Провадження № 22-ц/811/2161/24 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

секретаря: Салати Я.І.

без участі сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 01 травня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн фінанс», треті особи: Приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна, Приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Пиць Андрій Андрійович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню-

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн фінанс», треті особи: Приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна, Приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Пиць Андрій Андрійович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що виконавчий напис повинен бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню з огляду на те, що такий вчинено на підставі документів, які не передбачено Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 №1172. Відтак, оскаржуваний виконавчий напис не відповідає вимогам законодавства, зокрема ст.87 Закону України «Про нотаріат» та на підставі нечинної редакції Постанови Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року.

Просив визнати виконавчий напис, який вчинений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. та зареєстрований в реєстрі за №28628 від 20 травня 2024, таким що не підлягає до виконання.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 01 травня 2024 року позов задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 20 травня 2024 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною та зареєстрований в реєстрі за №28628.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн фінанс», на користь ОСОБА_1 судові витрати в загальному розмірі 6 500,00 грн (шість тисяч п`ятсот гривень).

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» на користь держави судові витрати в загальному розмірі 1 610,40 грн. (одна тисяча шістсот десять гривень сорок копійок)

Визначено, що заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 24 листопада 2024 року продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Вищезгадане рішення в апеляційному порядку в частині стягнення судових витрат оскаржило Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн фінанс».

В апеляційній скарзі покликається на те, що вартість виконаних робіт є значно завищеною, документально не підтвердженою, такою що не відповідає критеріям обґрунтованості та розумності в розумінні приписів ч. З ст. 141 ЦПК України та є неспівмірною зі складністю справи.

Вказує, що позовні вимоги в частині витрат щодо стягнення правової допомоги з ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» у розмірі 6 500,00 гривень є значно завищеними, необґрунтованими та документально не підтвердженими.

Просить рішення Личаківського районного суду м. Львова від 01.05.2024 у справі №463/10622/23 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» (02094, місто Київ, б.Верховної Ради, будинок 34, офіс 511; ) витрати пов`язані з поданням апеляційної скарги.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що відповідно до ст.360 ЦПК України не перешкоджає розгляду апеляційної скарги.

Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, тому їх неявка, відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи, який проводиться за їх відсутності.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Згідно ч. 5 статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, є дата складення повного судового рішення 27 листопада 2024 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення із наступних підстав.

Відповідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом та матеріалами справи встановлено, що 20 травня 2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною було вчинено виконавчий напис, що зареєстрований в реєстрі за №28628 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» коштів в сумі 47 512,62 грн.

Також встановлено, що приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Пиць А.А. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №66943502 від 27 вересня 2021 року на підставі вказаного вище виконавчого напису.

За результатами розгляду даної справи, суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення даного позову, оскільки недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У разі, якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскаржуваної частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується (постанова Верховного Суду від 03.10.2018 року у справі № 186/1743/15-ц).

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» оскаржує рішення Личаківського районного суду м. Львова від 01 травня 2024 року, виключного в частині розміру судових витрат визначених судом першої інстанції на професійну правничу допомогу у зв`язку з чим, колегія суддів не перевіряє законність Личаківського районного суду м. Львова від 01 травня 2024 року в іншій частині.

Дослідивши матеріали справи, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу в розмірі 6 500 грн.

Колегія суддів не повністю погоджується із таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Разом з цим, договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору ( п. 4 ч. 1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази:

1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо);

2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо);

3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.);

4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано копію договору про надання адвокатських послуг №23/1 від 17 листопада 2023 року, укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом адвокатським об`єднанням «Захист» в особі ОСОБА_2 (а.с. 9), платіжну інструкцію № 5989011 від 17 листопада 2023 року на суму 6500 грн. ( а.с. 11) та акт виконаних робіт від 18 листопада 2024 року за договором про надання адвокатських послуг № 23/1 (а.с. 12).

Згідно вищезгаданого акту виконаних робіт від 18 листопада 2023 року адвокатами здійснювалосьнадання юридичних послуг, а саме: підготовка позовної заяви про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, по виконавчому провадженні № 66943502 - ідентифікатор доступу АОБВ583АА13Б, та супроводження справи до постановлення рішення суду першої інстанції.

