ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2024 року місто Київ

Справа № 939/3072/23

Апеляційне провадження № 22-ц/824/17781/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Желепи О.В., суддів: Мазурик О.Ф., Немировської О.В.

за участю секретаря судового засідання Терехової О.Ю.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бородянського районного суду Київської області 27 серпня 2024 року (ухвалено у складі судді Міланіч А.М., повне рішення суду складено 13 вересня 2024 року)

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору оренди землі

та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договорами оренди земельних ділянок

ВСТАНОВИВ

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2023 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 13 жовтня 2017 року він уклав договори оренди земельних ділянок з кадастровими номерами: :04:001:0001, :04:001:0002, :04:001:0003, :04:001:0008 з ОСОБА_2 , які не належать до меліоративних земель. У договорах не було вказано, що земельні ділянки знаходяться у межах зруйнованої меліоративної системи, яка не функціонує, що знижує їх якість. Орендар не зобов`язаний інвестувати в підтримку системи, а стан земельних ділянок не відповідає умовам договору. Згідно з відповідями Державного агентства водних ресурсів, меліоративна система не обслуговувалась і дренажні колодязі були знищені.

Позивач зазначає, що це позбавило його можливості використовувати ділянки за призначенням і отримувати продукцію та доходи, що спонукало його з третього кварталу 2019 року припинити сплату орендної плати. Він повідомив відповідача про намір розірвати договори 06 жовтня 2021 року, але відповіді не отримав. Після цього, 05 січня 2022 року, позивач надіслав відповідачу офіційні листи з повідомленням про розірвання договорів, які також були проігноровані. З урахуванням викладеного позивач просив розірвати договори оренди з дати першого повідомлення - 06 жовтня 2021 року.

Короткий зміст зустрічного позову

22 лютого 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 13 жовтня 2017 року він уклав з відповідачем ОСОБА_1 кілька договорів оренди земельних ділянок з кадастровими номерами: :04:001:0001, :04:001:0002, :04:001:0003, :04:001:0008, для строкового платного користування до 12 жовтня 2025 року. Орендна плата передбачала щоквартальні платежі з урахуванням індексації. Відповідно до додаткових угод від 10 січня 2019 року, орендні ставки було скориговано, але відповідач систематично не здійснював оплату.

Бородянський районний суд рішеннями (у справах №939/394/23 від 12 липня 2023 року та №939/832/23 від 23 жовтня 2023 року) частково стягнуто заборгованості за певні періоди. Однак станом на подання зустрічного позову відповідач не провів оплату з 13 жовтня 2021 року по 13 січня 2024 року за всіма договорами, що призвело до накопичення заборгованості, пені та інфляційних збитків.

З урахуванням викладено, ОСОБА_2 просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кожним договором, пеню, інфляційні збитки та 3% річних, що загалом становить 151 005,16 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Бородянський районний суд Київської області рішенням від 27 серпня 2024 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору оренди землі залишив без задоволення.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договорами оренди земельних ділянок задовольнив.

Стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість зі сплати орендної плати в сумі 109 138,93 грн, пеню в сумі 29 653,04 грн, три проценти річних в сумі 3 240,76 грн та компенсацію інфляційних збитків в сумі 8 972,43 грн.

Стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на відшкодування витрат по сплаті судового збору 1500,06 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_1 11 жовтня 2024 року подав засобами поштового зв`язку до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти постанову про розірвання договорів оренди земельних ділянок, кадастрові номери :04:001:0001, :04:001:0002, :04:001:0003, :04:001:0008 з 06 жовтня 2021 року.

Узагальненні доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

На обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказує, що суд першої інстанції не врахував належні та допустимі докази, зокрема листи від відповідних управлінь водних ресурсів та Держгеокадастру, надані ОСОБА_1 на підтвердження фактичного стану та статусу орендованих земельних ділянок як меліоративних, зокрема, що меліоративна система більше не функціонує належним чином, а це безпосередньо впливає на можливість ефективного використання земельних ділянок для сільськогосподарських потреб, що були передані йому в оренду.

