УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2024 року

м. Київ

справа № 2-14828/10

провадження № 61-15028ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Харківського апеляційного суду від 02 жовтня 2024 року у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення Московського районного суду міста Харкова від 09 вересня 2010 року у зв`язку з нововиявленими обставинами у справі за позовом ОСОБА_2 до Харківської міської ради про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Козуба О. І. звернувся до суду із заявою про перегляд рішення Московського районного суду

міста Харкова від 09 вересня 2010 року у справі № 2-14828/10 за нововиявленими обставинами.

Московський районний суд міста Харкова від 24 квітня 2024 року відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Козуба О. І. про перегляд рішення Московського районного суду міста Харкова від 09 вересня

2010 року у зв`язку з нововиявленими обставинами по справі № 2-14828/10 за позовом ОСОБА_2 до Харківської міської ради про визнання права власності.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Козуб О. І., звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою.

Харківський апеляційний суд ухвалою від 02 жовтня 2024 року скасував ухвалу Московського районного суду міста Харкова від 24 квітня 2024 року та закрив провадження за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Московського районного суду міста Харкова від 09 вересня 2024 року.

11 листопада 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Козуб О. І., через підсистему «Електронний суд» направив до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Харківського апеляційного суду від 02 жовтня 2024 року, в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить передати справу № 2-14828/10 на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, скасувати оскаржуване судове рішення та справу направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду по суті апеляційної скарги.

Касаційну скаргу мотивовано порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права з посиланням на те, що приймаючи оскаржуване судове рішення суд апеляційної інстанції послався на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 06 вересня 2018 року у справі № 215/6648/15-ц та від 08 квітня

2020 року у справі № 2018/2-3638/11, та зазначив, що у розумінні статті 42 ЦПК України ОСОБА_1 не є особою, яка має право на подачу заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Московського районного суду міста Харкова від 09 вересня 2010 року у зв`язку з нововиявленими обставинами, оскільки не був учасником цієї справи, так як не є стороною чи третьою особою у цій справі. Суд апеляційної інстанції зазначив, що статтями 352, 389 ЦПК України передбачено право особи, яка не брала участі у справі, оскаржувати судові рішення у апеляційному та касаційному порядку. Однак ОСОБА_1 вказав на те, що вже скористався наданими йому процесуальними правами особи, яка не брала участі у справі, внаслідок чого за його апеляційною скаргою відбувся перегляд рішення Московського районного суду міста Харкова від 09 вересня 2010 року та у подальшому апеляційне провадження у цій справі за його апеляційною скаргою було закрито. За таких обставин, з метою забезпечення рівності усіх учасників судового процесу та гарантій дотримання доступу до правосуддя особи, яка не брала участь у справі, заявник вважає, що є підстави і необхідність відступлення від висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 06 вересня 2018 року у справі № 215/6648/15-ц та від 08 квітня 2020 року у справі № 2018/2-3638/11, а саме особа, яка не брала участь у справі, повинна мати право на подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами у разі, якщо за її апеляційною (касаційною) скаргою вже відкривалось апеляційне (касаційне) провадження з перегляду цього судового рішення, так як особа, яка не брала участь у справі, у відповідності з положеннями частини третьої статті 352 та частини четвертої статті 389 ЦПК України після відкриття апеляційного (касаційного) провадження за її апеляційною (касаційною) скаргою вже користується процесуальними правами і несе процесуальні обов`язки учасника справи. Вважає, що вищезазначена проблема стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики стосовно реального доступу особи до правосуддя з метою захисту своїх прав і основоположних свобод.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з наступних підстав.

За приписами частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Згідно із частинами першою-другою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі статтею 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

У статті 18 ЦПК України зазначено, що обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

Згідно зі статтею 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково. Після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі, але суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, така особа користується процесуальними правами і несе процесуальні обов`язки учасника справи.

Отже, ця норма визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи: учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків.

З огляду на викладене особа, яка не брала участі у справі, має право оскаржити в апеляційному порядку судове рішення, яке безпосередньо встановлює, змінює або припиняє її права та обов`язки, тобто завдає їй шкоди, що виявляється у несприятливих для особи наслідках.

На відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести свій правовий зв`язок зі сторонами спору або безпосередньо із судовим рішенням через обґрунтування такого критерію, як вирішення судом питання про її право, інтерес та/або обов`язок, як елементів змісту матеріально-правових відносин, в площині яких виник спір. Такий зв`язок повинен бути безпосереднім, а не ймовірним та опосередкований іншими правовідносинами.

Верховний Суд зазначає, що судове рішення, оскаржуване незалученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є заявник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо у мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. У такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що випливають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між заявником і сторонами спору не може братися до уваги.

Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 04 листопада 2019 року у справі № 542/401/18 (провадження № 61-15078св19), від 10 вересня 2020 року у справі № 757/66808/19 (провадження № 61-10846св20), від 17 червня 2021 року у справі № 626/2547/19 (провадження № 61-18621св20).

У пункті 3 частини першої статті 362 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Про закриття апеляційного провадження суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в касаційному порядку (частина друга

статті 362 ЦПК України).

