Провадження № 22-ц/802/1043/24 Доповідач: Шевчук Л. Я.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Шевчук Л. Я.,

суддів Данилюк В. А., Киці С. І.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Державного комунального підприємства «Луцьктепло» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_4 , поданою її представником - ОСОБА_5 , на заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 січня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2022 року Державне комунальне підприємство «Луцьктепло» (далі ДКП «Луцьктепло») звернулося в суд із зазначеними позовними вимогами, які обґрунтовані тим, що рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради від 24 вересня 2013 року № 577-1 ДКП «Луцьктепло» визначено виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води у місті Луцьку. Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , є споживачами послуг з теплопостачання, що надаються ДКП «Луцьктепло» у вказану квартиру. Проте відповідачі належним чином не виконували своїх зобов?язань по оплаті за надані комунальні послуги, у зв?язку з чим станом на 01 жовтня 2022 року за їх особовим рахунком утворилась заборгованість по оплаті за надані послуги з теплопостачання у розмірі 75 452,64 грн.

Покликаючись на зазначені обставини, позивач просив суд стягнути з відповідачів у свою користь заборгованість по оплаті за надані послуги з теплопостачання у розмірі 75 452,64 грн та судові витрати по справі.

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 січня 2023 року у цій справі позов ДКП «Луцьктепло» задоволено.

Ухвалено cтягнути солідарно з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 , які зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , в користь ДКП «Луцьктепло» 75 452,64 грн заборгованості за надані послуги по теплопостачанню на рахунок із спеціальним режимом використання IBAN НОМЕР_1 , категорія «Населення», МФО НОМЕР_2 , АТ «Укрексімбанк», .

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , які зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , в користь ДКП «Луцьктепло» судові витрати по сплаті судового збору в розмірі по 620,25 грн з кожного на поточний рахунок IBAN НОМЕР_3 в АБ «УКРГАЗБАНК», МФО 320478, .

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 вересня 2024 року заяву адвоката Онисковця М. Ю. про перегляд заочного рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 січня 2023 року у цій справі залишено без задоволення.

Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ДКП «Луцьктепло» відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційний суд розглянув цю справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Як передбачено частинами 4, 5 статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_4 адвоката Онисковця М. Ю. слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову змінити з таких підстав.

Задовольняючи позов ДКП «Дуцьктепло» про стягнення з відповідачів заборгованості по оплаті за надані комунальні послуги з теплопостачання, суд першої інстанції врахував, що відповідачі належним чином не виконували своїх зобов?язань по оплаті за надані комунальні послуги з теплопостачання, а тому суд стягнув з відповідачів в користь позивача заборгованість по оплаті за надані послуги у розмірі 75 452,64 грн.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Згідно з пунктом 5 частини 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний, зокрема, оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Як передбачено частинами 1, 3 статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Відповідно до пункту 37 Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 липня 2019 року № 690, розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитих послуг є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом (граничний строк внесення плати за спожиті послуги), якщо інший порядок та строки не визначені договором.

Статтею 67 ЖК України передбачено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги (стаття 68 ЖК України).

За матеріалами справи судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 зареєстровані в квартирі АДРЕСА_2 , що підтверджується відомостями підрозділу УДМС України у Волинській області від 29 листопада 2022 року (а. с. 12-15).

Рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради від 24 вересня 2013 року № 577-1 ДКП «Луцьктепло» визначено виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води у місті Луцьку.

При цьому судом установлено, що позивач у вказану квартиру надає послуги з теплопостачання, що підтверджується розрахунками заборгованості, з яких вбачається, що за період з листопада 2014 року по серпень 2022 року у відповідачів виникла заборгованість перед ДКП «Луцьктепло» по оплаті послуг з теплопостачання у розмірі 75 452,64 грн (а. с. 5-8).