Апелянт вважає, що суд неправильно застосував норми матеріального права, зокрема щодо обов`язків власника меліоративних земель щодо підтримання системи в робочому стані та забезпечення її обслуговування. Суд не взяв до уваги доводи скаржника щодо технічного стану земельних ділянок, які використовуються у сільськогосподарському виробництві, що призводить до їхнього деградування через непрацюючу меліоративну систему.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції не здійснив всебічного аналізу обставин справи та не встановив, чи були виконані всі необхідні заходи з підтримання меліоративної системи у належному стані.

На думку апелянта, суд не надав достатнього обґрунтування своєму рішенню, що не дозволяє зрозуміти, на яких фактах та нормах права воно ґрунтується.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 проти апеляційної скарги заперечив, вважав її безпідставною та просив відмовити в її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін як таке, що постановлено з дотриманням норм матеріального права та підставі повно та всебічно з`ясованих обставин справи.

Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання

У судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі, просив її задовольнити з підстав, викладених у ній. Додатково пояснив, що орендованими землями не користувався до 2019 року, оскільки договори укладені в жовтні, коли неможливо встановити якість земельних ділянок, а вже навесні 2018 року було встановлено заболочення земельних ділянок та неможливість використання їх за призначенням.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 заперечував проти апеляційної скарги, просив відмовити у її задоволенні. Указав, що позивач знав про стан земельних ділянок, оскільки його батьку належать сусідні земельні ділянки.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд першої інстанції вважав встановленим, що 13 жовтня 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладені договори оренди земельних ділянок з кадастровими номерами: :04:001:0001 площею 2,8658 га, :04:001:0002 площею 2,8117 га, :04:001:0003 площею 3,6672 га, :04:001:0008 площею 6,8827 га, які розташовані на території Бабинецької селищної ради, строком на 8 років, до 12 жовтня 2025 року, для ведення садівництва, в тому числі, для вирощування багаторічних плодових дерев, кущів та інших рослин; вирощування багаторічних ягідних культур (малина, суниця, смородина, лохина та ін.), що підтверджується копіями договорів оренди земельних ділянок, інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (т. 1 а.с. 13-32, 39-45).

Відповідно до пункту 8.1.2 Договору орендодавець зобов`язаний:

- передати в користування земельну ділянку у стані, що відповідає умовам Договору;

- при передачі земельної ділянки в оренду забезпечувати відповідно до закону реалізацію прав третіх осіб щодо орендованої земельної ділянки;

- не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою;

- попередити орендаря про особливі властивості та недоліки земельної ділянки, які в процесі її використання можуть спричинити екологічно небезпечні наслідки для довкілля або призвести до погіршення стану самих об`єктів оренди.

Згідно з пунктом 10.2 вказаних договорів, договір оренди землі припиняється або може бути розірваний в випадках, передбачених ст. 31, 32, 32-1 Закону України «Про оренду землі», а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Дія договору припиняється у разі:

- закінчення строку, на який його було укладено;

- придбання орендарем земельної ділянки у власність;

- викупу земельної ділянки для суспільних потреб або примусового відчуження земельної ділянки (земельних ділянок) з мотивів суспільної необхідності в порядку встановленому законом.

Сторони домовились, що дія договору припиняється шляхом його розірвання за:

взаємною згодою сторін;

рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом (п. 10.3 Договорів).

Пунктом 10.4 договорів передбачено право розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку лише з ініціативи орендодавця, у разі порушення орендарем умов Договору.

З відомостей, зазначених в листі-відповіді Ірпінського міжрайонного управління водного господарства № 267 від 25 жовтня 2018 року вбачається, що в межах Бабинецької сільської ради відповідно до матеріалів Інвентаризації меліоративних систем у Бородянському районі Київської області з метою забезпечення збереження та раціонального використання меліорованих земель, проведеної у 2009 році, існує меліоративна система з гончарним дренажем. Зазначена система до державного водогосподарського комплексу не відноситься, на балансі Ірпінського міжрайонного управління водного господарства не обліковується і ніколи не обліковувалась (це колишня внутрішньогосподарська меліоративна система, що перебувала на балансі Немішаївського радгоспу-технікуму). Після реформування агропромислового сектора, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 13 серпня 2003 року за № 1253 «Про затвердження порядку безоплатної передачі у комунальну власність об`єктів соціальної сфери житлового фонду, у тому числі незавершеного будівництва, а також внутрішньогосподарських меліоративних систем колективних сільськогосподарських підприємств, що не підлягали паюванню в процесі реорганізації цих підприємств та передачі на баланс підприємств-правонаступників», вказана внутрішньогосподарська (недержавна) мережа меліоративних систем повинна була бути передана у комунальну власність Бабинецької сільської ради. У 2009 році Бабинецькою сільською радою був підписаний Акт прийому-передачі зазначеної меліоративної системи в комунальну власність. Ірпінському МУВГ не відомо чи була на той час завершена процедура прийняття в комунальну власність системи та чи на сьогоднішній день система обліковується на балансі сільської ради. Експлуатацією зазначеної системи останні роки ніхто не займався, доглядові та ремонтні роботи на системі не проводили, дренажні колодязі, в переважній більшості, знищені, що й привело до теперішнього стану системи та сільськогосподарських земель у її межах. Для поліпшення меліоративного стану земель в межах системи необхідно провести на системі заходи з відновлення її працездатності. Заходи можуть бути заплановані після детального обстеження системи (т. 1 а. с. 46-47).

