ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1350/24 Справа № 205/4384/22 Суддя у 1-й інстанції - Бізяєва Н. О. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Городничої В.С., Красвітної Т.П.,

при секретарі - Шавкун Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 16 жовтня 2023 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, Адміністрації Новокадацького району Дніпровської міської ради, Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради про зобов`язання забезпечення житлом, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2022 року ОСОБА_1 через свого представника звернувся до суду з позовом, пред`явленим до Дніпровської міської ради, Адміністрації Новокадацького району Дніпровської міської ради, уточненим під час розгляду справи, на предмет забезпечення його житлом, як інваліда війни 3 групи, у відповідності до пільг, встановлених законодавством України для ветеранів війни.

Зазначив, що має поранення, у зв`язку з участю у бойових діях, є учасником бойових дій у Афганістані та перебуває на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, складом сім`я 1 особа. З 1987 року працював у ДЗТО та був прийнятий на облік для отримання жилої площі за місцем роботи з 12 травня 1989 року. Відповідно до листа С/393 від 30 січня 1990 року 14/34 зазначено, що він перебуває в загальній черзі АДРЕСА_1 , тобто за одинадцять років черга майже не змінились, в загальній піднявся на 4, а пільговій взагалі ще й назад на 1 посунувся. З 07 жовтня 2004 року ТОВ "ВасильСпорт" є правоприємником усіх фінансових, договірних та майнових зобов`язань СП "ДЗТО". Список працівників ДЗТО, прийнятих на облік за місцем роботи для отримання житлової площі, затверджені рішенням Ленінської райради депутатів м.Дніпропетровська від 12 травня 1989 року №262/2, передані Ленінському райвиконкому у м.Дніпропетровськ у 2004 році. Однак виконком Ленінської районної у місті ради рішенням від 26 листопада 2004 року зарахував його на квартирний облік з датою зарахування від 26 листопада 2004 року заново за номером у списку загальної черги 2225 та за №754 до списку пільгової черги на одержання житла в першочерговому порядку по категорії учасник бойових дій в Афганістані, без врахування, що він перебував вже на обліку з 1989 року (повідомлення від 06 грудня 2004 року №259), чим грубо порушив його права, тим самим змінивши черговість у списках та через 15років у черзі поставили далеко назад. Відповідно письмових звернень, його черга постійно змінювалась, як вперед так і назад. Відповідно до списку пропозицій від 2012 рік забезпечення житлом воїнів-інтернаціоналістів він був №5, але до пропозиції квартири не ввійшов у зв`язку з датою постановки на квартирний облік з 2004 року. Відповідно до відповідей від 11 квітня 2014 року та 17 липня 2017 року він був першим у списку інвалідів 3 групи (листи Ш-6 від 11 квітня 2017 року Ш-6/4 від 17 липня 2017 року) на отримання квартири. 18 жовтня 2018 року його матір ОСОБА_2 у телефонному режимі спеціалістом департаменту житлового господарства Дніпропетровської міської ради було запрошено оглянути жиле приміщення за адресою АДРЕСА_2 . Проте, на встановлений час, коли вона з`явилась, фахівців не було, а в подальшому відмітили, що не зі сторони позивача не зявились у вищезазначений день. В той час позивач знаходився у лікарні та з`явитись не міг, про що представникам ДМР було відомо. Він особисто будь яких заяв про відмову від запропонованої квартири не писав. На звернення від 26 жовтня 2018 року Ш 691/7 повідомляють, що вільних жилих приміщень відповідної жилої площі в межах міста, які б відповідали встановленим санітарним і технічним вимогам, відсутні. Всі наступні відповіді 2019, 2020, 2021рр. містять тотожний зміст про відсутність відповідних жилих приміщень в межах міста. Разом з цим, позивач зазначає, що не завертався з заявами щодо надання субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на виплату грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для сімей учасників бойових дій на території інших держав, визначених в абзаці першому пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