Суд апеляційної інстанції має процесуальну можливість зробити висновок щодо вирішення чи не вирішення судом першої інстанції питань про права та інтереси особи, яка не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції та подала апеляційну скаргу. Якщо обставини про вирішення судом першої інстанції питання про права, інтереси та свободи особи, яка не була залучена до участі у справі, не підтвердились, апеляційне провадження підлягає закриттю.

Отже, законодавець визначає коло осіб, наділених процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків. На відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

При цьому судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення є заявник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про її права та обов`язки. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків.

Наведені правові висновки викладено зокрема в постановах Верховного Суду від

19 червня 2018 року у справі № 910/18705/17, від 03 червня 2019 року у справі

№ 910/6767/17, від 25 жовтня 2019 року у справі № 910/16430/14, від 05 травня

2020 року у справі № 910/9254/18, від 16 лютого 2022 року у справі

№ 761/23880/15-ц.

У постанові від 13 січня 2021 року у справі № 466/5766/13-ц Верховним Судом сформульовані правові висновки, відповідно до яких рішення є таким, що прийняте про права, інтереси та (або) обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, лише тоді, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права, інтереси та (або) обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, то апеляційний суд своєю ухвалою закриває апеляційне провадження на підставі пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України, оскільки в такому випадку не існує правового зв`язку між заявником і сторонами у справі, у зв`язку з чим відсутній суб`єкт апеляційного оскарження.

Таким чином, суд апеляційної інстанції має першочергово з`ясувати, чи стосується оскаржуване судове рішення безпосередньо прав та обов`язків заявника, та лише після встановлення таких обставин вирішити питання про скасування судового рішення, а у випадку встановлення, що права заявника оскаржуваним судовим рішенням не порушені та питання про її права і обов`язки стосовно сторін у справі судом першої інстанції не вирішувалися - закрити апеляційне провадження, оскільки в останньому випадку така особа не має права на апеляційне оскарження рішення суду. Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 14 серпня 2019 року у справі № 62/112, від

16 січня 2020 року у справі № 925/1600/16 та від 17 лютого 2020 року у справі

№ 668/17285/13.

У цій справі ОСОБА_1 , який не був учасником справи, оскаржив рішення місцевого суду від 09 вересня 2010 року про задоволення позову ОСОБА_2 до Харківської міської ради про визнання права власності, яким визнано за ОСОБА_2 право власності на реконструйовані нежитлові приміщення в літ. «А-2», загальною площею 640,0 кв. м, а саме: приміщення першого поверху, які складаються з приміщення

№ XIV сходи, загальною площею 18,5 кв. м, приміщення № ХLVII підсобне приміщення, загальною площею 13,0 кв. м, приміщення № XLVIII коридор, загальною площею 12,8 кв. м, приміщення № XLIX підсобне приміщення, загальною площею

30,3 кв. м, приміщення № L коридор, загальною площею 6,4 кв. м, приміщення

№ L-а санвузол, загальною площею 2,9 кв. м, а разом по першому поверху

83,9 кв. м; приміщення другого поверху, які складаються з приміщення № LXVII кабінет, загальною площею 11,9 кв. м, приміщення № LХІІІ підсобне приміщення, загальною площею 40,7 кв. м, приміщення № LIII сходи, загальною площею 18,9 кв. м, приміщення № LVI-а коридор, загальною площею 17,3 кв. м, приміщення

№ 22-1 - підсобне приміщення, загальною площею 29,3 кв. м, а разом по другому поверху 118,1 кв. м; приміщення мансарди, які складаються з приміщення

№ LXVІІІ сходи, загальною площею 18,8 кв. м, приміщення № LХІХ основне, загальною площею 31,4 кв. м, приміщення № LХХ основне, загальною площею

49,0 кв. м, приміщення № LХХІ основне, загальною площею 338,8 кв. м, а разом по мансарді 438 кв. м, що розташоване у АДРЕСА_1 .

Харківський апеляційний суд постановою від 16 вересня 2020 року задовольнив апеляційну скаргу ОСОБА_1 , скасував рішення Московського районного суду міста Харкова від 09 вересня 2010 року та ухвалив нову постанову, якою відмовив у задоволенні позову ОСОБА_2 до Харківської міської ради про визнання права власності. Вирішив питання розподілу судових витрат.

Верховний Суд постановою від 07 липня 2021 року задовольнив частково касаційну скаргу ОСОБА_2 скасував постанову Харківського апеляційного суду від

16 вересня 2020 року та направив справу до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Полтавський апеляційний суд ухвалою від 17 травня 2023 року закрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду міста Харкова від 09 вересня 2010 року у цій справі. Закриваючи апеляційне провадження, суд апеляційної інстанції виходив із того, що рішенням Московського районного суду міста Харкова від 09 вересня 2010 року питання про права, свободи, інтереси та обов`язки ОСОБА_1 не вирішувалося.

Відповідно до частини першої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Частиною другою статті 423 ЦПК України визначено підстави для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами.

Відповідно до положень статті 424 ЦПК України заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами може бути подано учасниками справи протягом тридцяти днів з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про існування обставин, що стали підставою для перегляду судового рішення.

Із змісту пунктів 1, 2 частини другої статті 426 ЦПК України випливає, що у заяві про перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами зазначаються ім`я (найменування) особи, яка подає заяву та інші учасники справи.

Частиною першою статті 42 ЦПК України передбачено, що у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи. Перелік учасників справи позовного провадження є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Отже, з аналізу змісту вказаних норм можна дійти висновку, що заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами можуть бути подані учасниками справи, тобто сторонами та третіми особами, які були залучені до участі у справі в суді першої інстанції до ухвалення рішення.

Доводи касаційної скарги фактично свідчать про незгоду заявника із ухвалою Харківського апеляційного суду від 02 жовтня 2024 року, якою закрито провадження за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Московського районного суду міста Харкова від 09 вересня 2010 року та ревізію викладених у ній висновків.

Відповідно до статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

За теоретичним визначенням «відповідач» - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси, і тому притягується до участі в цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

Статтею 50 ЦПК України визначено, що позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно.

Згідно з частинами першою, другою статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі в ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

За змістом наведеної норми цивільного процесуального права, з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та принципу змагальності сторін, на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому суд під час розгляду справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та повинен вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача (або непред`явлення позову до належного відповідача (співвідповідача)) не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. Вказане може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог по суті заявлених вимог.

Зазначене відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду у постанові від

17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц.

Так як Полтавський апеляційний суд ухвалою від 17 травня 2023 року закрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , оскільки рішенням Московського районного суду міста Харкова від 09 вересня 2010 року питання про права, свободи, інтереси та обов`язки ОСОБА_1 не вирішувалося, отже, у розумінні статті 42 ЦПК України ОСОБА_1 не є особою, яка має право на подачу заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Московського районного суду м. Харкова від 09 вересня 2010 року у зв`язку з нововиявленими обставинами, оскільки не був учасником цієї справи.

Подібний висновок викладено Верховним Судом у постанові від 08 квітня 2020 року у справі № 2018/2-3638/11, та від 31 липня 2024 року у справі № 672/489/22.

Гарантії дотримання доступу до правосуддя особи, яка не брала участь у справі, але яка вважає, що судовим рішенням вирішено питання про її права та обов`язки, забезпечені передбаченим статями 352, 389 ЦПК України правом такої особи оскаржувати у апеляційному і касаційному порядку судові рішення, у яких така особа не брала участі і у разі доведення цих обставин визначені правові наслідки для апеляційного чи касаційного перегляду - це скасування судового рішення.

Судом апеляційної інстанції установлено, що ОСОБА_1 скористався наданими йому процесуальними правами особи, яка не брала участі у справі, внаслідок чого за його апеляційною скаргою відбувся перегляд рішення Московського районного суду міста Харкова від 09 вересня 2010 року та апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду міста Харкова від

09 вересня 2010 року у цій справі закрито.

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для закриття провадження за заявою про перегляд за нововиявленими обставинами судового рішення, оскільки ОСОБА_1 не є особою, яка має право на подачу заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Московського районного суду міста Харкова від 09 вересня 2010 року у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд апеляційної інстанції діяв у межах своїх повноважень та у визначений процесуальним законом спосіб.

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України визначено, що у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про недотримання судом апеляційної інстанції норм процесуального права, не спростовують висновків суду апеляційної інстанції. Правильність застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права при вирішенні процесуального питання не викликає розумних сумнівів.

Враховуючи наведене, оскаржувана ухвала Харківського апеляційного суду від

02 жовтня 2024 року є законною та обґрунтованою, постановлена з додержанням норм процесуального права, підстави для її скасування відсутні.

Посилання в касаційній скарзі на наявність підстав і необхідність відступлення від висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 06 вересня 2018 року у справі № 215/6648/15-ц, від 08 квітня 2020 року у справі № 2018/2-3638/11, колегія суддів не бере до уваги, оскільки касаційна скарга не містить вказівку на норму права щодо якої відсутній висновок та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи.

Верховний Суд зазначає, що право особи на оскарження судового рішення є однією із складових права на справедливий суд, що гарантується статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Конституцією України. Водночас згідно з цивільним процесуальним законом оскарження судового рішення в суді касаційної інстанції вимагає від заявника належного обґрунтування касаційної скарги.

Згідно із прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини») умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від

23 жовтня 1996 року, Reports 1996-V, p. 1544, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).

Таким чином, за результатами оцінки доводів касаційної скарги ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Козуб О.І., та змісту ухвали суду апеляційної інстанції (яка не відноситься до переліку ухвал, якими закінчено розгляд справи), колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга на ухвалу Харківського апеляційного суду від 02 жовтня 2024 року є необґрунтованою, тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись статтями 261, 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського апеляційного суду від 02 жовтня

2024 року у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення Московського районного суду міста Харкова від 09 вересня 2010 року у зв`язку з

нововиявленими обставинами у справі за позовом ОСОБА_2 до Харківської міської ради про визнання права власності.

Копію ухвали разом з доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: І. В. Литвиненко

А. І. Грушицький

Є. В. Петров