Відповідно до копій листів Басейнового управління водних ресурсів середнього Дніпра Державного агентства водних ресурсів України № 01-12/197 від 08 лютого 2022 року, № 01-12/991 від 02 серпня 2023 року, земельні ділянки з кадастровими номерами :04:001:0001, :04:001:0002, :04:001:0003, :04:001:0005, :04:001:0006, :04:001:0007, :04:001:0008 розташовані в межах одного населеного масиву на території Бучанської міської ради Бучанського району Київської області. Відповідно до матеріалів Інвентаризації меліоративних систем в Київській області, проведеної у 2009 році, земельні ділянки перебувають на меліорованих землях внутрішньогосподарської осушувальної меліоративної системи з гончарним дренажем. Експлуатаційні заходи та ремонтні роботи на зазначеній осушувальній системі останні роки ніхто не проводив, дренажні колодязі, в переважній більшості, знищені. Для поліпшення меліоративного стану земель у межах системи, необхідно провести заходи з відновлення працездатності меліоративної мережі. Використання меліорованих земель з гончарним дренажем для індивідуального садівництва із забудовою може призвести до порушення інфраструктури меліоративної системи з гончарним дренажем і викликати вторинне заболочення території (т. 1 а.с. 48-50).

Земельні ділянки з кадастровими номерами :04:001:0005, :04:001:0006, що були вказані у зазначеному листі Басейнового управління водних ресурсів середнього Дніпра Державного агентства водних ресурсів України, за твердженням відповідача належать батьку позивача з 2008 року, що не заперечувалось і позивачем.

Відповідно до інформації Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області щодо земельних ділянок з кадастровими номерами :04:001:0001, :04:001:0002, :04:001:0003, :04:001:0007, :04:001:0008, згідно з даними Державного земельного кадастру на території Бучанського району Київської області відомості про меліоративні мережі, складові частини меліоративних мереж не внесені (т. 1 а.с. 51-52).

Позиція суду апеляційної інстанції

Заслухавши доповідь головуючого судді Желепи О.В., пояснення позивача та представника відповідача, переглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За приписами норм статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України).

Щодо первісного позову про розірвання договорів оренди

Звертаючись до суду з позовом про розірвання договору оренди земельної ділянки, ОСОБА_1 посилався на те, що орендована ним земельна ділянка знаходиться на меліоративних землях, а відповідач, заперечуючи вказані обставини, відмовляється від усунення недоліків земельної ділянки, що загрожує збереженню стану орендованої земельної ділянки. На прийняття земельної ділянки з обмеженнями та обтяженнями він (позивач) згоди не давав.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 про розірвання договорів оренди земельних ділянок, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 не довів, що земельні ділянки мають обмеження, характерні для меліоративних земель, як він стверджував, а також не довів, що відповідачем були приховані від позивача, якісні характеристики землі, що передавалась в оренду.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Стверджуючи про те, що орендовані земельні ділянки відносяться до меліоративних ОСОБА_1 посилався на листи від Ірпінського міжрайонного управління водного господарства від 25.10.2018 № 267 (том 1 а. с. 46-47); від Басейнового управління водних ресурсів середнього Дніпра від 08.02.2022 № 01-12/197 (том 1 а. с. 48), від 02.08.2023 № 01-12/991 (том 1 а. с. 49-50); від Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області від 17.08.2023 № Х-1421/0-1729/6-23 (том 1 а. с. 51-52).