На сьогодні він зареєстрований та мешкає по АДРЕСА_3 , у однокімнатній квартирі, житловою площею 19.4 кв. м. без комунальних зручностей, з пічним опаленням, яка належить СП ДЗТО відповідно до ордеру №46 виданого 22 травня 1990 року Будинок на дві квартири (барак), технічний стан будівлі не задовільний, в стінах є тріщині, підвищена вологість, частина будівлі в аварійному стані, навколо будинку немає подвір`я, та жодної огорожі, подальше проживання не можливе (акт обстеження від 28 квітня 2004 рік). Житла у приватній власності він не має, це єдине місце його помешкання, що і стало підставою для звернення з вимогами про зобов`язання відповідачів забезпечити його житлом, в саме: однокімнатною квартирою в межах міста, яка відповідає санітарним і технічним вимогам, та встановити дату зарахування його на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов від 12 травня 1989 року.

Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 16 жовтня 2023року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано відсутністю підстав для задоволення позову, оскільки у 1989 році позивача було зараховано на квартирний облік за місцем роботи, а у 2004 році зараховано на облік за місцем проживання. За п .42 Порядку, громадян, які перебувають на квартирному обліку на підприємстві, жилі приміщення надаються таким, де раніше настала черговість на їх одержання. Органи, що надали жилі приміщення, повідомляють про це за іншим місцем перебування громадян на обліку. Отже, список осіб, потребуючих поліпшення житлових умов за місцем роботи та список осіб, потребуючих поліпшення житлових умов за місцем проживання, де був зарахований позивач, це два окремі списки, тому вимога щодо зобов`язання забезпечити житлом є передчасною, оскільки забезпечення житлом здійснюється в порядку черговості, як пільгової, так і загальної, що не є однаковими, а, відтак, і не можна вважати дату зарахування на квартирний облік 12 травня 1989 року за місцем роботи позивача однаковою з датою зарахування на квартирний облік за місцем проживання.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що предметом позову є забезпечення позивача житлом, яке гарантує держава, проте, держава не виконала свої соціальні гарантії, які закріплені в законодавчих актах України, посилаючись на черговість та не враховуючи перебування в таких чергах на поліпшення житлових умов позивача 33 роки, замість встановлених двох років з дня взяття на квартирний облік ще у 1989 році, а не в 2004 році. Судом першої інстанції не взято до уваги, що відповідачами неналежно ведеться облікова справа відносно особи позивача, тобто, з порушенням положень закону.

09 квітня 2024 року Дніпровська міська рада подала відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість, оскільки суд правильно встановив характер спірних правовідносин, враховуючи, що позивач вже перебуває у виконкомі Дніпровської міської ради на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, згідно з рішенням виконкому Дніпровської міської ради від 22 червня 2021 року №665 Про затвердження списків осіб, що перебувають на обліку громадян, що потребують поліпшення житлових умов за №336, а тому, позивачем не доведено вчинення відповідачами порушень його житлових прав і вимоги носять передчасний характер, як це вірно встановлено судом.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду без змін, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно з п. 2 рішення виконкому Ленінської районної ради народних депутатів від 12 травня 1989 року № 262/2 позивача ОСОБА_1 включено до пільгового списку під №17 на отримання житлової площі (т. 1 а.с. 15-16).

22 травня 1990 року ОСОБА_1 на склад сім`ї з 2-х осіб отримав Ордер № НОМЕР_1 на квартиру, житловою площею 19,4 кв.м., за адресою: АДРЕСА_3 (т. 1 а.с. 27).

Облікова справа №3908 Виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів, розпочатої 26 листопада 2004 року, містить заяву ОСОБА_1 від 15 листопада 2004 року про включення у списки квартирного обліку для отримання благоустроєної квартири (т. 1 а.с. 232), на підставі якої, рішенням виконкому Ленінської районної у місті ради від 26 листопада 2004 року за № 1091, ОСОБА_1 , як учасника бойових дій в Афганістані, інваліда 3 гр. зараховано на квартирний облік і включено до позачергових списків на отримання житлової площі по категорії учасників бойових дій на території інших країн (т. 1 а.с. 231).

Згідно Посвідчення серії НОМЕР_2 , ОСОБА_1 є інвалідом 3 групи та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни (посвідчення безтермінове) (т. 1 а.с. 11).

Рішенням виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів від 12 травня 1989 року № 262/2 «Про затверджено сумісне рішення адміністрацій та профспілкових комітетів підприємств та організацій про взяття на квартирний облік» затверджено списки потребуючих поліпшення житлових умов, які надані у тому числі ДЗТО, викладені в протоколі від 21 лютого 1989 року №2 з правом першочергового отримання житла. У зазначеному протоколі значиться ОСОБА_1 за №67.

Рішенням Ленінської районної у місті ради від 26 листопада 2004 року №1091 ОСОБА_1 зі складом сім`ї 1 особа, за його заявою від 15 листопада 2004 року, зараховано на квартирний облік і включено до позачергових списків на отримання житлової площі по категорії учасників бойових дій на території інших країн з датою зарахування 26 листопада 2004 за номером 754 та загальним списком за номером 2255.

Тобто, судом першої інстанції вірно встановлено, що у 1989 році позивача було зараховано на квартирний облік за місцем роботи, а у 2004 році зараховано на облік за місцем проживання.

Згідно інформації, викладеної у листі ТОВ «Васіл Спорт» від серпня 2007 року, зазначено, що Списки працівників ДЗТО прийнятих на облік по місцю роботи для отримання жилої площі, затверджених Рішенням Ленінської райради депутатів у м. Дніпропетровську від 12 травня 1989 року, передані Ленінському райвиконкому у м. Дніпропетровську у 2004 році, однак, в ході розгляду справи судом неодноразово ставилось питання та було зобов`язано представника Дніпровської міської ради та Департаменту житловогогосподарства Дніпровської міської ради надати суду інформацію про передачу Списків працівників ДЗТО прийнятих на облік по місцю роботи, які відповідно листа передані Ленінському райвиконкому у м. Дніпропетровську, проте представником відповідачів було надано повідомлення про відсутність у них даної інформації, зазначаючи, що є тільки облікова справа відносно гр. ОСОБА_1 ..

Також суд першої інстанції зазначив, що посилання сторони позивача на лист №140 від 2007 року «Васіл Спорт» про передачу списку робітників ДЗТО прийнятих на облік по місцю роботи для отримання жилої площі, затверджених Рішенням Ленінської райради депутатів у м. Дніпропетровську від 12 травня 1989 року 262/2, які передані Ленінському виконкому м. Дніпропетровська у 2004 році, не може слугувати підтвердженням про існування у 2004 році ОСОБА_1 в таких списках, так як відповідні протоколи, акти щодо по іменних списків, які могли бути передані, в матеріалах справи відсутні.

Крім того, позивач підтвердив в судовому засіданні, що квартиру по АДРЕСА_3 він отримав вже після постановки його на облік за місцем роботи, а саме 22 травня 1990 року.

Згідно з п. 42 Правил Громадян, які перебувають на квартирному обліку на підприємстві, жилі приміщення надаються таким, де раніше настала черговість на їх одержання. Органи, що надали жилі приміщення, повідомляють про це за іншим місцем перебування громадян на обліку.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що список осіб, потребуючих поліпшення житлових умов за місцем роботи та список осіб, потребуючих поліпшення житлових умов за місцем проживання, де був зарахований ОСОБА_1 , це два окремі списки, а вимога щодо зобов`язання забезпечити його житлом є передчасною, оскільки забезпечення житлом здійснюється в порядку черговості та позивач не обґрунтував якими саме діями чи бездіяльністю відповідачі порушили його житлові права, з чим погоджується і колегія суддів.

