацію». Будучи журналістом , він опублікував пост який не містив прізвища позивачки , і за своїм характером даний пост є оціночним судженням. Також, в зазначених дописах не було вказівки на егоїстичність, самозакоханність, некомпетентність позивачки. Таким чином, відповідач в своєму пості висловив лише свою думку та ставлення до кількості фотографій які містили обличчя ОСОБА_1 , їх розмірів, кількості друзів тобто висловив свої погляди ,що передбачено ч.1 ст.10 Конвенції.

У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати, зокрема рекомендації, що містяться в Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканність приватного життя.

У зазначеній Резолюції визначено, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

Зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв`язку з цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Позивачка є керівником приватної організації «Ліцей сучасної освіти» та БО «Благодійний фонд «Взаємодія Дніпра» - є публічною фігурою, оскільки є директором закладу освіти та керівником благодійної організації, веде активну громадську діяльність, про що свідчать матеріали справи .

Тому суд, розглядаючи дану справу, враховує, що ОСОБА_1 є публічною особою та її діяльність викликає підвищений інтерес у суспільства.

п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року дійсно роз`яснено, що згідно з положеннями статті 277 ЦК ( 435-15 ) і статті 10 ЦПК ( 1618-15 ) обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації.

І також роз`яснено, що позивач повинен довести факт поширення інформаціївідповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Суд не приймає до уваги, ствердження позивачки та її представника, що публікація відповідача стала підставою для відрахування учнів з закладу освіти. Надані до суду копії наказів про відрахування учнів за заявою батьків містять причини відрахування не по`вязані з публікацією , а тому суд вважає, що дані накази не є доказом порушення ділової репутації ОСОБА_1 .

Стилістика викладеного у статті матеріалу відповідає викладенню оціночних суджень , відтак такі судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Суд, також звертає увагу, що зазначені оціночні судження стосувалися публічної особи, інтерес до якої у суспільстві є високим,

За таких умов , правових підстав для висновку про те, що спірна публікація відповідача порушила особисті немайнові права позивача , не відповідає вимогам закону, відтак й позовні вимоги, які грунтуються на такій позиції , не підлягають задоволенню.

Відповідно, не підлягають задоволенню вимоги про спростування інформації та відшкодування моральної шкоди, які є похідними від основних вимог про захист честі та гідності.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд на підставі ст. 141 ЦПК України відмовляє позивачу у задоволенні вимог, щодо відшкодування судових витрат та витрат на правову допомогу.

Вирішуючи питання, про розподіл судових витрат на правову допомогу , в порядку ст.137 ЦПК України, які поніс відповідач ОСОБА_2 - суд, вважає доцільним стягнути з позивачки ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 витрати на правову допомогу по`вязані з розглядом справи у сумі 10 000грн., вказана сума є співмірною складності справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт.

Керуючись ст.ст. 3,12,13,76,89,141,206,263,265,268 ЦПК України, ст. ст. 201,277,297,299 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Судові витрати по справі, понесені стороною позивача, покласти на позивача ОСОБА_1 .

Стягнути із позивача ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь відповідача ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) судові витрати по справі у вигляді витрат на правову допомогу у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Сторони по справі:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ;

відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя: Федотова В.М.