Натомість як встановлено та досліджено в судовому засіданні колегією суддів, у постанові Київського апеляційного суду від 17 січня 2024 року в справі № 939/958/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договорів оренди земельних ділянок з кадастровими номерами: :04:001:0001, :04:001:0002, :04:001:0003, :04:001:0008 недійсними, було встановлено таке: «Управлінням водного господарства зазначається, що означена меліоративна система внутрішньогосподарська, до державного водогосподарського комплексу не відноситься та не відносилась, на балансі водного управління не обліковується та не обліковувалась. Отже, в обліку Управління водного господарства Київської області присутні «меліоративні землі», однак, відповідно до норм ЗУ «Про меліорацію земель» ці землі такими не є, оскільки меліоративна система не функціонує понад 30 років».

Колегія суддів враховує обставини, встановленні в цій постанові в силу вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України, оскільки вони стосується тих самих сторін та тих самих земельних ділянок, що і в цій справі.

Доводи ОСОБА_1 про те, що неналежне обслуговування та стан меліоративної системи не свідчить про відсутність її як такої та не спростовує статус земельних ділянок як меліоративних, колегія суддів відхиляє з огляду на таке.

Беззаперечно встановленою обставиною є відсутність належної експлуатації та обслуговування меліоративної системи, що призвела до фізичної деградації спірних земель, а саме: руйнування дренажів, засмічення водостоків, відсутність відведення води тощо. При цьому як встановлено в постанові Київського апеляційного суду від 17 січня 2024 року в справі № 939/958/23, такий стан справ мав місце протягом більш як 30 років.

Колегія суддів зауважує, що ці кількісні зміни призводять до втрати функціональності системи, що змінює її сутність як інженерного об`єкта. Землі, які раніше були меліорованими, більше не відповідають фактичному статусу меліоративних, оскільки не виконують функції осушення або зрошення. Таким чином, юридичний статус землі як меліоративної (описаний в листах управління водних ресурсів та Держгеокадастру) більше не відображає її фактичного стану.

Зазначене кількісне накопичення часу без належного обслуговування меліоративної системи призвело до якісної трансформації - втрати її здатності виконувати функції меліорації. Це підриває обґрунтованість юридичного статусу «меліоративної землі».

За принципами розумності та справедливості цивільних правовідносин, статус об`єкта має відповідати його сутності, а не лише формальному визначенню. Якщо сутність землі як меліоративної зникла, її юридичний статус потребує перегляду, оскільки «застиглий» формалізм ігнорує об`єктивну реальність.

Колегія суддів також зазначає, що за встановлених обставин справи ОСОБА_1 не надав належних, допустимих та переконливих доказів того, що ОСОБА_2 знав про фактичний стан земельних ділянок чи їх статус як меліоративних та свідомо приховав цю інформацію від нього, чим порушив права ОСОБА_1 за договорами оренди земельних ділянок.

Так, позивачем не доведено про наявність у ОСОБА_2 інформації про меліоративний статус земель, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про меліорацію земель» (у редакції, що діяла на дату укладення спірних договорів) що меліоративні землі - це угіддя, на яких здійснено комплекс меліоративних заходів відповідно до затвердженої в установленому порядку проектної документації.

Однак з матеріалів справи не вбачається, що дані про меліоративний статус цих земель внесені до Держгеокадастру чи до будь-яких інших офіційних документів, які є загальнодоступними.

Відповідно до листів Ірпінського міжрайонного управління водного господарства та Держводагентства, система ніколи не перебувала на балансі державних чи комунальних органів, і її статус як меліоративної є умовним та базується на інвентаризації 2009 року. Не було надано доказів, що ОСОБА_2 мав доступ до цієї інформації або був зобов`язаний її перевіряти.

Відповідно до ст. 203 ЦК України правочин є дійсним, якщо волевиявлення учасника правочину було вільним та відповідало його внутрішній волі. У матеріалах справи відсутні будь-які докази, що ОСОБА_2 свідомо ввів ОСОБА_1 в оману або приховав інформацію про стан земель. ОСОБА_1 не надав жодних документів чи свідчень, які б підтвердили, що ОСОБА_2 знав про неефективність меліоративної системи або її вплив на сільськогосподарське використання земель.

ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, який укладав договори з метою ведення господарської діяльності. Як орендар, він мав можливість самостійно ознайомитися зі станом земель перед підписанням договорів. Факт того, що він не провів належну перевірку стану земельних ділянок, не свідчить про вину орендодавця в прихованні інформації щодо властивостей земельної ділянки.

Пояснення ОСОБА_1 про неможливість проведення такої перевірки під час укладення договорів у жовтні через холод колегія суддів відхиляє, оскільки відповідно до принципу свободи договору та враховуючи мету укладення договорів ОСОБА_1 на власний ризик обрав земельні ділянки та час підписання договорів, а тому сам відповідає за невчинення підготовчих та перевірочних дій щодо аналізу предмета оренди.

Умови договорів оренди передбачали, що земельні ділянки передаються для садівництва без зазначення меліоративного статусу чи обмежень. Відповідно до п. 8.1.2 договорів, орендодавець був зобов`язаний повідомляти лише про недоліки, які можуть спричинити екологічні або інші негативні наслідки. Під час розгляду справи не було встановлено, що стан земельних ділянок порушував ці умови.

Колегія суддів також бере до уваги долучені ОСОБА_1 до відповіді на відзив на апеляційну скаргу фотознімки земельних ділянок станом на 26 жовтня 2024 року (том 3 а. с. 69-70), на які ОСОБА_1 посилався як на доказ неможливості використання земельної ділянки відповідно до умов договору, проте надає ним іншу оцінку.

Фотознімки, долучені ОСОБА_1 , насправді демонструють густу рослинність, включаючи траву та молоді хвойні дерева, що вказує на те, що земельна ділянка має властивості родючої землі. Видно, що рослинність природно розвивається, що суперечить твердженням ОСОБА_1 про її повну непридатність для ведення садівництва.

Стверджуючи про неможливість використання землі за її цільовим призначенням, ОСОБА_1 повинен був надати належні докази, які б підтвердили ці обставини, зокрема, фотографії чи акти огляду ділянки, які б демонстрували ознаки затоплення/заболочення ділянок, застою води чи інших негативних проявів, характерних для меліоративних земель, висновки агрономічних експертиз, які підтвердили б, що характеристики ґрунту або стан земельної ділянки дійсно роблять її непридатною для садівництва. Суду також не подано доказів невдалого використання землі, що перебувало б в причинному зв`язку зі станом земельних ділянок.

Таким чином, у матеріалах справи немає доказів, що ОСОБА_2 був обізнаний про меліоративний статус земель або свідомо приховав інформацію про їх фактичний стан. Відповідальність за перевірку придатності земель перед підписанням договорів лежала на ОСОБА_1 , як орендареві, який мав відповідні можливості й доступ до інформації.

Доводи щодо обов`язкової реєстрації обтяження в Державному земельному кадастрі та порушення законодавства щодо використання меліоративних земель колегія суддів відхиляє як безпідставні, оскільки обов`язковість внесення відомостей про меліоративні мережі та складові частини меліоративних мереж була встановлена лише 17 лютого 2022 року із прийняттям Закону України «Про організації водокористувачів та стимулювання гідротехнічної меліорації земель» № 2079-IX, а спірні договори оренди земельної ділянки укладені в жовтні 2017 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

ОСОБА_1 не довів, що ОСОБА_2 передав в користування земельну ділянку у стані, що не відповідає умовам договору оренди; при передачі земельної ділянки в оренду не забезпечив відповідно до закону реалізацію прав третіх осіб щодо орендованої земельної ділянки; вчиняв дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою; не попередив орендаря про особливі властивості та недоліки земельної ділянки, які в процесі її використання можуть спричинити екологічно небезпечні наслідки для довкілля або призвести до погіршення стану самого об`єкта оренди.

Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Згідно із ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання, або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки позивач не довів наявності обмежень або обтяжень земельних ділянок як меліоративних, порушення орендодавцем умов договору чи закону, а також істотних змін обставин, які б унеможливили виконання договору.

Щодо зустрічного позову про стягнення заборгованості за договорами оренди

Задовольняючи зустрічний позов про стягнення заборгованості за договорами оренди земельних ділянок в розмірі 109 138,93 грн, пені в сумі 29 653,04 грн, трьох процентів річних в сумі 3 240,76 грн та компенсації інфляційних збитків в сумі 8 972 ,43 грн, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 , отримавши від ОСОБА_2 в користування земельні ділянки, не виконував взятих на себе зобов`язань щодо сплати орендної плати.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За приписами ст. 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди є, зокрема, об`єкт оренди, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Відповідно до абз. 5 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати за земельну ділянку.

