Справа № 308/4145/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2024 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Данко В.Й.,

за участю:

секретаря судового засідання Павлюх Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Ужгороді в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Колотуха Іван Олексійович, до Ужгородської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно

в с та н о в и в:

ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Колотуха І.О., звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовною заявою до Ужгородської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачка є власницею квартири АДРЕСА_1 . Мати позивачки у 2010 році завершила реконструкцію квартири вказаної квартири, яка проводилася у встановленому законом порядку на підставі отриманих дозвільних документів.

Між тим, власниця квартири в силу свого юного віку не змогла ввести об`єкт в експлуатацію після його реконструкції. Як наслідок, на переконання позивачки, склалася ситуація, коли новий дозвіл на будівництво отримати не можна через відсутність документу на земельну ділянку, а отримання землі під житловою квартирою не передбачено чинним законодавством, що унеможливлює введення в експлуатацію житлової квартири після її реконструкції, проведеної згідно вимог чинного та той час законодавства.

Тому позивачка вважає, що її право підлягає судовому захисту шляхом його визнання, оскільки такий спосіб захисту має призвести до введення будинку в експлуатацію на підставі рішення суду про визнання права власності на нерухоме майно.

07.05.2024 до суду від представниці відповідача надійшов відзив, у якому вона проти позову заперечила. Відзив обґрунтований тим, що вимоги за цим позовом є безпідставними, так як законом встановлено прийняття об`єкта завершеного будівництва в експлуатацію, чого в даному випадку зроблено не було.

28.05.2024 до суду від представниці відповідача надійшли додаткові пояснення, у яких вона підтримала позицію, викладену в поданому відзиві на позовну заяву, та додатково зазначила про неналежність та недопустимість експертного висновку, поданого представником позивачки.

У судове засідання позивач та її представник не з`явилися, належним чином повідомлені про час, дату і місце його проведення, клопотання про відкладення не подали, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без участі.

У судове засідання відповідач явку уповноваженого представника не забезпечив, належним чином повідомлений про час, дату і місце його проведення, клопотання про відкладення не подав.

Ухвалою від 11.03.2024 суддя прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі.

Ухвалою від 27.03.2024 суд відмовив у задоволенні клопотання представника позивачки про призначення експертизи.

Ухвалою від 10.05.2024 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті.

Заходи забезпечення позову та доказів, у тому числі шляхом їх витребування, не вживалися.

Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Позивачка набула у власність квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 02.09.2004 №1-2491, що підтверджується змістом наведеного договору та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №375895148 від 25.04.2024.

Згідно з цією довідкою загальна площа квартири АДРЕСА_1 становить 35,80 кв.м., а житлова площа 20,70 кв.м., що відповідає відомостям про параметри квартири згідно з договором дарування від 02.09.2004 №1-2491.

05.05.2008 мати позивачки зверталася із заявою б/н про надання дозвіл на проведення реконструкції квартири АДРЕСА_2 .

14.05.2008 виконавчий комітет Ужгородської міської ради прийняв рішення №180 «Про надання дозволів на будівництво, реконструкцію, добудову, проектування», яким, серед іншого, дозволив матері позивачки проводити реконструкцію квартири АДРЕСА_1 з розширенням у дворі загального користування за згодою співкористувачів.

31.12.2008 Інспекцією ДАБК у Закарпатській області надано дозвіл на виконання будівельних робіт №2691, за яким надано дозвіл на реконструкцію вищевказаної квартири з розширенням у дворі загального користування за згодою співкористувачів у м. Ужгороді відповідно до проектної документації, затвердженої та зареєстрованої: наказом забудовника №1 від 15.12.2008, рішення міськвиконкому Ужгородської МР №180 від 14.05.2008 та погодженої головним архітектором м. Ужгорода від 01.12.2008.

Відповідно до технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 загальна площа становить 88,90 кв.м., житлова площа 54,2 кв.м.

В технічному паспорті відображено таке: «різниця в загальній та житловій площі квартирі виникла за рахунок реконструкції з розширенням власної квартири, проведеної за згодою співкористувачів, згідно з рішенням Ужгородської міської ради №180 від 14.05.2008. Дозвіл на виконання будівельних робіт №2691 від 31.12.2008, виданий Інспекцією ДАБК у Закарпатській області… Підлягає узаконенню».

Згідно з експертним висновком за результатами проведеного будівельно-технічного дослідження №Д-19/24 від 06.05.2024, приміщення за адресою АДРЕСА_3 є повністю завершене реконструкцією.

Відповідно до приміток у технічному паспорті, виготовленому станом на 11.08.2023, реконструкція квартири АДРЕСА_4 .

Виходячи з наявності підстав для визнання права власності, позивачка, звернулася до суду з відповідним позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд виходив із такого.

Згідно з частиною 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 1 статті 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини 1 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (частина 1 статті 317 ЦК України).

Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

За правилами частини 3 статті 18 Закону України «Про основи містобудування» в редакції, яка діяла на момент видачі дозволу на проведення реконструкції щодо спірної квартири, закінчені будівництвом об`єкти підлягають прийняттю в експлуатацію в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Експлуатація не прийнятих у встановленому законодавством порядку об`єктів забороняється.

На момент завершення реконструкції спірної квартири механізм та умови прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів визначався Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.2008 №923 (далі Порядок №923).

Згідно з пунктом 2 Порядку №923 в редакції від 25.06.2010 прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів здійснювалося на підставі сертифіката відповідності, що видається Держархбудінспекцією та її територіальними органами (далі - інспекція) за формою згідно з додатком 1.

Сертифікат відповідності - документ, що засвідчує відповідність закінченого будівництвом об`єкта проектній документації, державним будівельним нормам, стандартам і правилам.

Відповідно до положень пункту 14 Порядку №923 підставами для відмови у видачі сертифіката відповідності були: неподання документів, зазначених у пункті 3 цього Порядку; виявлення недостовірних відомостей у поданих документах; невідповідність закінченого будівництвом об`єкта погодженій і затвердженій проектній документації на будівництво такого об`єкта та вимогам державних будівельних норм, стандартів і правил.

Датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта є дата видачі зареєстрованого інспекцією сертифіката відповідності (пункт 17 Порядку №923).

Отже, законодавство, яке діяло на момент завершення реконструкції спірної квартири, передбачало процедуру прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію, а також визначало, що введення в експлуатацію підтверджується сертифікатом відповідності, дата видачі якого є датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта.

Відповідно до положень частини 1 статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви. Форма декларації про готовність об`єкта до експлуатації, порядок її подання і реєстрації визначаються Кабінетом Міністрів України.

За змістом 2 статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками, здійснюється на підставі акта готовності об`єкта до експлуатації шляхом видачі органами державного архітектурно-будівельного контролю сертифіката у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Форма акта готовності об`єкта до експлуатації, порядок видачі сертифіката про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, розмір та порядок внесення плати за видачу сертифіката визначаються Кабінетом Міністрів України. Акт готовності об`єкта до експлуатації підписується замовником, генеральним проектувальником, генеральним підрядником або підрядником (у разі якщо будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників), субпідрядниками, страховиком (якщо об`єкт застрахований).

Приписи частин 4-6 статті 39 цього ж Закону визначають, що прийняття рішення про реєстрацію (повернення) декларації про готовність об`єкта до експлуатації, яка подана в паперовій формі, видачу (відмову у видачі) сертифіката здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю протягом десяти робочих днів з дня подання відповідних документів. Датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта є дата реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації або видачі сертифіката. Рішення про реєстрацію або повернення декларації про готовність об`єкта до експлуатації може бути розглянуто у порядку нагляду центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду (без права реєстрації декларації), або оскаржено до суду. Декларація про готовність об`єкта до експлуатації повертається замовнику в спосіб, відповідно до якого були подані документи (у паперовій або електронній формі).

Таким чином, чинним законодавством також встановлено відповідну процедуру прийняття в експлуатацію реконструйованих об`єктів нерухомості, тоді як суд не може замінювати собою інші компетентні органи, до повноважень вирішення яких віднесено вказане питання.

При цьому суд з`ясував, що позивачка та її представник замість вжиття заходів по введенню об`єкта будівництва в експлуатацію після його реконструкції відразу звернулася до суду.

Верховний Суд у постанові від 19.10.2021 по справі №910/7918/20 зазначав таке: «Реконструкція також не має наслідком створення нової речі, оскільки створена з прив`язкою до вже існуючої нерухомості з використанням її функціональних елементів, тому передчасно стверджувати, що реконструйований об`єкт є іншим об`єктом нерухомості».

Суд з`ясував, що позивачка набула у власність квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 02.09.2004 №1-2491, що підтверджується змістом наведеного договору та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №375895148 від 25.04.2024.

З обставин справи не вбачається, що функціональне призначення об`єкта будівництва після його реконструкції змінилося. Натомість змін зазнали лише загальні характеристики квартири з огляду на збільшення її площі.

Із урахуванням наведеного суд звертає увагу, що із суті заявленого спору вбачається, що фактично право власності позивачки не порушено, так як відповідач не ставить під сумнів належність вказаної нерухомості позивачці.

Так, за обставин цієї справи суд встановив, що квартира АДРЕСА_1 є об`єктом повністю завершена реконструкцією. Реконструкція відповідної квартири з розширенням у дворі загального користування проводилася на підставі дозвільних документів, затвердженої містобудівної документації та за згодою співкористувачів.

Натомість спір стосується процедури прийняття об`єкта будівництва до експлуатації. При цьому позивачка будь-яких відмов від органу архітектурно-будівельного контролю не отримувала, оскільки із зазначеним питанням до компетентного суб`єкта не зверталася.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права або інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 01 жовтня 2019 року у справі № 910/3907/18.

Підсумовуючи викладене, суд доходить до висновку, що право власності позивачки на квартиру, в якій дозволено провести реконструкцію, не оспорюється відповідачем, а тому відсутні підстави для задоволення позову, бо в судовому порядку підлягає захисту порушене право.

Відповідно до статті 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою в задоволенні позову судові витрати покладаються на позивачку.

Окремо суд вказує на необхідність залишення без задоволення клопотання представниці відповідача від 26.03.2024 про залишення позовної заяви без руху, так як недоліки позовної заяви, про які вона вказує у поданому клопотанні, є формальними та жодним чином не перешкоджали розгляду та вирішенню справи по суті.

Керуючись статтями 12, 13, 18, 81, 133-141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

у задоволенні клопотання представниці відповідача про залишення позовної заяви без руху відмовити повністю.

У задоволенні позову відмовити повністю.

Судові витрати покладаються на позивачку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне рішення суду складено та підписано 23 липня 2024 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду: В.Й. Данко