УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2024 року

м. Київ

справа № 397/479/21

провадження № 61-10145ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Корольов Михайло Андрійович,

розглянув касаційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Корольова Михайла Андрійовича на ухвалу Київського апеляційного суду від 12 червня 2024 року у складі колегії суддів: Кашперської Т. Ц., Приходька К. П., Яворського М. А.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, в якій просив визнати протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу м. Київ Корольова М. А. з винесення постанови про опис та арешт майна боржника та акту від 23 липня 2020 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_1, визнати протиправними і скасувати постанову і акт.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 січня 2022 року скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Постановою Київського апеляційного суду від 08 грудня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_3 , задоволено. Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 січня 2022 року скасовано та прийнято нову постанову.

Скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи ОСОБА_2 , АТ КБ «Приватбанк», приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Корольов М. А. про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задоволено. Визнано протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Корольова М.А. з винесення акту та постанови про опис та арешт майна боржника від 23 липня 2020 року у виконавчому провадженні ВП № НОМЕР_1 та скасовано акт та постанову. Стягнуто з приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Корольова М. А. в дохід держави судові витрати в розмірі 496,20 грн.

07 березня 2024 року ОСОБА_2 звернулася до Київського апеляційного суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами постанови від 08 грудня 2022 року, в якій просила переглянути за нововиявленими обставинами та скасувати постанову Київського апеляційного суду від 08 грудня 2022 року, залишити в силі ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 січня 2022 року.

Заяву мотивувала тим, що вказаною постановою Київського апеляційного суду задоволено скаргу ОСОБА_1 на підставі постанови Київського апеляційного суду від 02 грудня 2021 року у преюдиціальній справі № 369/7440/21. Постановою Верховного Суду від 24 січня 2024 року у справі № 369/7440/21 частково скасовано вказану постанову Київського апеляційного суду від 02 грудня 2021 року та визнано законність дій приватного виконавця Корольова М. А. щодо відкриття вказаного виконавчого провадження, повний текст вказаної постанови отримано ОСОБА_2 04 березня 2024 року. Вважала, що з огляду на викладене постанова Київського апеляційного суду від 08 грудня 2022 року є протиправною та підлягає перегляду за нововиявленими обставинами.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 12 червня 2024 року заяву ОСОБА_4 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Київського апеляційного суду від 08 грудня 2022 року залишено без задоволення. Постанову Київського апеляційного суду від 08 грудня 2022 року залишено в силі.

Апеляційний суд, мотивував своє рішення тим, що наведені ОСОБА_2 у заяві про перегляд постанови за нововиявленими обставинами обставини не є нововиявленими в розумінні пункту 3 частини другої статті 423 ЦПК України, якою ОСОБА_2 обґрунтовувала свою заяву.

У липні 2024 року приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Корольов М. А. подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Київського апеляційного суду від 12 червня 2024 року, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву ОСОБА_2 .

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суд апеляційної інстанції помилково дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами. На думку заявника нововиявленою обставиною є набрання ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 серпня 2021 року у справі №369/7440/21 після її перегляду Верховним Судом.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Відповідно до частини шостої статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Вивчивши касаційну скаргу приватного виконавця, зміст ухвали Київського апеляційного суду від 12 червня 2024 року, Верховний Суд дійшов висновку, що скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначеного судового рішення.

Такого висновку Суд дійшов з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Згідно з пунктом 2 частини другої статті 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі.

За результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд може відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі (пункт 1 частини третьої статті 429 ЦПК України).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що у червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, в якій просив визнати протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу м. Київ Корольова М. А. з винесення постанови про опис та арешт майна боржника та акту від 23 липня 2020 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_1, визнати протиправними і скасувати постанову і акт.

