ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Барильської А.П., Пищиди М.М.

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у м. Дніпрі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23 вересня 2024 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист прав споживачів,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про захист прав споживачів.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23 вересня 2024 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачу.

Ухвала суду мотивована тим, що Ухвалою суду від 16 серпня 2024 року позовна заява була залишена без руху, позивачу було надано строк для усунення недоліків впродовж п`яти днів з дня отримання копії ухвали про залишення позовної заяви без руху. Копію вищевказаної ухвали позивач отримав 20 серпня 2024 року, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа. 26 серпня 2024 року на адресу суду надійшла заява від позивача щодо виконання ухвали суду про залишення позову без руху. Однак, недоліки позивачем усунуті не були та судовий збір не сплачений. Строк усунення недоліків сплинув 26 серпня 2024 року, однак станом на 23 вересня 2024 року недоліки позовної заяви позивачем усунуті не були.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що у спірних правовідносинах вона була споживачем послуг, а отже звільнена від сплати судового збору.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до положень частини 2 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що Ухвалою суду від 16 серпня 2024 року позовна заява була залишена без руху, позивачу було надано строк для усунення недоліків впродовж п`яти днів з дня отримання копії ухвали про залишення позовної заяви без руху. Копію вищевказаної ухвали позивач отримав 20 серпня 2024 року, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа. 26 серпня 2024 року на адресу суду надійшла заява від позивача щодо виконання ухвали суду про залишення позову без руху. Однак, недоліки позивачем усунуті не були та судовий збір не сплачений. Строк усунення недоліків сплинув 26 серпня 2024 року, однак станом на 23 вересня 2024 року недоліки позовної заяви позивачем усунуті не були.

Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Згідно з пунктом 22 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Згідно пункту 17 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

Відповідно до частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов`язаними з порушенням їх прав.

У статті 5 Закону України «Про судовий збір» визначено перелік пільг щодо сплати судового збору. Системний і комплексний аналіз зазначеного Закону і статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» дає правові підстави зробити висновок про те, що сама по собі відсутність такої категорії осіб у переліку осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, встановленому статтею 5 Закону України «Про судовий збір», не може безумовно означати те, що споживачі такої пільги не мають, оскільки така пільга встановлена спеціальним законом, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів.

Отже, стаття 5 Закону України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку осіб, яким надано пільги щодо сплати судового збору, як і не містить норми про те, що пільги надаються лише за пред`явлення позову. Спеціальний закон, звільнивши споживачів від сплати судового збору за подання позову, визначив, що ця пільга надається з метою захисту споживачами їх порушених прав.

Порушені права можуть захищатись як у суді першої інстанції (при пред`явленні позову), так і на наступних стадіях цивільного процесу. Ці стадії судового захисту є єдиним цивільним процесом, завдання якого є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушеного права.

Вказаний висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 21 березня 2018 року у справі № 761/24881/16-ц (провадження № 14-57цс18).

Залишаючи без руху позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що проаналізувавши зміст позовної заяви суд першої інстанції вважав, що позивач не звільнений від сплати судового збору за позовними вимогами про стягнення грошових коштів, оскільки спірні правовідносини не пов`язані з захистом прав споживачів у розумінні ЗУ «Про захист прав споживачів». Крім того, позивачем заявлені також і позовні вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди, за якими позивач від сплати судового збору не звільнена та повинна сплачувати його на загальних підставах.

Так, звертаючись до суду із цим позовом, позивач посилалась на те, що між нею та відповідачем склалися правовідносини, які мали ознаки правочинів з надання послуг. Разом з цим, ці правовідносини мали дефективний характер зі сторони відповідача, були здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, а тому вважає що її права як споживача порушені.

Статтею 22 ЗУ «Про захист прав споживачів» встановлено, що захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Оскільки у спорах про захист прав споживачів відшкодування моральної шкоди прямо встановлено спеціальним законом, який регулює відносини у сфері захисту прав споживачів, висновок суду першої інстанції про відсутність у позивача передбаченої ч.3 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів» пільги по сплаті судового збору за подання до суду позовної вимоги про стягнення моральної шкоди є помилковим.

Колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги те, що суд першої інстанції, постановляючи ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення помилкової ухвали.

Згідно ч.1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин, ухвала суду першої інстанції постановлена передчасно, підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 379 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23 вересня 2024 року - скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді А.П. Барильська

М.М. Пищида