Справа № 367/857/23
Провадження №2/367/1280/2024
20 листопада 2024 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:
головуючого судді Шестопалової Я.В.,
при секретарі Пронченко О.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ірпені цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Аверс-Сіті» до ОСОБА_1 , третя особа:Приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Копейчиков Іван Володимирович про визнання недійсним свідоцтва,-
Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Аверс-Сіті», в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , звернулося з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: Приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Копейчиков Іван Володимирович про визнання недійсним свідоцтва, в якому просить визнати недійсним свідоцтво, серія та номер: 863, видане 10.07.2017 року, видавник: приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Копейчиков Іван Володимирович, видане на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).
У судове засідання представник позивача не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи. Представник позивача подавав до суду заяви, в яких просив розгляд справи проводити без участі представника позивача, позов підтримав та не заперечував проти винесення заочного рішення у справі.
Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час, дату і місце проведення судового засідання, що підтверджується зворотніми повідомленням про вручення поштової кореспонденції, а також оголошенням на сайті «Судова влада України», а тому суд вважає за можливе розглянути справу без її участі та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Третя особа в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час, дату і місце проведення судового засідання, що підтверджується зворотніми повідомленням про вручення поштової кореспонденції, про причини неявки суд не повідомив.
За клопотанням позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Ч. 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ч. 2 ст. 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення.
Ч. 5 та 6 ст. 81 ЦПК України встановлено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
19.01.2011 року Позивач отримав дозвіл ДАБІ № 15/11 на виконання будівельних робіт з об?єктами соціально-побутового призначення та багатоповерховим паркінгом по АДРЕСА_1 .
14.09.2011 року ТОВ «Аверс-Сіті» звернулось з актом № 870 готовності об?єкта до експлуатації (житлового будинку АДРЕСА_2 з вбудованими приміщеннями) про видачу сертифікату відповідності закінченого будівництва до ДАБІ.
14.05.2014 року ТОВ «Аверс-Сіті» зареєструвало право власності на квартиру АДРЕСА_5 на підставі свідоцтва про право власності, серія та номер: 21622467, виданий 14.05.2014 року, видавник: Реєстраційна служба Ірпінського міського управління юстиції.
09.01.2018 року ОСОБА_3 зареєстрував за собою право власності на підставі свідоцтва, серія та номер: 863, видане 10.07.2017 року, видавник: приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Копейчиков І.В. Наведене вбачається з інформаційної довідки № 316658734 від 02.12.2022 року.
Згідно Свідоцтва, серія та номер: 863, виданого 10.07.2017 року, приватнимнотаріусомІрпінського міського нотаріального округу Київської області КопейчиковимІ.В., ОСОБА_1 на праві власності належить нерухоме майно, а саме: трьохкімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_7 .
Протоколом загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЦЮБИНСЬКЕ СІТІ» від 16.02.2018 року було вирішено внести до статутного капіталу Товариства шляхом внесення засновником (учасником) ОСОБА_1 об`єкти нерухомого майна, зокрема трьохкімнатну квартируза адресою: АДРЕСА_7 .
Згідно Акта приймання-передачі нерухомого майна, що є внеском до статутного капіталу товариства №1/73 від 20.02.2018 року трьохкімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_7 було передано до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЦЮБИНСЬКЕ СІТІ».
14.06.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК СОНАТА ФІНАНС» та Товариствомз обмеженою відповідальністю «КОЦЮБИНСЬКЕ СІТІ» було укладено Договір іпотеки, зареєстрований в реєстрі за № 837. За вказаним Договором, на забезпечення виконання Основного забов`язання (кредит у сумі 220 000 грн.) ТОВ «КОЦЮБИНСЬКЕ СІТІ» передало ТОВ «ФК СОНАТА ФІНАНС» в іпотеку квартиру за адресою: АДРЕСА_7 .
За заявою директора ТОВ «КОЦЮБИНСЬКЕ СІТІ» Берекешева С.П., зареєстрованої в реєстрі за №3814, було звернуто стягнення на предмет іпотеки, зокрема на квартиру за адресою: АДРЕСА_7 .
Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України).
За загальним правилом право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України).
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Згідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини (висновок щодо застосування норм права викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року, справа № 6-951цс16).
Застосування конкретного способу захисту цивільного права або інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.