Посилався на те, що у провадженні приватного виконавця Корольова М. А. перебуває виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 369/8077/13-ц, виданого 16 травня 2017 року на виконання рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 червня 2016 року про звернення стягнення на предмет іпотеки. 14 липня 2020 року приватним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, 23 липня 2020 року винесено постанову про опис та арешт майна боржника та складено акт. В постанові було описано та накладено арешт на земельну ділянку площею 0,1076 га. у АДРЕСА_1 та домоволодіння за цією ж адресою. В акті виконавця зазначено, що невідома особа, яка представилась сином боржника, відмовилася впускати їх на територію домоволодіння, а боржник був відсутній за вказаною адресою. Крім приватного виконавця, участь у виконавчих діях 23 липня 2020 року брали поняті Гончаренко Д. С. та Резнік Ю. О. , представник АТ КБ «ПриватБанк» Пшечук О. В. та суб`єкт оціночної діяльності ТОВ «Експертна служба України» Душинський Є. І.

ОСОБА_1 вважав, що постанова та акт винесені виконавцем незаконно, є протиправними та підлягають скасуванню.

Зокрема, вказував, що не був повідомлений як боржник про візит приватного виконавця та виконавчі дії 23 липня 2020 року. Оскільки приватний виконавець не був на території земельної ділянки та будинку, то відповідно до Інструкції з організації примусового виконання рішень ним повинен був складений акт про неможливість проникнення на земельну ділянку та до садового будинку, однак натомість приватним виконавцем винесено постанову про опис та арешт майна за відсутності боржника, що позбавило його можливості скористатися право бути присутнім при здійсненні виконавчих дій та залишити свої зауваження.

Зазначав, що Гончаренко Д. С. та Резнік Ю. О. не могли бути залучені як поняті, вони є заінтересованими особами, оскільки мають відкриті рахунки в АТ КБ «ПриватБанк», а тому упереджені у відношенні саме цього банку, крім того, підписи понятих в постанові про опис та арешт майна та акті приватного виконавця суттєво відрізняються, що ставить під сумнів їх присутність під час вчинення виконавчих дій.

Вважав, що участь суб`єкта оціночної діяльності Душинського Є. І. в даних виконавчих діях була незаконною, оскільки постанова про призначення суб`єкта оціночної діяльності була винесена приватним виконавцем лише 29 липня 2020 року.

Наголошував, що відповідно до рішення суду звертається стягнення тільки на житловий будинок, а тому накладення арешту і на земельну ділянку є протиправним.

Вказував, що з матеріалами виконавчого провадження ознайомився тільки 21 травня 2021 року, а тому строк на подачу скарги пропущено не було.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 січня 2022 року скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_3 , не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права просив скасувати ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 січня 2022 року та постановити нову ухвалу, якою задовольнити його скаргу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказував, що постановою Київського апеляційного суду від 02 грудня 2021 року в справі № 369/8077/21, залишеною без змін постановою Верховного Суду, було задоволено скаргу ОСОБА_1 та визнано протиправними дії приватного виконавця Корольова М. А. з винесення постанови про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 та про арешт майна боржника від 14 липня 2020 року та скасовано ці постанови. Відтак, внаслідок скасування постанови про відкриття та визнання дій виконавця незаконними, всі подальші дії, спрямовані на виконання рішення у примусовому порядку, є автоматично незаконними, оскільки приймаються та здійснюються на підставі саме постанови про відкриття виконавчого провадження. Отже, висновки суду про законність оскаржуваних дій та рішень виконавця та необґрунтованість вимог скаржника є передчасними.

Зазначав, що постановою Київського апеляційного суду від 15 лютого 2022 року по цій справі скасовано заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 червня 2016 року в частині задоволених вимог та ухвалено нове судове рішення про відмову в задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Вказував, що суд першої інстанції, встановлюючи обставини справи щодо направлення виконавцем на адресу боржника вимоги від 15 липня 2020 року, проігнорував норми Закону України «Про поштовий зв`язок», а також Правил надання послуг поштового зв`язку, якими термін зберігання встановлюється протягом 30 днів, таким чином, невідомо, яким чином вимога виконавця від 15 липня 2020 року вже була повернута за терміном зберігання до 23 липня 2020 року.

Вказував, що з рішення суду вбачається, що право позивача (іпотекодержателя) захищено належним способом, передбаченим пунктом 4 частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку», шляхом застосування процедури продажу, встановленої статті 38 цього Закону, що, у свою чергу, не передбачає видачу виконавчого листа для звернення його до примусового виконання у виконавчому провадженні та проведення прилюдних торгів предмета іпотеки, тобто зовсім у інший спосіб, ніж передбачено рішенням суду. Враховуючи, що у виконавчому листі № 369/8077/13-ц передбачено лише можливість банку укласти від свого імені договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме житлового будинку, то не могли бути проведені виконавчі дії з опису, арешту, проникнення до житла та земельної ділянки. Відтак, встановивши цю обставину, приватний виконавець повинен був повернути виконавчий лист на підставі пунктів 7, 9 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Задовольняючи скаргу постановою від 08 грудня 2022 року, Київський апеляційний суд виходив із того, що судом першої інстанції безпідставно не надано оцінки аргументам заявника щодо незаконності накладення приватним виконавцем арешту на нерухоме майно боржника в порядку виконання рішення.

Вирішуючи вимоги скарги ОСОБА_1 по суті, апеляційний суд виходив із того, що зі змісту рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 червня 2016 року у справі № 369/8077/13-ц право позивача (іпотекодержателя) було захищене належним способом, передбаченим пунктом 4 частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» шляхом застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону, що, в свою чергу, не передбачає видачу виконавчого листа для звернення його до примусового виконання у виконавчому провадженні та проведення прилюдних торгів предмета іпотеки.

Відтак, оскільки арешт та опис майна боржника в даному випадку не могли забезпечити реального виконання рішення відповідно до вимог частини першої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження», дії приватного виконавця щодо опису та арешту будинку та земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 вчинені з порушенням наведених вимог закону.

Таким чином, у приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Корольова М. А. при винесенні оскаржуваної постанови про опис та арешт майна боржника від 23 липня 2020 року були відсутні правові підстави для її прийняття, як і для складання акту в межах цих же виконавчих дій.

При цьому Київський апеляційний суд відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України враховував правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 21 квітня 2022 року в справі № 369/7440/21, а не постанову Київського апеляційного суду від 02 грудня 2021 року в справі № 369/7440/21, яка в подальшому була скасована постановою Верховного Суду від 24 січня 2022 року, як помилково вважала ОСОБА_2 в даній заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

Натомість, постанова Верховного Суду від 21 квітня 2022 року у справі № 369/7440/21 є чинною.

Здійснюючи процедуру перегляду остаточного судового рішення за нововиявленими обставинами суд має переглянути раніше ухвалене рішення лише в межах нововиявлених обставин. Підставою такого перегляду є не недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення, постанови чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки її учасники не знали про цю обставину та, відповідно, не могли підтвердити її у суді. Тобто перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами спрямований не на усунення судових помилок, а на перегляд судового рішення у вже розглянутій справі з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення такого рішення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13, провадження № 12-158гс19, (пункти 7.4-7.5)).

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи, існували на час її розгляду, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин. Питання про те, які обставини вважати істотними, є оціночним. Суд вирішує його у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення так, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 726/938/18).

Нововиявленими є обставини, які: входять до предмета доказування у відповідній справі; обґрунтовують вимоги або заперечення сторін; можуть вплинути на висновки суду про права й обов`язки її учасників або мають інше істотне значення для правильного вирішення спору; існували на час розгляду справи, рішення в якій переглядається; спростовують фактичні дані, покладені в основу такого рішення; не були встановлені, коли суд ухвалював це рішення; не були та не могли бути відомі на час розгляду справи особі, яка звертається із заявою про перегляд рішення; стали відомими тільки після його ухвалення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2019 року у справі № 127/10129/17, провадження № 14-549зц18 (пункт 26)).

Не є нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці доказів, які вже оцінив суд у процесі розгляду справи. Крім того, судове рішення не можна переглядати у зв`язку з нововиявленими обставинами у разі, якщо обставини, передбачені процесуальним законом, відсутні, а також якщо ці обставини були або могли бути відомі заявникові на час розгляду справи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2019 року у справі № 127/10129/17, провадження № 14-549зц18 (пункти 27, 28)).

Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися судами у процесі розгляду справи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 квітня 2021 року у справі № 9901/819/18, провадження № 11-430заі20 (пункт 6.38)).

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) процедура поновлення розгляду справи за нововиявленими обставинами на вимогу сторони провадження для виправлення помилок правосуддя, як така, не суперечить положенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року за умови відсутності зловживання. У цьому контексті ЄСПЛ неодноразово наголошував, що сама по собі наявність у національних законодавствах процедура перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами не суперечить праву на справедливий судовий розгляд та принципу правової визначеності, якщо зазначений вид перегляду використовується для виправлення помилок правосуддя (рішення ЄСПЛ від 18 листопада 2004 року у справі «Правєдная проти Росії», від 06 грудня 2005 року у справі «Попов проти Молдови» № 2).

Процедура поновлення розгляду справи за нововиявленими обставинами має бути використана у спосіб, сумісний із пунктом 1 статті 6 Конвенції.

Ключовим для розуміння природи зазначеного виду перегляду судових рішень є тлумачення поняття «нововиявлені обставини». ЄСПЛ зауважує, що процедура скасування судового рішення за нововиявленими обставинами передбачає, що віднайдено докази, які раніше не були об`єктивно доступними та які можуть призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка вимагає скасування судового рішення, має довести, що вона не мала можливості надати суду докази до закінчення судового розгляду і що такі докази мають вирішальне значення для справи.

Системний аналіз практики ЄСПЛ щодо перегляду судових рішень дозволяє зробити висновок, що нововиявленими обставинами можуть бути визнані обставини, які: а) існували під час розгляду справи судом; б) не були відомими суду та учасникам справи під час розгляду справи судом; в) мають істотне значення для справи і можуть призвести до іншого результату судового розгляду (тобто, коли врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте) (рішення ЄСПЛ від 26 червня 2018 року у справі «Industrial Financial Consortium Investment Metallurgical Union проти України», від 09 червня 2011 року у справі «Желтяков проти України»).

Враховуючи викладене вище, як за чинним процесуальним законодавством, так і за сталою практикою ЄСПЛ, до нововиявлених обставин належать факти об`єктивної дійсності, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного розв`язання спору.

Визначені законодавчо як нововиявлені, ці обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення. Такі обставини мають бути відповідним чином засвідчені, тобто підтверджені належними і допустимими доказами. Суд вправі змінити або скасувати судове рішення за нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини впливають на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Отже, процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає існування доказу або факту, який має значення для з`ясування обставин справи, раніше не був відомий, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду.

Проаналізувавши мотиви задоволення скарги ОСОБА_1 , викладені у постанові Київського апеляційного суду від 08 грудня 2022 року, про перегляд якої заявлено, та доводи, наведені ОСОБА_2 у заяві про перегляд цієї постанови за нововиявленими обставинами, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що зазначені обставини не є нововиявленими в розумінні пункту 3 частини другої статті 423 ЦПК України, а тому у задоволенні заяви про перегляд оскарженого судового рішення за нововиявленими обставинами слід відмовити.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, правильне застосування судом норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність судового рішення.

Враховуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що правильне застосовування судом норм права є очевидним, а касаційна скарга приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Корольова М. А. на ухвалу Київського апеляційного суду від 12 червня 2024 року є необґрунтованою.

Керуючись частинами четвертою, п`ятою і шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадженняу справі за скаргою ОСОБА_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Корольов Михайло Андрійович, за заявою ОСОБА_2 , про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Київського апеляційного суду від 08 грудня 2022 року, за касаційною скаргою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Корольова Михайла Андрійовича на ухвалу Київського апеляційного суду від 12 червня 2024 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков Р. А. Лідовець Д. Д. Луспеник