Житомирський апеляційний суд
Справа №2-4862/10 Головуючий у 1-й інст. Пилипюк Л. М.
Категорія 39 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді: Талько О.Б.,

суддів: Шевчук А.М., Коломієць О.С.,

за участю секретаря Антоневської В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 2-4862/10 за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність в.о. начальника Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Миколи Корнєєва, заінтересована особа - ОСОБА_2 , за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 6 серпня 2024 року, постановлену під головуванням судді Пилипюк Л.М.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, в якій зазначив, що у провадженні Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ) перебуває зведене виконавче провадження про стягнення із ОСОБА_2 на користь фізичних осіб грошових коштів. Заявник вказує, що був одним із стягувачів у вказаному виконавчому провадженні.

В межах виконавчого провадження був накладений арешт на належну боржнику 1/2 частину автомобіля MAZDA 3, 2007 року випуску,номерний знак НОМЕР_1 . Ця частина автомобіля була передана йому в рахунок погашення боргу в розмірі 64957 грн. на підставі постанови старшого державного виконавця Сладь Т.П. від 17 грудня 2021 року та акта передачі, складеного цього ж дня.

4 серпня 2022 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з повним виконанням рішення суду. При цьому, була врахована та обставина, що він отримав у власність майно боржника на суму 64957 грн, тобто 1/2 частину вказаного транспортного засобу.

Проте, постановою Житомирського апеляційного суду від 20 лютого 2024 року скасовано вказані постанову державного виконавця та акт від 17 грудня 2021 року.

Таким чином, заборгованість ОСОБА_2 досі не погашена, однак після скасування судом постанови державного виконавця про передачу майна стугувачеві та відповідного акта, виконавче провадження не відновлене.

Заявник вказує, що 21 лютого 2024 року він звернувся до начальника Відділу ДВС з проханням скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження.

29 лютого 2024 року начальник Відділу ДВС письмово повідомив про відсутність підстав для скасування вказаної постанови, оскільки не надано доказів виконання постанови апеляційного суду щодо повернення вказаного автомобіля стягувачу.

Оскільки така бездіяльність не узгоджується з вимогами законодавства та порушує його права як стягувача у вказаному виконавчому провадженні, ОСОБА_1 просив визнати неправомірною бездіяльність в.о. начальника Відділу примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністертва юстиції ( м. Київ) Миколи Корнєєва, яка полягає у невжитті ним заходів щодо відновлення виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №2-4862/10 від 22 грудня 2010 року, виданого Корольовським районним судом м. Житомира.

Також просив зобов`язати в.о. начальника Відділу примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністертва юстиції ( м. Київ) Миколу Корнєєва поновити його порушене право шляхом вжиття передбачених законом заходів щодо відновлення вказаного виконавчого провадження.

Ухвалою судді Корольовського районного суду м. Житомира від 2 серпня 2024 року скаргу залишено без руху з тих підстав, що вона не містить відомостей про наявність/відсутність електронного кабінету в особи, дії якої оскаржуються, та боржника. Крім того, у скарзі не зазначено РНОКПП боржника, відомі засоби зв`язку з особою, дії якої оскаржуються. Також не надано доказів надіслання до електронного кабінету ВДВС матеріалів скарги, які подані до суду.

Окрім того, суд зазначив, що ОСОБА_1 звернувся зі скаргою 31 липня 2024 року. Зміст скарги свідчить про те, що заявник міг дізнатися про порушення своїх прав з дати отримання відповіді посадової особи ДВС. Однак, він не повідомляє, коли саме та якими засобами зв`язку він отримав вказану відповідь. Таким чином, з метою виконання вимог статті 449 ЦПК України та дослідження питання щодо дотримання ОСОБА_1 строків звернення до суду з даною скаргою, завнику запропоновано надати докази, що підтверджують дату та спосіб отримання ним вказаної письмової відповіді.

Вказані недоліки ОСОБА_1 повинен був усунути протягом п`яти днів з дня вручення йому копії цієї ухвали.

5 серпня 2024 року заявник подав до суду завяву про усунення недоліків, в якій зазначив про те, що боржник не має електронного кабінету, засоби зв`язку з боржником та суб`єктом оскарження йому не відомі. Окрім того, вказав РНОКПП боржника та зауважив, що відсутні підстави надсилати до електронного кабінету ВДВС матеріали скарги.

Також звернув увагу на ту обставину, що порушення його прав є триваючим, оскільки бездіяльність начальника ВДВС продовжується й рішення суду про стягнення на його користь коштів не виконане. Таким чином, вважає, що ним не пропущений строк звернення до суду з даною скаргою.

Ухвалою судді Корольовського районного суду м. Житомира від 6 серпня 2024 року скаргу ОСОБА_1 залишено без розгляду та повернуто заявнику.

При вирішенні даного питання суд виходив з того, що скаржник був обізнаний про порушення своїх прав з дати отримання відповіді органу ДВС від 29 лютого 2024 року щодо відмови скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження. При цьому, заявник не повідомив, коли саме та якими засобами зв`язку він отримав цю відповідь, відтак десятиденний строк звернення до суду зі скаргою слід відраховувати з 29 лютого 2024 року.

Суд також зазначив, що відхиляє доводи заявника про триваючий характер порушення його прав, оскільки він звернувся з відповідною заявою до органу ДВС та отримав відповідь на своє звернення, отже десятиденний строк на подання скарги відраховується з наступного дня після фактичної обізнаності особи про порушення її прав.

Таким чином, суд зазначив, що заявником пропущений строк звернення до суду з даною скаргою.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що як на момент отримання відповіді начальника ВДВС, так на час звернення до суду із цією скаргою, та й на даний час рішення суду про стягнення з боржника на його користь коштів не виконане, вказане виконавче провадження не відновлене, тобто протиправна бездіяльність начальника ВДВС продовжується.

Таким чином, вважає, що порушення ( бездіяльність), яке він оскаржує, є триваючим, й, відповідно, строк звернення до суду з даною скаргою ним не пропущений.

Наголошує на тому, що не оскаржує відповідь начальника ВДВС, а оскаржує саме його бездіяльність.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 зазначає, що заявником пропущений строк звернення до суду з даною скаргою, відтак суд першої інстанції дійшов вірного висновку про залишення скарги без розгляду та її повернення.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважаюь, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Правилами статті 449 ЦПК України передбачено, що скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Положення наведених статей дають підстави длявисновку, що до суду можуть бути оскаржені не тільки дії виконавця, а й бездіяльність.

Бездіяльність, на відміну від дії, має триваючий характер та існує до часу початку дій, які свідчать про припинення бездіяльності. Триваюче правопорушення передбачає перебування у стані безперервного тривалого невчинення особою певних дій ( бездіяльності), у зв`язку із чим неправомірна бездіяльність може бути оскаржена впродовж усього часу її перебігу.

Отже, зміст скарги ОСОБА_1 свідчить про те, що він вважає протиправною бездіяльність в.о. начальника Відділу примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ), яка полягає у невжитті ним заходів щодо відновлення виконавчого провадження після скасування судом постанови державного виконавця про передачу майна боржника стягувачу , а також скасування відповідного акта.

Зважаючи на те, що предметом скарги є оскарження саме бездіяльності посадової особи органу ДВС, а не рішення про відмову скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження, про що зазначено у відповіді начальника ДВС від 29 лютого 2024 року, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеною скаргою поза межами процесуального строку, передбаченого статтею 449 ЦПК України.

Таким чином, ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 259,268,367,368,374,379,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 6 серпня 2024 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді :