Справа № 214/8843/23
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

29 жовтня 2024 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді Чернової Н.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Нестеренко К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу № 214/8843/23 за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Очкур Кристина Іванівна, до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на повнолітню дочку, яка продовжує навчання,-

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Очкур К.І., діючи в інтересах ОСОБА_1 , 13.11.2023 року звернулася до суду із позовною заявою, в якій просить суд стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку, щомісячно, починаючи стягнення з дати звернення до суду із даним позовом і до досягнення ОСОБА_3 23-річного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що 14.01.2005 року між ОСОБА_2 (далі відповідач) та ОСОБА_1 (далі позивач) зареєстровано шлюб. Від шлюбних відносин сторони мають дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після початку повномасштабного вторгнення в Україну вона позивач разом із дочкою виїхали до Польщі, де на даним момент проживають та знаходяться під тимчасовим захистом. Дочка сторін вступила в Польщі до Гданського Технічного університету. Оскільки форма навчання денна, Поліна працювати не має можливості. Позивач утримувала дитину в Польщі до вступу до університету та утримує на даний момент самостійно. Зазначає, що виконувати повністю всі обов`язки по утриманню дочки в чужій країні досить складно, враховуючи, що є батько, який також має утримувати дитину. Відповідач до досягнення дитиною 18-ти років надавав допомогу добровільно, однак після того, як дочці виповнилося 18 років припинив допомагати, хоча йому відомо про навчання, і у добровільному порядку надавати матеріальну допомогу на утриманні дочки відмовляється. Позивач намагалась провести з відповідачем бесіду щодо допомоги дитині під час навчання, на що отримала відповідь, що відповідач не збирається сплачувати аліменти. Він вимагає приїзду позивача в Україну для оформлення розірвання шлюбу між ними, і тоді перерахує на банківську карту дочки матеріальну допомогу. Також зауважила, що відповідач інших осіб на утриманні не має, аліменти нікому не сплачує. У зв`язку з вищевикладеним, позивач вимушена звернутись до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 24.11.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін) (а.с.36-38).

11 січня 2023 року від відповідача через модуль підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він зазначив, що він ніколи не ухилявся від свого обов`язку щодо утримання спільної з позивачем дитини. У них з дочкою завжди гарні батьківські стосунки, він постійно з нею на зв`язку, не дивлячись на те, що він зараз проходить службу в ЗС України та захищає державу від російських загарбників. Він майже щомісяця направляв кошти на утримання дочки на її потреби, які їй були необхідні. З боку дочки ніяких заперечень та вимог стосовно її матеріального забезпечення ніколи не було. Коли надсилав по 10 000-15 000 грн., дочка говорила, що це їй забагато, навчання в неї безкоштовне. Крім того, у 2016 році він подарував дочці трикімнатну квартиру, загальною площею 62, 27 кв. м., розташовану в АДРЕСА_1 . На момент дарування нерухомого майна вони з позивачем дійшли згоди, що починаючи з грудня 2016 року позивач зобов`язалася самостійно утримувати дочку і відмовляється від стягнення аліментів з відповідача. Угода не була нотаріально оформлена, було лише добровільне зобов`язання позивача. Однак він добровільно з 2018 року по теперішній час сплачував кошти особисто дитині, не вважаючи це за аліменти. Зауважує, що він з 2020 року знаходиться у цивільному шлюбі з ОСОБА_4 , вони разом ведуть спільне господарство, а також утримують ще одну дитину ОСОБА_5 , 2007 року народження. ОСОБА_5 навчається закордоном у технікумі в м. Опатув, республіка Польща, потребує матеріальної допомоги, оскільки не працює, не отримує жодних стипендій, проживає у гуртожитку та харчується на платній основі. Також на його утриманні матір ОСОБА_6 , 1943 року народження, яка є пенсіонеркою. Він неодноразово пропонував позивачу добровільно розірвати шлюб, через органи РАГСу, однак позивач відмовила та навпаки почала шантажувати його дитиною, і як наслідок подала цей позов. Твердження позивача про те, що між ним і позивачем не досягнуто угоди про сплату аліментів в добровільному порядку вважає неправдивим та умисним введенням суду в оману, адже він ніколи не ухилявся від виховання та утримання своєї дитини. Вважає, що позивач налаштовує дитину негативно проти нього, пригнічує її настрій, адже Поліна вже повнолітня та самостійно може приймати відповідні рішення. Так, йому відомо, що ОСОБА_7 дійсно навчається в Польщі. Вважає, що доказів щодо необхідних коштів для навчання дочки позивачем не надано, з матеріалів позовної заяви взагалі невідомо потреби дочки для навчання та проживання в іншій країні. Протягом всього часу, коли дочка з позивачем виїхала за межі України, жодного разу від Поліни він не отримував ніяких вимог стосовно матеріального забезпечення як її, так і дружини, навпаки, дочка казала, що їй всього вистачає. Вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, в обґрунтування заявлених позовних вимог, і він в добровільному порядку готовий допомагати своїй дитині, в тому числі коштами, які необхідні їй в повному обсязі. У зв`язку з вищевикладеним, просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Проте зауважує, що доцільним буде стягнення з нього на користь доньки аліменти у розмірі 1/6 частини від його заробітку. Вважає, що саме такий розмір стягнення аліментів буде доцільним та не буде суперечити чинному законодавству з огляду на те, що все своє нерухоме майно він подарував доньці.