Відповідно до частин 1, 2 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

Проте, як було встановлено судом, відповідачі своїх зобов`язань по оплаті за надані комунальні послуги з теплопостачання належним чином не виконували, внаслідок чого у відповідачів перед позивачем виникла заборгованість по оплаті за надані послуги з теплопостачання, яка згідно з наданими ДКП «Луцьктепло» розрахунками складає 75 452,64 грн за період з листопада 2014 року по серпень 2022 року.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5 , подаючи заяву про перегляд заочного рішення суду першої інстанції, подав клопотання про застосування строку позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Інститут позовної давності виконує кілька завдань, у тому числі, забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина 4 статті 267 ЦК України).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (частина 3 статті 267 ЦК України).

У своїй позовній заяві ДКП «Луцьктепло» просив стягнути з відповідачів, як споживачів комунальних послуг, заборгованість по оплаті за надані комунальні послуги з теплопостачання за період з листопада 2014 року по серпень 2022 року у розмірі 75 452,64 грн.

Натомість, задовольняючи позов ДКП «Луцьктепло» в повному об?ємі, суд першої інстанції не врахував, що позивач просив стягнути з відповідачів заборгованість по оплаті за надані комунальні послуги за період з листопада 2014 року по серпень 2022 року, хоча згідно із наданим позивачем розрахунком заборгованості відповідачі не вносили плату за надані комунальні послуги, починаючи з жовтня 2016 року.

З врахуванням того, що ДКП «Луцьктепло» звернулося в суд з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за надані комунальні послуги з теплопостачання лише у листопаді 2022 року, тобто з пропуском встановленого законом трирічного строку позовної давності, колегія суддів вважає, що позивачем пропущено строк звернення до суду з позовом за період з листопада 2014 року по листопад 2019 року без поважних причин, а тому позов ДКП «Луцьктепло» про стягнення заборгованості по оплаті за надані комунальні послуги за цей період до задоволення не підлягає.

На думку апеляційного суду, наявні підстави для стягнення з відповідачів в користь позивача заборгованості за надані послуги з теплопостачання в межах строку позовної давності, а саме за період з листопада 2019 року по серпень 2022 року, яка складає 37 928,84 грн (постачання теплової енергії 37 518,39 + абонентське обслуговування опалення 266,18 + послуги обслуговування вузлів комерційного обліку теплової енергії 59,38 + послуги заміни вузлів комерційного обліку теплової енергії 22,92 + послуги встановлення вузлів комерційного обліку теплової енергії 61,97).

У апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5 зазначив, що відповідач ОСОБА_4 ніколи не проживала за адресою: АДРЕСА_1 , не є власником квартири, не є членом сім`ї власника квартири та не є споживачем житлово-комунальних послуг, а тому не має сплачувати зазначену заборгованість.

Колегія суддів відхиляє зазначені доводи апеляційної скарги, оскільки відповідно до частини 3 статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Відповідач ОСОБА_4 зареєстрована у квартирі АДРЕСА_2 і є споживачем комунальних послуг, а тому вона, як споживач комунальних послуг, яка зареєстрована у жилому приміщенні, зобов?язана вносити плату за надані комунальні послуги.

Відповідно до статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (стаття 376 ЦПК України).

На підставі наведеного суд апеляційної інстанції доходить висновку, що оскаржуване заочне рішення ухвалено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права, без належної оцінки всіх обставин справи, що як наслідок призвело до порушення норм матеріального права щодо застосування строку позовної давності, а тому рішення суду першої інстанції слід змінити і стягнути з відповідачів у солідарному порядку в користь позивача заборгованість по оплаті за надані послуги з теплопостачання у розмірі 37 928,84 грн.

Керуючись статтями 367, 368, 369, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_4 , подану представником ОСОБА_5 , задовольнити частково.

Заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 січня 2023 року у цій справі змінити.

Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в користь позивача Державного комунального підприємства «Луцьктепло» заборгованість по оплаті за надані послуги з теплопостачання у розмірі 37 928,84 (тридцять сім тисяч дев`ятсот двадцять вісім) гривень 84 копійки.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді