ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6949/24 Справа № 206/1812/24 Головуючий у першій інстанції: Сухоруков А.О Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2024 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.,

за участю секретаря Сахарова Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 15 травня 2024 року по справі за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецької Оксани Олександрівни,заінтересована особа - Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Дніпрофінансгруп",

ВСТАНОВИЛА:

02 квітня 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з даною скаргою, посилаючись на те, що рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 21.06.2013 у цивільній справі №206/3045/13-ц стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Надра» 936030,18 грн за кредитним договором №801763/ФЛ від 31.03.2008 та судові витрати 3441,00 грн. Рішення набрало законної сили 22.04.2014. Суд видав стягувачу ПАТ КБ «Надра» виконавчий лист зі строком пред`явлення до виконання до 22.04.2015. 17 липня 2020 року ПАТ КБ «Надра» відступило право вимоги за вказаним кредитним договором ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп». За заявою ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Русецька Оксана Олександрівна прийняла постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №74407027 від 11.03.2024. Скаржник зазначає, що відповідно до ч. 1, 2 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-XIV (в редакції станом з 29.06.2010 року до 05.10.2016 року) виконавчий лист міг бути пред`явлений до виконання протягом року. Рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 21.06.2013 року у цивільній справі №206/3045/13-ц набрало законної сили 22.04.2014 року, строк пред`явлення до виконання 22.04.2015 року. На виконавчому листі відсутні записи щодо пред`явлення його для примусового виконання до органів виконавчої служби. В автоматизованій системі виконавчих проваджень також відсутня інформація щодо пред`явлення до органів виконавчої служби виконавчого листа для примусового виконання в період з 22.04.2014 до 11.03.2024. Отже, виконавчий лист не було пред`явлено до органів виконавчої служби для примусового виконання стягувачем ПАТ КБ «Надра» у визначений законодавством строк до 22.04.2015, а також не було пред`явлено до примусового виконання й після 22.04.2015, та вперше пред`явлено тільки 11.03.2024. 05.10.2016 набув чинності Закон України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016. Згідно ст. 12 вищезазначеного Закону, виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років. Таким чином, стверджує скаржник, виконавчі листи судів, строк пред`явлення яких до виконання закінчився станом на 05.10.2016, могли пред`являтись до виконання протягом трьох років з наступного дня після набрання рішенням законної сили, чи з дня закриття виконавчого провадження і повернення виконавчого документу стягувачу. Після вступу в дію Закону №1404-VIII з 05.10.2016 виконавчий лист не пред`являвся до органів виконавчої служби для примусового виконання до 11.03.2024 та пред`явлений до виконання вперше тільки 11.03.2024 з багаторазовим пропущенням встановленого законом строку. Приватний виконавець Русецька О.О. не виконала вимоги закону та не перевірила строки пред`явлення до органів виконавчої служби виконавчого листа для примусового виконання з часу набрання рішенням суду законної сили і не перевірила підстави повернення виконавчого листа за раніше винесеними постановами органів виконавчої служби, внаслідок чого прийняла постанову про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом, який не підлягає примусовому виконанню через пропуск строку пред`явлення його до виконання ще 23.04.2015 року. Тому скаржник просила:

визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецької Оксани Олександрівни про відкриття виконавчого провадження №74407027 від 11.03.2024, прийняту за виконавчим листом Самарського районного суду м. Дніпропетровська №206/3045/13-ц про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Надра» 936030,18 грн за кредитним договором №801763/ФЛ від 31.03.2008 та 3441,00 грн судового збору;

зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровська область Русецьку Оксану Олександрівну у триденний строк з дня одержання ухвали суду вчинити належні дії для скасування всіх обмежувальних заходів, нарахованої винагороди та інших нарахованих платежів у виконавчому провадженні №74407027 і повідомити про їх вчинення ОСОБА_1 та суд у зазначений строк (а.с. 1-6).

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2024 року в задоволенні скарги відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваної ухвали та ухвалення нового судового рішення про задоволення скарги у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваної ухвали, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що заочним рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 21 червня 2013 року у цивільній справі №206/3045/13-ц позовні вимоги ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ«Надра» заборгованість по кредитному договору №801763/ФЛ від 31 березня 2008 року в сумі 936030,18 грн., а також витрати по сплаті судового збору в сумі 3441,00 грн.

Судом апеляційної інстанції оглянуто вказану вище цивільну справу №206/3045/13-ц, заочне рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 21 червня 2013 року не оскаржувалось та набрало законної сили.

10 квітня 2014 року Самарським районним судом м.Дніпропетровська видано виконавчий лист №206/3045/13-ц про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованості по кредитному договору №801763/ФЛ від 31 березня 2008 року в сумі 936030,18 грн., а також витрат по сплаті судового збору в сумі 3441,00 грн. зі строком пред`явлення виконавчого листа до виконання - 22 квітня 2014 року (а.с. 46).

На вказаному вище виконавчому листі №206/3045/13-ц від 10.04.2014 наявні наступні відмітки виконавців:

26.03.2015 - виконавчий документ повернутий на підставі п. 9 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-XIV;

22.10.2015 - відмовлено у відкритті виконавчого провадження на підставі п. 4 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-XIV;

28.03.2017 - виконавчий документ повернутий на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII (законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника) (а.с. 46).

Постановою державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області Куземи Я.Г. від 28.03.2017 року №51728299 виконавчий лист №206/3045/13-ц, виданий 10.04.2014 Самарським районним судом м.Дніпропетровська, повернуто стягувачу ПАТ КБ «Надра» на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII, у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно боржника (а.с. 36, 48).

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 12.04.2023 замінено сторону стягувача з ПАТ «КБ «Надра», як вибулої сторони його правонаступником - ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» у виконавчих листах по справі №206/3045/13-ц, боржник: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , які видані Самарським районним судом м. Дніпропетровська (а.с. 30-32).

ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» звернулось до приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецької О.О. із заявою від 01.03.2024 року про примусове виконання рішення суду з примусового виконання виконавчого листа №206/3045/13-ц, виданого Самарським районним судом м. Дніпропетровська (а.с. 28-29).

11 березня 2024 року постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецької О.О. відкрито виконавче провадження №74407027 з примусового виконання виконавчого листа №206/3045/13-ц, виданого 10.04.2014 Самарським районним судом м. Дніпропетровська, про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ«Надра» заборгованості по кредитному договору №801763/ФЛ від 31 березня 2008 року в сумі 936030,18 грн., а також витрат по сплаті судового збору в сумі 3441,00 грн (а.с. 25-26).

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Таким чином, звертаючись до суду зі скаргою, сторона виконавчого провадження зобов`язана обґрунтувати порушення її прав та свобод із посиланням на конкретні рішення, дії або бездіяльність державного виконавця (інших посадових осіб) та вказати, у чому саме полягає таке порушення.

Відповідно до частини другої статті 129 Конституції України обов`язковість судових рішень є однією із основних засад судочинства.

Частиною першою статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно ст. 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

За ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено ст.ст. 6, 13 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року N606-XIV, в редакції, чинній на час набрання судовим рішенням законної сили та на час видачі виконавчого документа у даній справі, було встановлено строк пред`явлення виконавчого листа суду до виконання протягом року.

Строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення (ч.2 вказаної вище статті).

Частиною 1 статті 23 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року N606-XIV, в редакції, чинній на час набрання судовим рішенням законної сили та на час видачі виконавчого документа визначено, що строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються: 1) пред`явленням виконавчого документа до виконання; 2) частковим виконанням рішення боржником; 3) наданням судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується (ч. 2 статті 23 Закону України Про виконавче провадження від 21 квітня 1999 року №606-XIV).

За змістом частини 3 статті 23 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-XIV, у відповідній редакції, у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення.

З матеріалів справи вбачається, що у зв`язку із неодноразовим пред`явленням до виконання та поверненням стягувачу виконавчого листа №206/3045/13-ц, виданого 10.04.2014 Самарським районним судом м. Дніпропетровська, відбувалось переривання строку пред`явлення його до виконання. Остання постанова про повернення виконавчого документу стягувачу винесена 28.03.2017 року на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII (законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника) (а.с. 46); суду не надано доказів щодо оскарження постанови про відкриття провадження, яке було завершене вищевказаною постановою від 28.03.2017 року; також не надано доказів щодо оскарження постанови виконавця від 28.03.2017 року, непогодження стягувача чи боржника з підставами повернення виконавчого документу; клопотання про витребування відповідних доказів судом не заявлене, що підтверджується матеріалами справи, протоколом та звукозаписом судового засідання.

05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII, яким визначено можливість пред`явлення виконавчих документів до примусового виконання протягом трьох років (частина 1 статті 12 Закону).

За пунктом 1 частини 4 вказаної вище статті, строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Згідно з п. 5 Розділу ХІІІ Прикінцеві та перехідні положення цього Закону виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Тлумачення пункту 5 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України Про виконавче провадження від 02 червня 2016 року №1404-VIII свідчить, що він застосовується тільки до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання яких не сплив на час набрання чинності Законом України Про виконавче провадження від 02 червня 2016 року №1404-VIII. Для пункту 5 Розділу XIII «Прикінцевих та перехідних положень» не передбачено зворотної дії в часі і можливості застосування норм Закону України Про виконавче провадження від 02 червня 2016 року №1404-VIII до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання яких сплив на час набрання ним чинності.

Отже, в даному випадку слід виходити з необхідності дотримання трирічного строку пред`явлення виконавчих листів до виконання, передбаченого Законом України «Про виконавче провадження» 2016 року.

Крім того, частиною п`ятою статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року встановлено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року, у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

На момент винесення державним виконавцем 28.03.2017 року постанови №51728299 про повернення виконавчого документа стягувачу через встановлену законом заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, діяв Закон України від 03 червня 2014 року №1304-VІІ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», яким було встановлено заборону на примусове стягнення (відчуження без згоди власника) нерухомого житлового майна, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань позичальника або майнового поручителя за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами в іноземній валюті.

23 квітня 2021 року набрав чинності Закон України від 13 квітня 2021 року №1381-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті», пунктом 2 Розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» якого передбачено, що Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» втрачає чинність через п`ять місяців з дня набрання чинності цим Законом, тобто з 23 вересня 2021 року.

На час звернення ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» до приватного виконавця Русецької О.О. із заявою від 01.03.2024 року про примусове виконання рішення суду та на час відкриття виконавчого провадження 11 березня 2024 року №74407027 строк дії встановленої Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» заборони, з якою державний виконавець пов`язував неможливість виконання рішення суду закінчився (23 вересня 2021 року), тому зазначена заява про примусове виконання рішення суду вважається такою, що подана у межах трирічного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постановах від 22 лютого 2024 року у справі №128/3691/16, від 06 червня 2024 року у справі №442/3849/13-ц.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши, що після повернення 28.03.2017 виконавчого документа №206/3045/13-ц від 10.04.2014, у зв`язку із встановленою законом №1304-VІІ забороною щодо звернення стягнення на майно боржника; приймаючи до уваги, що строк дії відповідної заборони закінчився 23.09.2021, а трирічний строк пред`явлення вказаного виконавчого листа встановлюється по 22.09.2024; враховуючи, що ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» звернулось із заявою про примусове виконання рішення у березні 2024 року, колегія дійшла висновку, що приватний виконавець Русецька О.О. обґрунтовано відкрила виконавче провадження №74407027, про що було винесено відповідну постанову 11 березня 2024 року.

Частиною третьою статті 451 ЦПК України передбачено, що якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

У зв`язку з вищевикладеним, підстави для задоволення скарги ОСОБА_1 , визнання протиправною та скасування постанови приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження №74407027 від 11.03.2024, зобов`язання вчинити певні дії відсутні.

Посилання апелянта на те, що на виконавчому документі відсутні записи щодо пред`явлення його до примусового виконання, зокрема, у строк до 22.04.2015, є безпідставними.

На виконавчому листі №206/3045/13-ц від 10.04.2014 наявні відмітки виконавців, зокрема, про його повернення 26.03.2015 на підставі п. 9 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-XIV (наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника) та 28.03.2017 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII (законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника) (а.с. 46).

Тобто, вперше стягувач пред`явив виконавчий лист №206/3045/13-ц від 10.04.2014 у березні 2015 року в межах річного строку, який було встановлено до 22.04.2015 року.

Остання постанова про повернення виконавчого документу стягувачу винесена 28.03.2017 року на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII (законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника) (а.с. 46); суду не надано доказів щодо оскарження постанови про відкриття виконавчого провадження, яке було завершене вищевказаною постановою від 28.03.2017 року; також не надано доказів щодо оскарження постанови виконавця від 28.03.2017 року, непогодження стягувача чи боржника з підставами повернення виконавчого документу; клопотання про витребування відповідних доказів судом не заявлене, що підтверджується матеріалами справи, протоколом та звукозаписом судового засідання.

Доводи апелянта про те, що Закон України від 03 червня 2014 року №1304-VІІ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не перешкоджав виконанню виконавчого листа №206/3045/13-ц від 10.04.2014, не спростовує викладених вище висновків суду, з огляду на наступне.

28 березня 2017 року постановою державного виконавця №51728299 виконавчий лист №206/3045/13-ц від 10.04.2014 було повернуто стягувачу саме на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII, у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно боржника, про що також зазначено в мотивувальній частині цієї постанови (а.с. 36, 48).

Доказів оскарження боржником вказаної вище постанови державного виконавця №51728299 від 28.03.2017 року, у тому числі в частині підстав її винесення, суду не представлено; клопотання про витребування відповідних доказів судом не заявлено.

Колегія звертає увагу, що скарга у даній справі до суду подана скаржницею 02.04.2024 року, що підтверджується письмовою інформацією Укрпошти на поштовому конверті на а.с. 13; скарга не доповнювалась та не уточнювалась; скарга не обгрунтовується посиланням на постанову Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 22.04.2024 року у справі №206/3045/13-ц, якою визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист № 206/3045/13-ц про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованості по кредитному договору №801763/ФЛ від 31 березня 2008 року в сумі 936030,18 грн., а також витрат по сплаті судового збору в сумі 3441,00 грн. Суд розглядає справу у межах вимог та доводів скарги, яка подана у порядку положень ст.ст. 447 - 453 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків районного суду, не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, колегія дійшла висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваної ухвали місцевого суду без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді В.С. Городнича М.Ю. Петешенкова