09 лютого 2024 року від відповідача через модуль підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» до суду надійшли доповнення до відзиву, в яких він просив закрити провадження у справі. Свою позицію мотивував тим, що ОСОБА_1 не доводить належними та достатніми доказами, що повнолітня ОСОБА_8 проживає разом з нею. На скільки йому відомо, навпаки, ОСОБА_1 перебуває на утриманні ОСОБА_9 та проживає разом з нею.

12.02.2024 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, я якому вона зазначила, що відповідач надав квитанції і вказав, що він майже щомісяця направляв кошти Поліні. Перекази у розмірі 10 000 15 000 грн., то були суми, щоб жити не один місяць. Дочка питала, чого так багато грошей, щоб зрозуміти, на скільки місяців батько прислав коштів, бо ніколи не вказував призначення переводу. В серпні 2023 року відповідач надіслав 5000 грн., це був подарунок Поліні на день народження (18 років), у вересні грошей не було. З вересня по грудень 2023 року відповідач не спілкувався з донькою. Три місяці не надсилав кошти на проживання. У зв`язку з цим вона вирішила звернутися до адвокатів щодо звернення до суду із даним позовом. У 2016 році відповідач подарував Поліні квартиру за адресою: в АДРЕСА_2 . Однак мови не йшлося про те, що позивач зобов`язується самостійно утримувати дочку. Жодних домовленостей про відмову від аліментів не було. Вважає твердження відповідача про те, що з 2018 року він за власним бажанням виплачує Поліні кошти не відповідає дійсності, оскільки з 2018 року відповідач знаходиться на заробітках у Хорватії і відмовляється надавати кошти на проживання. Зазначає, що вона вимушена була звертатися за допомогою до свекрухи та сестри відповідача, оскільки аліментів від нього вона не отримувала. Крім того зазначає, що відповідач не надав доказів, що утримує свою матір. Їй відомо, що матір відповідача, ОСОБА_6 має немаленьку пенсію, з якої активно допомагає своїм дітям і онукам (Поліні в тому числі, кожного місяця висилає 500 грн.). Крім того зазначає, що вона працює опікункою в дитячому садочку на мінімальній ставці, максимальний розмір її заробітної плати 2 764 злотих. Кошти, вона надсилає Поліні на карту польського банку, невеликі кошти також надсилала на карту ПриватБанк Поліни, крім того вона купувала одяг, взуття, тощо. Звернення до суду обумовлене тим, щоб не принижуватись, не просити у відповідача кошти, бо сьогодні він добровільно сплачує аліменти, а завтра ні.

13.02.2024 року від відповідача через модуль підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» до суду надійшли доповнення до відзиву, аналогічні 09.02.2024 року.

10.04.2024 року від відповідача через модуль підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» до суду надійшло заперечення, аналогічне відзиву від 11.01.2024 року, в якому він просив відмовити у задоволенні позову.