05.07.2023 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 756/9405/21 досліджував питання щодо обрання належного способу захисту для скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно. Раніше в постанові від 20 травня 2021 р. № 361/953/16-ц Верховним Судом вказано, що визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно впливає на можливість реалізації прав особи, яка його отримала, щодо нерухомого майна, отже, доводить дієвість та ефективність обраного позивачем способу захисту.
Аналогічний висновок наведено Верховним Судом у постанові від 2 червня 2021 р. у справі № 351/1317/18 та багатьох інших. Таким чином, обраний спосіб захисту порушеного права шляхом визнання недійсними договорів купівлі-продажу та свідоцтва про право власності є належним (22 лютого 2022 р. Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 203/5561/16. Крім того, Великою Палатою ВС у постанові від 30 травня 2018 р. у справі № 923/466/17 зазначалося, що особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачено нормою матеріального права. На таку особу (позивача) не можна покладати обов`язку об`єднання вимог про визнання протиправним і скасування рішення органу місцевого самоврядування та вимог про скасування правовстановлюючих документів на земельну ділянку, укладених (виданих) на підставі такого рішення.
Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 грудня 2022 р. у справі № 914/2350/18 (914/608/20), провадження № 12-83гс21 дійшла висновку про те, що «зважаючи на обставини цієї справи, які існували на момент звернення позивача з позовом та прийняття рішення судом першої інстанції, для захисту порушеного права власності позивача необхідно відновити становище, яке існувало до порушення. Вказане відповідає способу захисту, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 16 ЦК України. А оскільки порушення права власності позивача відбулося у результаті державної реєстрації права власності на спірне нерухоме майно, заявлені ним позовні вимоги про скасування рішень державного реєстратора про державну реєстрацію прав опосередковують відновлення становища, яке існувало до порушення.
Отже, враховуючи обставини конкретної справи та за умови, якщо правовідносини між сторонами щодо спірного нерухомого майна мають договірний характер та таке майно не було відчужено до третіх осіб, вимога про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на нерухоме майно не може бути розцінена судами як неналежний спосіб захисту. Задоволення такого позову призводить до внесення державним реєстратором до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про речове право позивача на спірне нерухоме майно. Це відновлює становище, яке існувало до прийняття державним реєстратором оспорюваного рішення. Зазначене відповідає способу захисту, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 16 ЦК України.
У справі, яка розглядається, позивач просив визнати недійсним свідоцтво, серія та номер: 863, видане 10.07.2017 року, видавник: приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Копейчиков Іван Володимирович, видане на ім`я ОСОБА_1 .
Натомість в ході судового розгляду, судом встановлено, що спірне майно було відчужене на користь ТОВ «ФК СОНАТА ФІНАНС».
Отже, враховуючи, що спірне майно було відчужено до третіх осіб, вимога про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно не може бути розцінена як належний спосіб захисту.
З огляду на наведене вимоги позивача про визнання недійсним свідоцтва про право власності є неефективним способом захисту прав ТОВ «Аверс-Сіті», яке є власником спірного нерухомого майна, оскільки не дозволяють їм реалізувати свої права щодо такого майна.
Належним способом захисту є вимоги про витребування спірного майна (віндикаційний позов).
Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно. Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (частина перша статті 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").
Рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

У разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 22 вересня 2021 року у справі № 463/3724/18 (провадження № 61-4970св21), від 24 листопада 2021 року у справі № 761/11593/13-ц (провадження № 61-13689св20).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про обрання позивачем неефективного способу захисту, оскільки визнання недійсним свідоцтва, серія та номер: 863, видане 10.07.2017 року, видавник: приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Копейчиков Іван Володимирович, видане на ім`я ОСОБА_1 не відновить порушеного права позивача і право власності на нерухоме залишиться зареєстрованим за ТОВ «ФК СОНАТА ФІНАНС».

В порядку ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 76, 77, 81, 89, 141, 263-265, 268, 273, 274, 279, 354 ЦПК України,

в и р і ш и в :

Відмовити у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Аверс-Сіті» до ОСОБА_1 , третя особа: Приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Копейчиков Іван Володимирович про визнання недійсним свідоцтва.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: Я.В. Шестопалова