Справа № 199/2816/24
(2/199/1859/24)
РІШЕННЯ

Іменем України

01.08.2024 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

у складі головуючого судді Авраменка А.М.,

при секретарі судового засідання Куземі О.Г.,

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та 3% річних від суми невиконаного грошового зобов`язання,

ВСТАНОВИВ:

10 квітня 2024 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська звернулась позивач через свого представника із вищевказаним, в обґрунтування якого послалась на те, що постановою Дніпровського апеляційного суду від 12 квітня 2022 року по справі №183/5224/19 вирішено стягнути з відповідача на користь позивача суму коштів в загальному розмірі 22512,62 гривень. На виконання такого судового рішення 13 червня 2022 року було видано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження, однак в період часу з 12 квітня 2022 року по 09 липня 2023 року кошти з відповідача не стягувались і лише 10 липня 2023 року на рахунок позивач надійшов перший платіж в порядку примусового виконання вищевказаного судового рішення апеляційного суду. За таких обставин позивач звернувся до суду із даним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь нараховані на підставі ст.625 ч.2 ЦК України за період з 13 квітня 2022 року по 09 липня 2023 року інфляційні втрати в розмірі 5201,54 гривень та 3% річних в розмірі 838,21 гривень, а всього 6039,75 гривень. Також позивач просив суд покласти на відповідач судові витрати по справі.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 червня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, яку вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Ухвалами Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17, 26 липня 2023 року задоволено клопотання позивача про проведення судових засідань в режимі відеоконференції.

В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні в повному обсязі з викладених у позові підстав та обставин.

Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала, подала суду відзив, в якому просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що судове рішення апеляційного суду виконувалось в примусовому порядку виконавчою службою, наразі борг в повному обсязі погашений, а затримка у стягнення сумі боргу із заробітної плати відповідача у наведений позивачем період була зумовлена змінами у законодавстві, відповідно до яких на період воєнного стану звернення стягнення на заробітну плату не здійснювалось.

Позивачем подано відповідь на відзив, в якому останній послався на те, що законом дійсно було зупинено звернення стягнення на заробітну плату боржника і це стосувалось лише примусового виконання судових рішень, що не перешкоджало відповідачу виконати таке рішення та сплатити борг у добровільному порядку самостійно. Крім того, цивільне законодавство не забороняє у таких випадках стягувачу нараховувати на борг передбачені ст.625 ЦК України інфляційні втрати та 3% річних.

За вказаних обставин, керуючись положеннями ст.ст.211, 223, 240, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести судове засідання та здійснити розгляд справи по суті.

Вислухавши сторін та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного.

Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Так, в судовому засіданні встановлено, що 12 квітня 2022 року Дніпровським апеляційним судом за наслідками перегляду цивільної справи №183/5224/19 було винесено постанову, якою вирішено стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) сплачений судовий збір за подання позову у розмірі 768,40 гривень, сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1152,60 гривень, витрати на проведення судової будівельно-технічної експертизи у розмірі 4998 гривень, витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 15593,62 гривень, а всього 22512,62 гривень. Викладене підтверджується копією означеної постанови в Єдиному державному реєстрі судових рішень, відомості з якого суд використовує у відповідності до ст.81 ч.7 ЦПК України, ст.ст.2-6 Закону України «Про доступ до судових рішень».

13 червня 2022 року на вищевказану постанову суду апеляційної інстанції видано виконавчий лист, а 16 червня 2022 року державним виконавцем Амур-Нижньодніпровського ВДВС у м. Дніпрі ПСМУМЮ (м. Дніпро) відкрито виконавче провадження №69246807 з примусового виконання означеного виконавчого листа, що підтверджується копією постанови про відкриття виконавчого провадження, копією інформаційної довідки про виконавче провадження.

12 лютого 2024 року виконавче провадження №69246807 закінчено на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із повним виконанням рішення. Разом з тим, виконання судового рішення відбулось шляхом здійснення роботодавцем відповідача відрахувань із заробітної плати відповідача, як боржника. Перше відрахування відбулось у липні 2023 року, а кошти надійшли на рахунок позивача, як стягувача, за таким відрахуванням 10 липня 2023 року. До цього відповідача стягуваний судовим рішення борг добровільно не сплачувала. Викладені обставини підтверджуються копією інформаційної довідки про виконавче провадження, копією довідки про рух грошових коштів по рахунку позивача, копіями звітів про здійснені відрахування та виплати, копією постанови про закінчення виконавчого провадження.

За викладених обставин позивачем здійснено нарахування відповідачу на підставі ст.625 ч.2 ЦК України на суму боргу в розмірі 22512,62 гривень за період з 13 квітня 2022 року (дата після постанови судом апеляційної інстанції) по 09 липня 2023 року (дата, що передує даті находження на рахунок позивача, як стягувача, першого платежу з погашення боргу за судовим рішенням) інфляційних втрат в розмірі 5201,54 гривень та 3% річних в розмірі 838,21 гривень, а всього 6039,75 гривень.

Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані положеннями нормами Конституції України, ЦК України, Законом України «Про виконавче провадження».

Так, відповідно до ст.124 Конституції України, ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Згідно ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦК України.

Нормою ст.11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання моральної шкоди іншій особі. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Статтями 129, 129-1 Конституції України визначено однією із засад судочинства обов`язковість судового рішення до виконання.

Таким чином, з викладено вбачається, що виникле та в подальшому визначене (конкретизоване) судовим рішенням грошове зобов`язання, яке полягає у сплаті відповідачем на користь позивача певної грошової суми в рахунок відшкодування понесених судових витрат внаслідок їх стягнення за цим судовим рішенням, стає обов`язковим для виконання після набрання таким судовим рішенням законної сили. З цього ж моменту і настає строк для виконання визначеного (конкретизованого) судовим рішенням грошового зобов`язання.

Відповідно до ст.384 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Нормою ст.599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною 1 ст.612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.ст.610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно положень ст.16 ЦК України однією із форм судового захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов`язку в натурі.

Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті.

Аналізуючи встановлені в судовому засіданні на підставі таких доказів фактичні обставини в контексті викладених норм цивільного законодавства, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного.

За змістом ст.ст.509, 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Відтак, до грошового зобов`язання беззаперечно належить і зобов`язання боржника сплатити кредитору визначену рішенням суду суму грошових коштів.

Згідно із ч.2 ст.625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 входить до розділу I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. За змістом ч.2 ст.625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Таким чином, у ст.625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення, а отже приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань, а значить поширюють свою дію і на грошове зобов`язання, яке виникло на підставі договору, делікту або рішення суду.

При цьому, інфляційні втрати, в тому числі з огляду на положення ст.ст.1, 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», нараховуються лише у випадку прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях, оскільки індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, а не іноземна валюта.

Наведені вище правові висновки суду відповідають правовим позиціями Великої Палати Верховного Суду у постановах від 11 квітня 2018 року по справі №758/1303/15-ц, від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц, від 19 червня 2019 року у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц, від 13 листопада 2019 року у справі №922/3095/18, від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18, від 22 вересня 2020 року по справі №918/631/19, а також у правовій позиції Верховного Суду у постановах від 22 червня 2020 року по справі №752/10525/16-ц.

Отже, положення ст.625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду.

Таким чином, підсумовуючи вищевикладене, спираючись на наведені вище правові висновки та приймаючи до уваги, що у відповідача, як боржника у грошовому зобов`язанні, що виникло на підставі судового рішення постанови Дніпровського апеляційного суду від 12 квітня 2022 року по цивільної справи №183/5224/19, виник обов`язок сплатити позивачу, як кредитору у цьому зобов`язанні, визначену означеним судовим рішення грошову суму, однак цей обов`язок не виконувався відповідачем у період з 13 квітня 2022 року по 09 липня 2023 року включно, що, в свою чергу, зумовило виникнення у позивача права на нарахування на суму невиконаного грошового зобов`язання за вказаний період на підставі ст.625 ч.2 ЦК України інфляційних втрат та 3% річних у вказаному у позові та пред`явленому до стягнення розмірі, суд приходить до висновку про правомірність, обґрунтованість та доведеність заявлених позовних вимог, а отже і про необхідність їх задоволення в повному обсязі.

При цьому суд критично оцінює та не приймає до уваги заперечення відповідача проти задоволення позовних вимог, зокрема посилання на припинення звернення стягнення за заробітну плату в період дії воєнного стану у відповідності до змін до Закону України «Про виконавче провадження» (п.10-2 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення в редакції, що діяла в період з 26 березня 2022 року до 06 травня 2023 року), оскільки вказані зміни у законодавстві, які наразі втратили чинність, стосувались лише питання здійснення примусового виконання судового рішення, однак не позбавляли відповідача, як боржника ані права, ані можливості, ані обов`язку виконати своє грошове зобов`язання перед позивачем в добровільному порядку, поза виконавчим провадженням. Крім того, вказані зміни у законодавстві, на відміну від п.18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України щодо кредитних правовідносин та правовідносин з надання позики, не позбавляли і не позбавляють права позивача у спірних правовідносинах сторін нараховувати передбачені ст.625 ч.2 ЦК України інфляційні втрати та 3% річних.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, керуючись нормами ст.ст.133, 141 ЦПК України, враховуючи види судових витрат по справі та результат розгляду справи, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений останній при зверненні до суду із даним позовом судовий збір в розмірі 1211,2 гривень.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.124, 129, 129-1 Конституції України, ст.ст.11, 15, 16, 509, 599, 610-612, 625 ЦК України, ст.ст.2, 5, 12, 13, 76-82, 89, 95, 141, 223, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та 3% річних від суми невиконаного грошового зобов`язання задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ) нараховані на підставі ч.2 ст.625 ЦК України за період з 13 квітня 2022 року по 09 липня 2023 року інфляційні втрати в розмірі 5201,54 гривень та 3% річних в розмірі 838,21 гривень, а всього 6039,75 гривень.

У рахунок розподілу судових витрат по справі стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ) судовий збір в розмірі 1211,2 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 01 серпня 2024 року.

Суддя А.М. Авраменко