Згідно з рішенням Дніпровської міської ради від 10 лютого 2021 року №6/3 «Про затвердження структури виконавчих органів ДМР, загальної чисельності працівників ДМР та її виконавчих органів», від 24 лютого 2021 року №82/4 «Про внесення змін до рішення міської ради від 21 грудня 2016 рокцу №33/17 «Про затвердження Положення про департамент житлового господарства ДМР», департаменту житлового господарства ДМР передано функції введення квартирного обліку та розподілу житлового фонду, що перебуває у комунальній власності Дніпровської міської територіальної громади.

Суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що ОСОБА_1 перебуває у виконавчому комітеті Дніпровської міської ради на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, згідно з рішенням виконавчого комітету Новокодацької районної у місті Дніпрі ради з 26 листопада 2004 року, як особа з інвалідністю внаслідок війни (ІІІ група), у списку громадян, які користуються правом позачергового одержання жилих приміщень, складом сімї 1 особа, а тому не можна вважати дату зарахування на квартирний облік 12 травня 1989 року за місцем рооботи позивача однаковою з датою зарахування за місцем проживання.

Колегія суддів повністю погоджується з встановленими фактичними обставинами справи, визначенням судом першої інстанції характеру спірних правовідносин із застосування норм матеріального права, які регулюють такі спірні правовідносини, виходячи з наступного.

Статтею 47 Конституції України встановлено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Частиною першою статті 9 ЖК Української РСР передбачено, що громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів.

Згідно з частиною першою статті 46 ЖК Української РСР передбачено надання жилого приміщення поза чергою: інвалідам Великої Вітчизняної Війни і прирівняним до них у встановленому порядку особам протягом двох років з дати прийняття рішення про включення їх до списку на позачергове одержання жилого приміщення, а з них інвалідам першої групи з числа учасників бойових дій на території інших держав - протягом року з визначенням переважного права інвалідів Великої Вітчизняної Війни і прирівняних до них у встановленому порядку осіб на одержання жилих приміщень перед всіма іншими категоріями позачерговиків; громадянам, житло яких внаслідок стихійного лиха стало непридатним для проживання; особам, направленим у порядку розподілу на роботу в іншу місцевість; дітям-сиротам та дітям, позбавленим батьківського піклування, після завершення терміну перебування у сім`ї опікуна чи піклувальника, прийомній сім`ї, дитячому будинку сімейного типу, закладах для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також особам з їх числа у разі відсутності житла або неможливості повернення займаного раніше жилого приміщення в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України; громадянам, незаконно засудженим і згодом реабілітованим, у разі неможливості повернення займаного раніше жилого приміщення; дітям-інвалідам з числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, які проживають у сім`ях піклувальників, прийомних сім`ях, дитячих будинках сімейного типу, державних або інших соціальних установах, після досягнення повноліття, у разі якщо за висновком медико-соціальної експертизи вони можуть здійснювати самообслуговування і вести самостійний спосіб життя; сім`ям, які мають п`ятьох і більше дітей, та у разі народження у однієї жінки одночасно трьох і більше дітей; особам, обраним на виборну посаду, коли це зв`язано з переїздом в іншу місцевість; членам сім`ї народного депутата України у разі його смерті в період виконання депутатських обов`язків у Верховній Раді України на постійній основі; працівникам протитуберкульозних закладів у разі виникнення професійного захворювання на туберкульоз.

Частиною другою статті 46 ЖК Української РСР визначено, що поза чергою жиле приміщення може надаватися також в інших випадках, передбачених законодавством.

Пунктом 14 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» встановлено, що учасники бойових дій мають право на першочергове забезпечення жилою площею осіб, які потребують поліпшення житлових умов.

Учасники бойових дій, які дістали поранення, контузію або каліцтво під час участі в бойових діях чи при виконанні обов`язків військової служби, забезпечуються жилою площею, у тому числі за рахунок жилої площі, що передається міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями у розпорядження місцевих рад та державних адміністрацій, - протягом двох років з дня взяття на квартирний облік.

Порядок надання жилих приміщень громадянам, які перебувають на квартирному обліку, врегульовано Правилами обліку громадян, потребуючих покращення житлових умов, та надання їм жилих приміщень, затвердженими постановою Ради Міністрів УРСР та Української республіканської ради професіональних союзів № 470 від 11 грудня 1984 року, відповідно до пункту 23 яких громадяни, взяті на квартирний облік, вносяться до книги обліку осіб, які перебувають у черзі на одержання жилих приміщень. З числа вказаних громадян складаються списки осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень.

Відповідно до підпункту 1 пункту 39 зазначених Правил жилі приміщення надаються в порядку загальної черги, за винятком осіб, маючих право першочергового отримання цих приміщень.

Підпунктом 3 пункту 38 Правил встановлено, що черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття осіб, які потребують поліпшення житлових умов, на облік (включенням до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень).

Отже, забезпечення житлом таких осіб можливе лише згідно з існуючою черговістю з урахуванням часу взяття на облік та у порядку, передбаченому законодавством.

Іншого порядку, ніж дата взяття на облік у формуванні черговості забезпечення житлом осіб, які користуються певним правом (мають однакові пільги) в черговості одержання таких приміщень діючим законодавством не встановлено.

Колегія суддів наголошує, що, відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції правильно виходив із того, що позивач має право на першочергове отримання житла, проте забезпечення позивача житлом можливе лише згідно з існуючою черговістю з урахуванням часу взяття на облік та у порядку, передбаченому законодавством. Позивачем не надано суду доказів наявності переважного права на отримання житла, відмінного від інших осіб, які за часом взяття на облік у цьому списку передують позивачу. Позивач має право на забезпечення житлом лише за умови надходження його черги на отримання житла. Враховуючи, що попереду позивача у черзі знаходиться значна кількість осіб, які потребують поліпшення житлових умов, порушення черговості є порушенням норм чинного законодавства та прав цих осіб, а отже правові підстави для задоволення позову відсутні.

Таких же висновків дійшов Верховний Суд у схожих за змістом правовідносинах у постановах від 12 березня 2018 року у справі № 676/1707/17-ц (провадження № 61-3775св18), від 30 січня 2020 року у справі № 335/3599/18 (провадження № 61-11670св19), від 24 лютого 2020 року у справі № 725/3605/19 (провадження № 61-575св20), від 03 квітня 2020 року у справа № 344/8248/17-ц (провадження № 61-40928св18), від 22 травня 2020 року у справі № 522/16805/17 (провадження № 61-37786св18), від 28 січня 2021 року у справі № 328/1568/19 (провадження № 61-9805св20) та від 29 березня 2022 року у справі №279/931/21 (провадження №61-790св22).

Колегія суддів, виходячи з вищенаведеного, доводи скаржника не може взяти до уваги, оскільки такі доводи не спростовують правомірних висновків суду першої інстанції та встановлених судом фактичних обставин, враховуючи, що нових обставин та письмових доказів скаржник не надав, які б не були досліджені судом першої інстанції та яким не було б надано належної правової оцінки.

Крім того, колегія суддів відзначає, що обґрунтування апеляційної скарги фактично зводяться до оскарження позивачем бездіяльності органу місцевого самоврядування, до повноважень якого входить функція ведення квартирного обліку та розподілу житлового фонду, що перебуває у комунальній власності Дніпровської міської територіальної громади, однак такі вимоги загальним судом не розглядаються, а належать до юрисдикції адміністративних судів, які розглядають позовні вимог в порядку КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.

Тобто саме заявник в справах окремого провадження зобов`язаний надати суду докази, за якими він просить встановити юридичний факт.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, з огляду на встановлені обставини справи, колегія суддів повністю погоджується з висновком суду першої інстанції про передчасність позову ОСОБА_1 , а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування правильного по суті рішення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що вказане рішення є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі норм матеріального та процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 16 жовтня 2023 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

Т.П. Красвітна