Дата документу 04.12.2024 Справа № 334/510/24
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 334/510/24 Пр. № 22-ц/807/1880/24Головуючий у 1-й інстанції: Телегуз С.М. Суддя-доповідач: Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Кочеткової І.В., Подліянової Г.С.,

за участі секретаря Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника Заруднього Ігоря Вікторовича на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10 липня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (надалі - Банк) про захист прав споживачів,-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2024 року ОСОБА_1 в особі представника Заруднього І.В. звернулась до суду з вищезазначеним позовом (т.с.1 а.с.1-9), в якому просила: - визнати транзакції щодо переказу 18 серпня 2023 року грошових коштів з карткового рахунку № НОМЕР_1 (картка «Універсальна»), відкритому в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», не чинними, та такими, що не є дозволеними користувачем; - зобов`язати Банк повернути їй грошові кошти у розмірі 7092,35 грн. шляхом відновлення їх на її картковому рахунку; - визнати транзакції щодо переказу 18 серпня 2023 року грошових коштів з карткового рахунку № НОМЕР_2 (з зарплатної картки «Для виплат») в сумі 18000,00 грн., відкритому в АТ КБ «Приватбанк», не чинними, та такими, що не є дозволеними користувачем; - зобов`язати Банк повернути їй грошові кошти у розмірі 18000,00 грн. шляхом відновлення їх на її картковому рахунку; - зобов`язати Банк припинити, починаючи з 18.08.2023 року, нарахування їй процентних платежів (процентів, комісій) та стягнення періодичних платежів відповідно до умов кредитного договору від 18 серпня 2023 року; - стягнути з Банку на її користь понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 12000,00 грн.

В обґрунтування свого позову позивач зазначала, що позивач є клієнтом Банку. 18.08.2023 року о 16:45 невстановленою особою, з корисливих мотивів, зателефонувавши з номеру НОМЕР_9 на мобільний номер позивача, з застосуванням незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, здійснено вхід до Приват24 та здійснено перерахування кредитних грошових коштів з картки «Універсальна» № НОМЕР_1 в розмірі 58000,00 грн. та з зарплатної картки «Для виплат» № НОМЕР_2 в сумі 18000,00 грн. на підконтрольні шахраям рахунки. Перед тим, як перерахувати кошти, шахраями збільшено кредитний ліміт по Універсальній картці НОМЕР_10, що дозволило отримати додаткові грошові кошти від Банку.

Даними діями позивачу спричинено матеріальну шкоду, 18.08.2023 року позивач звернулася до Банку з вимогою заблокувати карткові рахунки та для отримання заробітної плати відкрила нову картку. За цим фактом 18.08.2023 року позивач написала заяву до Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області про вчинення кримінального правопорушення, відомості зареєстровані до ЄРДР 19.08.2023 року (ЖЕО №18527) з правовою кваліфікацією ч.4 ст.190 КК України. Досудове розслідування триває.

26.09.2023 року з нової картки позивача банком був списаний обов`язковий платіж по кредиту в сумі 185,46 грн., 27.09.2023 року - в сумі 2478,98 грн., після чого позивач дізналася, що Банк, не дивлячись на повідомлення про шахрайські дії з боку невідомих осіб, має намір стягнути незаконно отримані на її ім`я кредитні кошти в розмірі 60000,00 грн.

05.10.2023 року ОСОБА_1 звернулася з заявою до Банку про проведення службового розслідування, в якій прохала провести внутрішню службову перевірку щодо укладення зазначеного кредитного договору, анулювати неіснуючу заборгованість, припинити списання щомісячних платежів по кредиту, виключити відомості про виданий кредит з бюро кредитних історій та повернути списані з картки грошові кошти. Листом від 09.11.2023 року відповідач повідомив про відсутність підстав для задоволення заяви та для повернення грошових коштів.

Такі дії Банку, без отримання додаткових підтверджень від власника картки та без застосування додаткових заходів безпеки від втручання сторонніх осіб, викликають занепокоєння та сумніви щодо зацікавленості самих працівників Банку у підвищенні кредиту та участі у створенні умов для безперешкодного переказу коштів сторонніми особами з рахунку позивача. До того ж відповідачем не було встановлено вини ОСОБА_1 , що вона своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номеру або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції у передачі вказаних даних третім особам.

Вважає такі дії Банку неправомірними, так як позивач не просила підвищувати кредитний ліміт по картці, не підписувала жодних документів щодо отримання кредиту, не отримувала будь-яких дзвінків від банку з проханням підтвердження свого волевиявлення щодо підвищення кредитного ліміту, тому дія Банку до підвищення кредитного ліміту є нікчемною і жодних правових наслідків не має. Банківську картку позивач не втрачала, іншим особам не передавала, ПІН-код нікому не повідомляла.

ОСОБА_1 своїми діями чи бездіяльністю не сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Списання грошових коштів з карткових рахунків позивача відбулося не за її розпорядженням і вона не повинна нести відповідальності за такі операції. Виявивши безпідставне списання коштів, позивач повідомила про цей факт Банку та звернулася до правоохоронних органів.

Верховним Судом у Постанові від 23.01.2018 року у справі №202/10128/14-ц зроблено висновок, що користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин. Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у Постановах: від 13.09.2019 року у справі №501/4443/14-ц; від 02.10.2019 року у справі №182/3171/16; від 23.01.2020 року у справі №179/1688/17.

Також відповідачем були здійснені безпідставні транзакції з зарплатної картки позивача «Для виплат» № НОМЕР_2 в сумі 18000,00 грн., у зв`язку із чим залишок коштів по цій картці підлягає відновленню.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Телегуз С.М.(т.с.1 а.с.40). Ухвалою суду першої інстанції (т.с.1 а.с.41)провадження у цій справі відкрито за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24 січня 2024 року (т.в.м.с.2 а.в.м.с.12) заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено, заборонено Банку нараховувати відсотки, списувати грошові кошти з будь-яких розрахункових рахунків, у тому числі карткових, зарплатних карткових рахунків, відкритих на ім`я ОСОБА_1 у рахунок погашення тіла кредиту та відсотків за користування кредитом від 18.08.2023 року, до завершення судом розгляду справи та набрання рішенням суду у цій справі законної сили.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25 березня 2024 року (т.в.м.с.3 а.в.м.с.24-25) клопотання Банку про скасування заходів забезпечення позову задоволено, скасовано заходи забезпечення позову, які були застосовані ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24.01.2024 року.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10 липня 2024 року (т.с.1 а.с.183-187) позовну заяву ОСОБА_1 у цій справі залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, позивач ОСОБА_1 в особі представника Заруднього І.В. у своїй апеляційній скарзі (т.с.1 а.с.192-198) просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В автоматизованому порядку 19.08.2024 для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Кочеткову І.В. та Полякова О.З.(т.с.1 а.с.202). Ухвалою апеляційного суду від 19.08.2024 року (т.с.1 а.с.203) витребувано у суду першої інстанції справу, яка надійшла до апеляційного суду 27.08.2024 року (т.с.1 а.с.206). Ухвалою апеляційного суду скаргу апелянта залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків (т.с.1 а.с.213), які було усунуто 09.09.2024 (т.с.1 а.с.216-220). В автоматизованому порядку 16.09.2024 року суддею Подліяновою Г.С. у цій справі замінено суддю Полякова О.З. у зв`язку із тривалою відпусткою останнього (а.с.221-222). Ухвалою апеляційного суду клопотання ОСОБА_1 в особі представника Зарудного І.В. про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції у цій справі задоволено, поновлено строк на апеляційне оскарження рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10 липня 2024 року цій справі ОСОБА_1 в особі представника Зарудного І.В. у цій справі, апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою у цій справі відкрито 16.09.2024 року (т.с.1 а.с.223-224), дану справу за апеляційною скаргою призначено до апеляційного розгляду (т.с.1 а.с.225), з урахуванням з урахуванням відповідного навантаження судді-доповідача і колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, які за рішенням загальних зборів суддів Запорізького апеляційного суду з липня 2021 року також приймають участь у розгляді кримінальних проваджень, та відповідного штату суддів Запорізького апеляційного суду взагалі.

Банк подав апеляційному суду відзив на вищезазначену апеляційну скаргу сторони позивача у цій справі (т.с.1 а.с.238-244).

Ухвалою апеляційного суду (т.с.2 а.с.14) розгляд цієї справи призначено в режимі відеоконференції в порядку задоволення клопотання представника відповідача - адвоката Якушева С.О. (т.с.2 а.с.7-9).

У дане судове засідання належним чином повідомлена апеляційним судом про дату, час і місце розгляду цієї справи, у тому числі через свого представника - адвоката Заруднього І.В. (т.с.1 а.с.234), що узгоджується із вимогами ст. 130 ч. 5 ЦПК України, позивач ОСОБА_1 не з`явилась, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістила, клопотання про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавала.

За змістом ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом.

При вищевикладених обставинах, на підставі ст. ст. 371-372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутності позивача ОСОБА_1 за присутності представника останньої - адвоката Заруднього І.В. (т.с.1 а.с.199-200) та представника відповідача АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» - адвоката Якушева С.О. (т.с.1 а.с.245- 247, останній в режимі відеоконференції).

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши у даному судовому засіданні доповідь судді - доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 в особі представника Заруднього І.В. у цій справі підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Судовими рішеннями є: … рішення, постанови… (ст. 258 ч. 1 п.2,3 ЦПК України).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, залишаючи без задоволення вищезазначений позов позивача у цій справі, керувався ст.ст. 4, 12, 13, 19, 27, 76-83, 141, 258-259, 264-265, 268, 289, 354 ЦПК України та виходив із необґрунтованості позовних вимог позивача у цій справі.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції таким, що ухвалене із додержанням вимог закону, є правильним та законним.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України - питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Запоріжжя народилася позивач - ОСОБА_1 , рнокпп НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_4 від 28.10.2011 року (копії паспорту та картки платника податків т.с. 1 а.с. 28-29).

Позивач ОСОБА_1 є клієнтом АТ КБ «Приватбанк», в якому має відкриті карткові рахунки «Універсальна» та «Для виплат» (ст. 82 ч. 1 ЦПК України, т.с. 1 а.с. 108-109).

19.04.2023 року ОСОБА_1 підписала Анкету-Опитувальник клієнта-фізичної особи в АТ КБ «Приватбанк» (копія т.с. 1 а.с.68-69).

19.04.2023 року ОСОБА_1 підписала Заяву про відкриття Поточного рахунку та приєднання до Умов та Правил надання послуги «Картка для виплат» в АТ КБ «Приватбанк».

19.04.2023 року ОСОБА_1 підписала Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «Приватбанк» (т.с. 1 а.с.69-80, 83-106).

18.08.2023 року ОСОБА_1 звернулася до Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області з заявою про вчинення відносно неї кримінального правопорушення (т.с. 1 а.с. 18).

19.08.2023 року відомості про кримінальне правопорушення внесено до ЄРДР за №0001685 за ознаками ч.4 ст.190 КК України за фабулою: 18.08.2023 року приблизно о 21:11 до Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області надійшло повідомлення від ОСОБА_1 , відповідно якого встановлено, що 18.08.2023 року приблизно 16:45, невстановлена особа, діючи умисно з корисливих мотивів, зателефонувавши з номеру НОМЕР_5 на номер телефону потерпілої НОМЕР_6 , та представившись представником компанії «Київстар», під приводом необхідності підтвердження мобільного номеру, отримала від потерпілої код-пароль для перенесення номеру мобільного телефону. Після цього, невстановлена особа, продовжуючи злочинний умисел, з застосуванням незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, маючи доступ до керування сім-карткою потерпілої, здійснила вхід до застосунку Приват24 останньої, та здійснила перерахування кредитних грошових коштів з картки «Універсальна» № НОМЕР_1 в розмірі 58000,00 грн. та з зарплатної картки «Для виплат» № НОМЕР_2 в сумі 18000,00 грн. на підконтрольні шахраям рахунки, чим спричинила ОСОБА_1 матеріальну шкоду (ЖЄО №18527).

05.10.2023 року ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з письмовою заявою про службове розслідування за фактом шахрайських дій, вчинених невстановленими особами (не виключено самих співробітників банку), в якій прохала провести внутрішню службову перевірку щодо укладення зазначеного кредитного договору, анулювати неіснуючу заборгованість перед банком, припинити списання щомісячних платежів по кредиту, виключити відомості про виданий кредит з бюро кредитних історій та повернути списані з її картки грошові кошти (вх. № Банку від 11.10.2023 року - т.с. 1 а.с. 26-27 - екземпляр позивача, т.с. 1 а.с. 113-114 - екземпляр Банку).

09.11.2023 року АТ КБ «Приватбанк» надало відповідь на заяву ОСОБА_1 , в якій повідомило про відсутність підстав для задоволення заяви (копія т.с. 1 а.с. 24-25).

Згідно із випискою за карткою «Для виплат» № НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 , за період з 01.08.2023 року по 21.08.2023 року, встановлено, що 18.08.2023 року о 17:42 та о 18:32 кошти на загальну суму 18660,00 грн. переведені через додаток Приват24 на свою кредитну картку № НОМЕР_1 (т.с. 1 а.с. 108).

Відповідно до виписки за карткою «Універсальна» № НОМЕР_1 (т.с. 1 а.с. 109), що належить ОСОБА_1 , за період з 17.08.2023 року по 21.08.2023 року, встановлено, що 18.08.2023 року о 17:37 в банкоматі CADN0106 за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Алмазна буд.11, магазин «Магнолія», були зняті грошові кошти у сумі 20000 грн. 18.08.2023 року в період часу з 18:03 до 18:06 проведені чотири операції по 5000 грн. кожна на загальну суму 20000 грн., по зняттю готівки в банкоматі А0104818 «Райффайзен Банк Аваль» за адресою: АДРЕСА_2 . 18.08.2023 року о 18:28 в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою: АДРЕСА_3 сплачено за купівлю побутової техніки на суму 31499 грн. 18.08.2023 року в період часу з 18:30 до 18:31 проведено 3 транзакцій по 1116 грн. кожна на загальну суму 3348 грн. шляхом здійснення переказів на зовнішньому сайті сервісу онлайн-платежів та миттєвих переказів іРау.ua через термінал Е8518527 (банк-еквайєр «Восток Банк») на поповнення картки № НОМЕР_7 (банк емітент «АкцентБанк»).

Згідно із даними програмного комплексу ПриватБанк ОСОБА_1 звернулася в чат банку по факту шахрайства лише 18.08.2023 року о 20:01 (№ заявки - т.с. 1 а.с. 107).

За даними програмного комплексу ПриватБанк 18.08.2023 року о 16:52:38 змінено пароль входу в Приват24 через мобільний додаток Приват24 (т.с. 1 а.с. 110).

Згідно даних програмного комплексу ПриватБанк номер фінансового телефону НОМЕР_6 ОСОБА_1 , як до, так і під час проведення оскаржуваних транзакцій не змінювався, номер мобільного телефону змінено лише 23.08.2023 року на номер НОМЕР_8 під час перевипуску карток у відділенні банку (т.с. 1 а.с. 112).

Відповідно до повідомлення Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області від 27.02.2024 року (копія т.с. 1 а.с. 137) в провадженні слідчого відділу перебуває кримінальне провадження №0001685 від 19.08.2023 року за ознаками ч. 4 ст. 190 КК України, в якому отримано дозвіл на тимчасовий доступ до документів АТ КБ «Приватбанк», жодній особі не повідомлено про підозру.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, правильно виходив у цій справі з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

За змістом ч. 2 п. 1 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із ч. 1 ст. 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

В силу вимог ч. 20 ст. 38 Закону України «Про платіжні послуги» користувач, якому наданий електронний платіжний засіб, зобов`язаний: 1) надати емітенту інформацію для здійснення контактів у порядку, визначеному договором; 2) зберігати та використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства та умов договору, укладеного з емітентом; 3) не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права; 4) не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції; 5) негайно після того, як така інформація стала йому відома, повідомити емітента у спосіб та каналами зв`язку, передбаченими договором між емітентом та платником, про факт втрати електронного платіжного засобу та/або факт втрати індивідуальної облікової інформації.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 86 Закону України «Про платіжні послуги» надавачі платіжних послуг несуть відповідальність, визначену цим Законом, за виконання помилкової, неакцептованої платіжної операції або виконання платіжної операції з порушенням установлених цим Законом строків. Користувачі мають право на відшкодування в судовому порядку шкоди, заподіяної надавачем платіжних послуг внаслідок помилкової, неналежної, неакцептованої платіжної операції або виконання платіжної операції з порушенням установлених цим Законом строків.

За змістом ч. 8 ст. 86 Закону України «Про платіжні послуги» надавачі платіжних послуг несуть відповідальність перед користувачами за помилкові платіжні операції, у тому числі за виконання: 1) помилкової платіжної операції на рахунок неналежного отримувача; 2) помилкової платіжної операції з рахунку неналежного платника; 3) платіжної операції з рахунку платника без законних підстав або внаслідок інших помилок надавача платіжних послуг.

