Справа № 583/3176/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2024 року Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого-судді Сидоренка Р.В.

з участю секретаря Якубович В.В.

заявника ОСОБА_1

його представника, адвоката Гаранжа М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Охтирка цивільну справу в порядку окремого провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , служба в справах дітей виконавчого комітету Охтирської міської ради, про встановлення факту самостійного виховання дитини,

УСТАНОВИВ:

25.06.2024 ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаною заявою та просить встановити факт, самостійного виховання ним як батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою можливості оформлення документів щодо зняття з реєстрації та здійснення реєстрації місця проживання дитини, переміщення дитини, її навчання, лікування та отримання соціальної допомоги, як батькові, який самостійно виховує дитину, що відповідає інтересам дитини, оскільки без згоди матері, яка перебуває за кордоном, батько обмежений у прийнятті рішень щодо вказаних обставин.

В судовому засіданні заявник та його представник вимоги підтримали з підстав, зазначених у заяві, та просили її задовольнити.

Заінтересовані особи та їхні представники до суду не з`явились, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, про причини неявки не повідомляли. Їхня неявка не є перешкодою для розгляду справи по суті.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення заявника та його представника, покази свідків, суд дійшов наступного висновку.

Встановлено, що заявник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 27.06.2007 відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Охтирка Охтирського міськрайонного управління юстиції Сумської області (а.с. 12).

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 15.10.2014 року по справі №583/2880/14-ц, провадження №583/1109/14, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано.

Наразі дитина зареєстрована разом із батьком за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає разом із ним за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно довідки виданої заявнику 24.05.2024 р. директором ЗОШ №3 достатній самостійно займається вихованням доньки. Дівчина має достатній рівень навчальних досягнень. Батько приділяє належну увагу навчанню та вихованню доньки, систематично відвідує батьківські збори, цікавиться справами та тримає на контролі навчання. Мати у вихованні доньки участі не бере, жодного разу не була присутня на батьківських зборах, не спілкується із класним керівником, навчанням дитини не цікавиться. (а.с. 15)

Мати дитини 13.04.2018 р. вийшла заміж за громадянина російської федерації, змінила прізвище з « ОСОБА_4 » та « ОСОБА_5 » та набула громадянство російської федерації.

Допитані як свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , кожна окремо, показали, що дитину ОСОБА_8 батько виховує самостійно починаючи із 2014 року. Матір мешкає на території російської федерації та не цікавиться життям доньки взагалі. У суду немає підстав ставити під сумнів зазначені покази, таких доказів суду не надано.

Згідно з п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

За змістом положень ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Частиною 1 ст. 121 СК України визначено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченому частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

За приписами ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

У ч. 3 ст. 155 СК України, яка регламентує здійснення батьківських прав та виконання батьківських обов`язків, зазначено, що відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства.

Частиною 2 ст. 157 СК України закріплено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Згідно з ч. 3 ст. 157 СК України той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

У поданій заяві заявник зазначає, що його неповнолітня донька проживає разом з ним та знаходиться на його утриманні.

В силу ст. 141 СК України проживання одного з батьків окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Разом з тим, заявник не надав суду доказів, що в питанні виховання чи утримання неповнолітнього, матір умисно ухиляється від виконання цих обов`язків чи реалізації прав з даного приводу.

Сімейним кодексом України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі (ч. 1 ст. 14, ч. 1 ст. 15 СК України). Разом з тим, в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), котрі мають бути підтверджені виключно цивільно-правовими актами (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім), та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються, та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зважаючи на те, що заявник не довів, що матір неповнолітньої в силу певних юридичних фактів не виконує прав та обов`язків щодо своєї неповнолітньої дитини, вимога викладена у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення є необґрунтована та не доведена.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що заява задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, ст.ст. 12, 13, 77-81, 263-265, 268, 293-294, 315, 319 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , служба в справах дітей виконавчого комітету Охтирської міської ради, про встановлення факту самостійного виховання дитини.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Сумського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Охтирського міськрайонного суду Р.В.Сидоренко