15.07.2024 року від третьої особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 до суду надійшли письмові пояснення, в яких вона зазначила, що батько не надавав кошти на її утримання три місяці (липень, серпень, вересень 2023 року), що передували прийняттю їх з матір`ю рішення про звернення до суду із даним позовом. Тільки в серпні 2023 року батько подарував їй на 18-річчя 5000 грн. На той час, оскільки були канікули, вона не проживавала в гуртожитку, а жила з матір`ю. На початку вересня матір зателефонувала батьку з приводу, чи буде він допомагати утримувати їх спільну дочку. На що батько надав відповідь, яку чула вона: «Я відкриваю рахунок і кладу туди гроші, ми розлучаємось, Поліна приїжджає в Україну і отримує кошти». Це було підставою для звернення до суду із даним позовом. Порадившись з матір`ю, вони прийняли рішення про те, що більш доцільним є подання позову саме від неї, щоб не відволікати мене від навчання. Зазначає, що батьки давно конфліктують між собою та не знаходять спільної мови, що її дуже засмучує. Водночас, у неї відсутні підстави не довіряти своїй матері, оскільки з її сторони вона ніколи не спостерігала фінансових маніпуляцій відносно неї. Що стосується батька, то подібної довіри до нього вона не має, про що говорила і йому. Батько запитував її: «Як краще? Надсилати гроші на карту чи сплачувати аліменти? Вона відповідала, що краще аліменти, бо вважає, що рішення дасть їй впевненість в тому, що вона буде отримувати постійну підтримку, незалежно від настрою та конфліктних ситуацій між батьком та матір`ю. Коли вона вступила до ВНЗ, то подала заявку до гуртожитку. На час навчання їй виділили кімнату, і кожен раз в травні вона подає заяву на признання місця, і тільки в серпні отримує рішення комісії щодо проживання. Це не гарантоване житло. На даний час її місце проживання ОСОБА_10 , АДРЕСА_3 , разом з матір`ю, це житло надав їм ужонд. На сьогоднішній день вона має право безкоштовно навчатись до кінця червня 2024 року. В червні очікуються зміни в Уставі Спецзакону, Польща намагається скоротити витрати на біженців, поки не відомо, що буде далі. Кожного місяця матір надсилає на ї карту 600 злотих (на гуртожиток, проїзди, мобільний зв`язок, перераховує кошти на ліки, послуги дантиста, тощо). Батько також кожного місяця пересилає 5000-8000 грн. Ці кошти вона витрачає на їжу, засоби гігієни, побутову хімію. Через складнощі з навчанням на іноземній мові, працювати на даний не має змоги. У батька гроші не просить, бо в нього труднощі, нова сім`я. Не бажання батька брати участь у її утриманні поки вона навчається, обумовлена тим, що у нього нова родина. Вважає це не справедливим по відношенню до неї. Вважає, що без участі батька продовження навчання є вкрай проблематичним. Вищезазначені обставини змушують її просити суд зобов`язати батька брати участь у її утриманні після повноліття у зв`язку із продовженням навчання, оскільки здобуття освіти дасть їй надію на те, що вона зможе самостійно забезпечувати всі свої базові життєві потреби.

Сторони в судове засідання не з`явилися, надали заяви, кожен окремо, про розгляд справи за їх відсутності.

Представник позивача позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх.

Відповідач просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши та оцінивши наявні у справі письмові докази щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності, надавши їм оцінку в сукупності, дійшов до такого висновку.

Судом встановлено, що 14 січня 2005 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений шлюб, який зареєстрований Саксаганським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №5, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.6).

Від шлюбу сторони мають спільну дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого повторно 08.10.2016 року Саксаганським районним у м. Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №772 (а.с. 5).

Згідно з довідкою про прийняття іноземця на денну форму навчання, складеною та підписаною 09.08.2022 року ректором відділу освіти, професором навчального закладу Марк Джіда та перекладеною перекладачем координатором Інформаційного пункту для громадян Україна міської ради м. Владиславово ОСОБА_11 , встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 прийнята на навчання терміном з 01.10.2022 року до 28.02.2026 року на напрямок: Транспорт та логістика 1 ступеня Інженерія, стаціонарне навчання, 2022/2023 зимовий, на безоплатній основі за перший семестр. Денна форма навчання розпочинається з 01.10.2022 року. Вартість за 7 семестрів навчання становить 31 500 злотий (а.с. 9-11).

Довідками, складеними та підписаними 14.05.2024 року спеціалістом відділу Адміністративних послуг Міської Ради у Владиславово Шибілцькою Ю.І. підтверджується, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з березня 2022 року і по цей час проживають в одному з об`єктів для громадян України, які втікають від війни за адресою: АДРЕСА_4 (а.с. 248-249).