В силу вимог ч. 12 ст. 86 Закону України «Про платіжні послуги» надавачі платіжних послуг, що обслуговують платників, несуть перед ними відповідальність за неакцептованими платіжними операціями. У разі виконання неакцептованої платіжної операції надавач платіжних послуг зобов`язаний негайно після виявлення факту виконання неакцептованої платіжної операції або після отримання повідомлення платника (залежно від того, що відбувалося раніше) повернути за рахунок власних коштів суму неакцептованої платіжної операції на рахунок платника, а також сплатити йому пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожний день від дня списання з рахунку платника коштів за неакцептованою платіжною операцією до дня повернення коштів на рахунок платника. Надавач платіжних послуг зобов`язаний також відшкодувати платнику суму утриманої/сплаченої неналежним платником комісійної винагороди за виконану неакцептовану платіжну операцію (за наявності такої комісійної винагороди).

Згідно із ч. 5 ст. 87 Закону України «Про платіжні послуги» до моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації відповідно до статті 38 цього Закону ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на платника. З моменту повідомлення платником емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неакцептованих/неналежних платіжних операцій та відповідальність покладаються на емітента. Момент, з якого настає відповідальність емітента, має бути чітко визначений умовами договору, укладеного між користувачем та емітентом.

Аналогічні норми містить Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 29.07.2022 року № 164:

Пункт 140 - користувач зобов`язаний не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, та негайно після того, як йому стало відомо про факт втрати такої інформації та/або платіжного інструменту, повідомити про це емітента в спосіб та каналами зв`язку, визначеними договором між емітентом та користувачем. До моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на користувача. З моменту повідомлення користувачем емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неакцептованих/неналежних платіжних операцій та відповідальність покладаються на емітента. Момент, з якого настає відповідальність емітента, має бути чітко визначений умовами договору, укладеного між користувачем та емітентом;

Пункт 146 - власник рахунку не несе відповідальності за платіжні операції, здійснені без автентифікації платіжного інструменту і його держателя, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність власника рахунку/держателя призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Ч. 1 ст. 1073 ЦК України передбачено, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що позивач, звертаючись до суду з позовом посилалася на те, що вона своїми діями чи бездіяльністю не сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, списання грошових коштів з її карткових рахунків відбулося не за її розпорядженням і вона не повинна нести відповідальності за такі операції, вона не просила підвищувати кредитний ліміт по картці, не підписувала жодних документів щодо отримання кредиту, не отримувала будь-яких дзвінків від банку з проханням підтвердження свого волевиявлення щодо підвищення кредитного ліміту, банківську картку не втрачала, іншим особам не передавала, ПІН-код нікому не повідомляла, виявивши безпідставне списання коштів, вона повідомила про цей факт банку та звернулася до правоохоронних органів (т.с. 1 а.с. 1-9).

Проте, суд першої інстанції правильно вважав ці аргументи такими, що є безпідставними, оскільки згідно із заявою ОСОБА_1 про вчинення кримінального правопорушення від 18.08.2023 року о 21:11, яка внесена до ЄРДР 19.08.2023 року за №0001685 за ознаками ч. 4 ст. 190 КК України (т.с. 1 а.с. 18), судом першої інстанції було правильно встановлено, що ОСОБА_1 самостійно після дзвінка з номеру НОМЕР_5 на її номер телефону НОМЕР_6 , під приводом необхідності підтвердження мобільного номеру, передала код-пароль для перенесення номеру мобільного телефону, і вже після цього, невстановлена особа з застосуванням незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, отримала доступ до сім-картки ОСОБА_1 , здійснила вхід до застосунку Приват24 (т.с. 1 а.с. 110), та здійснила перерахування кредитних грошових коштів з картки «Універсальна» № НОМЕР_1 в розмірі 58000 грн. та з зарплатної картки «Для виплат» № НОМЕР_2 в сумі 18000,00 грн. (т.с. 1 а.с. 108).

Також, згідно із даними АТ КБ «Приватбанк» кредитну картку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 було активовано 18.08.2023 року о 17:06 в гаманці Аррlе Рау (т.с. 1 а.с. 64), активація картки здійснена банком після дзвінка на лінію клієнтської підтримки банка 3700 для ідентифікації з фінансового номера НОМЕР_6 ОСОБА_1 , в ході проведення розмови та ідентифікації особи було надано повні відповіді, які стосуються її персональних даних, а також іншу конфіденційну інформацію, якою може володіти лише позивач (т.с. 1 а.с. 109).

Судом першої інстанції в судовому засіданні також правильно було досліджено аудіофайл даної розмови (протокол судового засідання суду першої інстанції від 04 липня 2024 року із зазначенням такого дослідження судом першої інстанції у даному судовому засіданні об 12:23:01, складений без будь-яких зауважень на останній у цій частині зі сторони позивача - т.с. 1 а.с. 177-178, та який було також додатково досліджено в електронному вигляді апеляційним судом при апеляційному перегляді цієї справи в електронних матеріалах цієї справи суду першої інстанції в програмі Д 3, які також витребувались апеляційним судом ухвалою апеляційного суду від 19 серпня 2024 року у цій справі (т.с. 1 а.с. 203), та відповідно до якого для підтвердження додавання картки в Аррlе Рау на питання співробітника банку про дату народження було повідомлено - ІНФОРМАЦІЯ_3 ; про місце реєстрації - АДРЕСА_1 ; про місце народження - м. Запоріжжя.

Суд першої інстанції також правильно не прийняв заперечення позивача щодо того, що голос на даному аудіозапису не належить їй, оскільки будь-яких доказів суду у спростування останнього у цій справі стороною позивача не надано.

Таким чином, судом першої інстанції було правильно встановлено, що ОСОБА_1 не тільки повідомила третім особам пароль, завдяки якому було перевипущено сім-картку фінансового телефону та отримано доступ до додатку Приват24, але й повідомила іншу конфіденційну інформацію, за допомогою якої було здійснено активацію картки в Аррlе Рау (аудіофайл розмови наявний в електронних матеріалах цієї справи суду першої інстанції).

Також, ОСОБА_1 звернулася по факту шахрайства в чат банку лише 18.08.2023 року о 20:01, тобто вже після проведення даних фінансових операцій (т.с. 1 а.с. 107).

Таким чином, враховуючи, що перекази грошових коштів з рахунків ОСОБА_1 відбулися внаслідок її необачної поведінки шляхом повідомлення третім особам індивідуальної облікової інформації, що призвело до незаконного використання такої інформації третіми особами шляхом отримання доступу до ініціювання платіжних операцій, ненадання позивачем належних та допустимих доказів на підтвердження порушення банком правил проведення розрахункових операцій в процесі переказу грошових коштів з її рахунків, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що у задоволенні позову позивача до Банку у цій справі необхідно відмовити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 в особі представника Заруднього І.В. є такими, що фактично дублюють доводи позову позивача у цій справі у суді першої інстанції, яким суд першої інстанції вже надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд. Ці доводи є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію позивача, яку вона та її представник вважають такою, що є єдино правильною та єдино можливою.

Суд першої інстанції на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному з`ясуванню обставин цієї справи. Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України. За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 81 ч. 6 ЦПК України). Підстави для звільнення від доказування позивача, передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні. Позивач та її представник не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування позову позивача у цій справі.

В силу вимог ст. 20 ч. 1 ЦК України право на захист особа здійснює у цій справі на свій розсуд. Проте, здійснюючи правосуддя, суд захищає права…фізичних осіб… у спосіб, визначений законом… (ст. 5 ч. 1 ЦПК України).

В силу вимог ст. 13 ч. 1 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог…В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (ст. 367 ч. 6 ЦПК України).

Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги сторони позивача.

Так, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасник справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Проте, докази, передбачені ст. 367 ч. ч. 2, 3 ЦПК України, у цій справі відсутні та зокрема стороною позивача апеляційному суду не надані.

Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення.

В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення.

Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 в особі представника Заруднього І.В. не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.

Крім цього, судом першої інстанції правильно, з додержанням вимог ст. ст. 133, 141 ч. ч. 1, 6 ЦПК України було вирішено питання про розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції, у вигляді судового збору (від сплати якого позивач була звільнена в силу вимог закону, та витрат позивача на професійну правничу допомогу.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі або ж його зміни.

Також, в силу вимог ст. 141 ч. ч. 1, 6 ЦПК України в разі відмови позивачу у задоволенні її вищезазначеної апеляційної скарги у цій справі, остання не має права на компенсацію за рахунок Банку будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Окрім цього, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 , як апелянт та споживач, була звільнена в силу вимог закону від сплати судового збору при подачі вищезазначеної апеляційної скарги у цій справі.

Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника Заруднього Ігоря Вікторовича залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10 липня 2024 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.

Повний текст постанови апеляційним судом складений 12.12.2024 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кочеткова І.В.Подліянова Г.С.