Під час дії вказаного договору адвокатами були надані адвокатські послуги:

1.Первісна консультація;

2.Аналіз судової практики;

3.Формування правової позиції по справі;

4.Отримання та правовий аналіз вхідної кореспонденції;

5.Формування та направлення вихідної кореспонденції;

6.Консультація клієнта з питання збору доказових матеріалів;

7.Контроль ходу судового розгляду;

8.Підготовка наступних процесуальних документів:

- позовної заяви про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, по виконавчому провадженні № 66943502 - ідентифікатор доступу АОБВ583АА13Б.

- підготовка заяви про забезпечення позову.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Колегія суддів зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року (справа № 904/4507/18) вказує на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

При вирішенні питання розподілу судових витрат суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (п.61 Постанови Верховного Суду від 24 жовтня 2019 у справі № 905/1795/18).

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Колегія суддів, дослідивши надані докази на підтвердження витрат на правову допомогу, враховуючи усі обставини спірних правовідносин у сукупності, не може погодитися із заявленою стороною позивача сумою витрат на правову допомогу, яку понесено на стадії перегляду справи в суді першої інстанції та вважає таку завищеною.

Колегія суддів звертає увагу, що в долученому до матеріалів справи акті виконаних робіт від 18 листопада 2024 року за договором про надання адвокатських послуг № 23/1 (а.с. 12), міститься детальний розрахунок виду виконаних робіт, проте відсутні відомості щодо витраченого часу на виконання таких робіт, загальної вартості наданих послуг адвоката позивача та вартості конкретних робіт (підготовка позовної заяви та заяви про забезпечення позову).

Разом із цим, апеляційним судом також встановлено, що позивач, приймав участь у цій справі не через свого адвоката, а особисто, а саме позовна заява та заява про забезпечення позову були підписані та подані особисто позивачем ОСОБА_1 .

Крім того, на підтвердження понесення витрат на правову допомогу адвоката у цій справі в суді першої інстанції позивач надав платіжну інструкцію № 5989011 від 17 листопада 2023 року на загальну суму 6500 грн., яка може бути прийнята апеляційним судом до уваги у цій справі, лише як додатковий доказ у цій справі, оскільки без цієї платіжної інструкції матеріали справи не містять належні та допустимі докази підтвердження понесення позивачем витрат на правову допомогу адвоката у цій справі в суді першої інстанції саме в розмірі 6500 грн.

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 та від 06 грудня 2019 року у справі№ 910/353/19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25 травня 2021 року у справі № 910/7586/19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 січня 2022 року у справі № 757/36628/16-ц.

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 596/2305/18-ц (провадження№ 61-13608св20).

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони, тощо.

Наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Схожі висновки викладено в постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), від 31 липня 2020 року у справі № 301/2534/16-ц (провадження № 61-7446св19), від 30 вересня 2020 року у справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19), від 20 вересня 2023 року у справі № 753/7936/22 (провадження № 61-1519св23).

Надані позивачем докази понесених судових витрат не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному позивачем розмірі 6500 грн. з відповідача, адже витрачений час адвоката та вартість конкретних робіт, не доведені та документально не обґрунтовані.

Суд першої інстанції вирішуючи питання щодо стягнення судових витрат на правову допомогу, не врахував заперечення представника відповідача щодо розміру суми заявлених витрат, які були викладені у додаткових поясненнях (а.с. 54-62), а тому дійшов помилкового висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 6 500 грн. судових витрат.

Колегія суддів також враховує ту обставину, що справа про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню не є складною справою і підготовка документів та надання послуг не потребує значних затрат часу.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується частково з доводами скаржника щодо невірного вирішення питання судових витрат, однак не вбачає підстав для їх повного задоволення, оскільки відсутні підстави для відмови у стягненні судових витрат у повному обсязі, як просить скаржник в апеляційній скарзі. Тому колегія суддів вважає за необхідне зменшити розмір судових витрат на правничу допомогу.

Враховуючи складність справи та виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, та враховуючи клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів дійшла висновку, що справедливим і співмірним буде стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» на користь ОСОБА_1 5000,00 грн у рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, понесених в суді першої інстанції.

Зважаючи на зазначені обставини, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині підлягає зміні, а саме зменшенню суми витрат на правничу допомогу з 6500 грн до 5 000 грн.

В іншій частині рішення суду не оскаржувалось та не переглядалось.

Керуючись ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» - задовольнити частково.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 01 травня 2024 року в оскаржуваній частині змінити, зменшивши розмір стягнутих з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн фінанс», на користь ОСОБА_1 судових витрат з 6 500,00 грн. до 5 000 грн.

В іншій частині рішення не оскаржувалось та не переглядалось.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 27 листопада 2024 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.