Судом розглядом встановлено, що відповідач матеріальної допомоги на утримання дочки у добровільному порядку не надає. Таким чином, судом встановлено, що домовленості про добровільну сплату аліментів на утримання дочки між сторонами не досягнуто, що є свідченням наявності між сторонами спору.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст.ст.199, 200, 201 СК України).

Відповідно до ст.198 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть надавати таку матеріальну допомогу.

Як слідує з ч.1 ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення 23-х років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Приписами ч.3 ст.199 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Із системного аналізу положень ст.199 СК України слідує, що істотними правовими передумовами для виникнення у батька (матері) обов`язку по утриманню повнолітніх сина (доньки) є сукупність таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання за будь-якою із форм; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі з боку батьків; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). На цьому також акцентована увага в п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» та Верховним Судом у постанові від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17.

Таким чином, стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Згідно зі ст.200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 СК України. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Верховний Суд в постанові від 13 квітня 2021 року по справі № 308/4214/18 при вирішенні спору про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, зауважив про дію рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Також при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

При вирішенні спору, суд враховує, що ОСОБА_3 є повнолітньою, навчається за денною формою здобуття освіти, що унеможливлює її трудову діяльність поза часом навчання, і те, що батьки мають змогу утримувати її в період навчання, оскільки обоє є працездатними особами. Предмет спірних правовідносин направлений в першу чергу на забезпечення інтересів повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, оскільки обов`язок по її утриманню покладається на обох батьків. Відомості про наявність у неї інших джерел доходів відсутні.

У відповідності до п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, при чому обов`язком особистим, індивідуальним, який не залежить від віку батьків.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Посилання відповідача на те, що він утримує свою непрацездатну матір не заслуговують на увагу суду, оскільки вони не підтверджені належними доказами.

Визначаючи період, в межах якого слід здійснювати стягнення аліментів, суд виходить з вимог ч.1 ст.191, ч.1 ст.199 СК України, які в сукупності встановлюють, що аліменти на повнолітніх сина/доньку, які продовжують навчання, присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову та стягуються до досягнення 23-х років, але не більше, ніж до припинення навчання.

Аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, дослідивши зібрані у справі докази, враховуючи матеріальне становище позивача, яка працює, однак її заробітної плати не вистачає на утримання повнолітньої дочки, матеріальне становище третьої особи, яка навчається на денній формі навчання та не працює, а також матеріальне становища платника аліментів, який є працездатною особою, аліментів на утримання інших осіб не сплачує, суд приходить до висновку про обґрунтованість пред`явлених позивачем вимог та необхідність їх задоволення в повному обсязі із стягуванням з відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , аліменти на утримання їх повнолітньої дочки, яка продовжує навчання - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, починаючи стягнення з 13 листопада 2023 року та до досягнення нею 23-річного віку, але не більше ніж до закінчення навчання. На переконання суду, стягнення аліментів в такому розмірі відповідатиме потребам ОСОБА_3 у допомозі батька та можливостям останнього надавати таку допомогу, засадам розумності, справедливості та співмірності. Будь-яких доказів, які б дозволяли прийти до висновку про необхідність стягувати аліменти в іншому розмірі чи взагалі відмовити у їх стягненні, суду не надано та в ході судового розгляду не встановлено.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Оскільки дане рішення ухвалюється на користь позивача, яка на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України судовий збір в розмірі 1073 грн. 60 коп. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави до спеціального фонду Державного бюджету України.

У порядку п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 95, 133, 141, ч.2 ст.247, 258-259, 263-265, 273, 274, 277, 279, 280-284, 287, 354, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Очкур Кристина Іванівна, до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на повнолітню дочку, яка продовжує навчання задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , аліменти на утримання їх повнолітньої дочки, яка продовжує навчання - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, починаючи стягнення з 13 листопада 2023 року та до досягнення нею 23-річного віку, але не більше ніж до закінчення навчання.

Стягнути з ОСОБА_2 , в дохід держави судовий збір в розмірі 1073 грн. 60 коп.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дати його складання шляхом подання апеляційної скарги. Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторін:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 .

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 .

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 .

Рішення суду складено та підписано 29 жовтня 2024 року

Суддя Н.В. Чернова