Згідно з абз. 7 ч. 2 ст. 25 Закону України «Про оренду землі» орендар зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за земельну ділянку.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

ОСОБА_1 визнав обставину невнесення орендної плати починаючи з третього кварталу 2019 року, а тому суд дійшов правильного висновку про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 заборгованості зі сплати орендних платежів у розмірі, визначеному з урахуванням додаткових угод від 10 січня 2019 року, пені відповідно до п. 4.6 Договорів, а також 3 % річних та інфляційних втрат відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Апелюючи до незаконності такого висновку суду першої інстанції, ОСОБА_1 указував на те, що предметом позову за первісним позовом є об`єкт оренди - земельні ділянки, а предметом зустрічного позову - стягнення заборгованості за договорами оренди. Вважав, що зустрічний позов повинен мати на меті довести відсутність у позивача правових підстав на задоволення первісного позову через відсутність обставин, з яких випливає суб`єктивне право позивача за первісним позовом. Натомість вимоги зустрічного позову в цій справі не поєднанні з первісною позовною заявою, а тому спільний розгляд позовів є помилковим.

Колегія суддів відхиляє доводи ОСОБА_1 як необґрунтовані, оскільки ч. 1 ст. 193 ЦПК України чітко передбачає, що зустрічний позов подається для спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

У справі, що переглядається має місце спільність правовідносин, у яких сторони висувають свої вимоги: первісний позов стосується розірвання договорів оренди земельних ділянок, а зустрічний позов стосується зобов`язань орендаря за тими ж договорами оренди, а саме сплати орендної плати та компенсацій. Виконання цих зобов`язань є безпосередньо пов`язаним із чинністю та виконанням договорів оренди, які є предметом первісного позову.

Таким чином, обидва позови стосуються одних і тих же договорів оренди та їх виконання, що створює правовий зв`язок між позовними вимогами.

Колегія суддів також зауважує, що зустрічний позов у цій справі спрямований на забезпечення належного виконання договірних зобов`язань, які є чинними до моменту розірвання договорів або визнання їх недійсними в силу презумпції правомірності правочину за ст. 204 ЦК України.

Наявність заборгованості за орендною платою прямо впливає на оцінку судом виконання сторонами своїх договірних обов`язків, що є одним із факторів для прийняття рішення щодо первісного позову про розірвання договорів оренди.

Таким чином, колегія суддів вважає, що зустрічний позов ОСОБА_2 відповідає вимогам процесуального законодавства та безпосередньо пов`язаний із предметом первісного позову, оскільки обидва позови спрямовані на встановлення прав і обов`язків сторін за договорами оренди. Спільний розгляд цих позовів є правомірним і забезпечує ефективний та повний судовий розгляд. Доводи ОСОБА_1 щодо відсутності правового зв`язку між позовами є необґрунтованими.

Колегія суддів також зазначає, що ОСОБА_1 як орендар не може відмовитися від виконання своїх договірних зобов`язань (зокрема, сплати орендної плати) через наявність претензій до якості об`єкта оренди. Якщо орендар вважає, що орендодавець порушив свої обов`язки, орендар повинен звертатися до суду з окремими вимогами щодо усунення порушень, але це не звільняє його від обов`язків за договором.

Доводів щодо помилковості розрахунку заборгованості за договорами чи неправильності нарахування 3 % річних чи інфляційних втрат апеляційна скарга не містить, а тому колегія суддів в силу вимог ст. 367 ЦПК України ці обставини не переглядає.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, зводяться до власного тлумачення ОСОБА_1 норм матеріального та процесуального права, а тому колегія суддів їх відхилила як такі, що не є підставою для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів, встановила, що при вирішенні справи судом першої інстанції не було допущено неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції.

Судові витрати

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, відсутні підстави для розподілу витрат на стадії апеляційного провадження відповідно до статей 141, 382 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Бородянського районного суду Київської області 27 серпня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 листопада 2024 року.

Головуючий О.В. Желепа
Судді: О. Ф. Мазурик
О. В. Немировська