УХВАЛА

24 липня 2024 року

м. Київ

справа № 638/7158/22

провадження № 61-6542ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Фаловської І. М.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Оганезом Олегом Автанділовичем, на рішення Київського районного суду м. Харкова від 03 жовтня 2023 року та постанову Харківського апеляційного суду від 20 лютого 2024 року за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк Золоті Ворота», ОСОБА_2 про захист прав споживача шляхом визнання недійсним договору цесії,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк Золоті Ворота» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, ОСОБА_2 про захист прав споживачів шляхом визнання недійсним договору цесії.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 03 жовтня 2023 року в позові відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного суду від 20 лютого 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Змінено мотивувальну частину рішення Київського районного суду м. Харкова від 03 жовтня 2023 року, викладено її в редакції цієї постанови.

У березні 2024 року ОСОБА_1 через адвоката Оганезова О. А. звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Київського районного суду м. Харкова від 03 жовтня 2023 року та постанову Харківського апеляційного суду від 20 лютого 2024 року.

Ухвалою Верховного Суду від 21 березня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Оганезом О. А., на рішення Київського районного суду м. Харкова від 03 жовтня 2023 року та постанову Харківського апеляційного суду від 20 лютого 2024 року повернено заявнику.

01 травня 2024 року ОСОБА_1 через адвоката Оганезова О. А. засобами поштового зв`язку повторно направив до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Київського районного суду м. Харкова від 03 жовтня 2023 року та постанову Харківського апеляційного суду від 20 лютого 2024 року.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верхового Суду від 23 травня 2024 року вказану касаційну скаргу залишено без руху, а заявнику надано строк для усунення її недоліків. Заявнику запропоновано подати до Верховного Суду обґрунтоване клопотання про поновлення строку, в якому зазначити обставини, які перешкоджали йому в розумні строки повторно направити до Верховного Суду касаційну скаргу та надати відповідні докази.

На виконання ухвали Верховного Суду від 23 травня 2024 року заявник подав заяву, в якій просив поновити строк на касаційне оскарження, посилаючись на те, що в місті Харкові за вказаний період відбувались та відбуваються постійні ракетні вибухи, що паралізує відповідним чином роботу установ, підприємств та організацій, перешкоджало та перешкоджає безпосередній та належній роботі відповідних державних сайтів. Крім того, в м. Харкові за період з 20 лютого 2024 року до дати подання заяви Акціонерне товариство «Харківобленерго» впровадило позачергові відключення електроенергії, які не можливо заздалегідь передбачити, що вплинуло на несвоєчасне подання повторної касаційної скарги в короткий термін.

Зазначені адвокатом Оганезом О. А. в інтересах ОСОБА_1 причини пропуску строку на касаційне оскарження не можуть бути визнані поважними з огляду на таке.

Відповідно до статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Особа, яка має намір подати касаційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії для виконання процесуального обов`язку дотримання вимог процесуального закону стосовно форми і змісту касаційної скарги, в тому числі щодо строку на оскарження.

Тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення у касаційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку касаційного оскарження з поважних причин.

Посилання заявника на постійні ракетні вибухи, вимкнення електропостачання є досить загальними та не є тими непереборними обставинами, що перешкоджали йому здійснити усі необхідні процесуальні дії для своєчасного звернення до суду з касаційною скаргою.

Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.

Введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду.

Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 грудня 2022 року у справі № 990/102/22, провадження № 11-119заі22.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження визнанні судом неповажними.

Зазначені заявником причини для поновлення пропущеного процесуального строку на касаційне оскарження не можуть бути визнані судом поважними.

Поважні причини пропущення відповідного процесуального строку стосуються учасника справи, а відповідно він має довести поважність його пропущення.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави (рішення ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України» (PONOMARYOV v. UKRAINE), № 3236/03, § 41, від 03 квітня 2008 року). Внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (рішення ЄСПЛ у справі «Шишков проти Росії» (Shishkov v. Russia), № 26746/05, § 110, від 20 лютого 2014 року).

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (рішення ЄСПЛ у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain), № 11681/85, § 35, від 07 липня 1989 року).

ЄСПЛ зауважив, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання (рішення ЄСПЛ у справі «МПП «Голуб» проти України» (MPP Golub v. Ukraine), № 6778/05, від 18 жовтня 2005 року).

Норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення ЄСПЛ у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» (Peretyaka and Sheremetyev v. Ukraine), № 17160/06 та N 35548/06, § 34, від 21 грудня 2010 року).

Відповідно до частини третьої статті 393, пункту 4 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником в строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження, визнані судом неповажними.

Отже, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись пунктом 4 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , подану адвокатом Оганезом Олегом Автанділовичем, на рішення Київського районного суду м. Харкова від 03 жовтня 2023 року та постанову Харківського апеляційного суду від 20 лютого 2024 року за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк Золоті Ворота», ОСОБА_2 про захист прав споживача шляхом визнання недійсним договору цесії.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. С. Олійник

В. М. Ігнатенко

І. М. Фаловська