Номер провадження: 22-ц/813/3640/24
Справа № 522/9290/21
Головуючий у першій інстанції Науменко А. В.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.10.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.,

суддів колегії: Громіка Р.Д., Дришлюка А.І.,

переглянув у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , який діє в інтересах недієздатної ОСОБА_2 , на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2023 року про повернення заяви про забезпечення доказів по справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_3 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , заінтересована особа: орган опіки та піклування в особі Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання фізичної особи ОСОБА_2 недієздатною, встановлення над нею опіки і призначення батьків опікунами, -

В С Т А Н О В И В:

25 травня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визнання фізичної особи ОСОБА_2 недієздатною, встановлення над нею опіки і призначення батьків опікунами, заінтересована особа: ОСОБА_3 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , заінтересована особа: орган опіки та піклування в особі Приморської районної адміністрації Одеської міської ради.

В обґрунтування заяви зазначено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є інвалідом дитинства. Батько ОСОБА_1 та мати ОСОБА_3 проживають разом з донькою ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11 січня 2022 року заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_3 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , заінтересована особа: орган опіки та піклування в особі Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання фізичної особи ОСОБА_2 недієздатною, встановлення над нею опіки і призначення батьків опікунами, задоволено.

Визнано ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 - недієздатною особою.

Встановлено опіку над ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , і призначити її опікунами батька ОСОБА_1 та мати ОСОБА_3 .

Строк дії рішення суду визначено на 2 (два) роки. Клопотання про продовження строку дії рішення про визнання особи недієздатною має право подати опікун, представник органу опіки та піклування не пізніше ніж за 15 днів до закінчення строку, визначеного ч. 6 ст. 300 ЦПК України.

04 грудня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення доказів, шляхом призначення судово-психіатричної експертизи.

В обґрунтування заяви вказує, що рішенням Приморського районного суду від 11 січня 2022 року по даній справі ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнано недієздатною особою. Опікунами встановлено її батьків ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .. Однак, строк дії рішення суду визначено на 2 (два) роки.

Заявник вказує, що буде звертатися до суду з клопотанням про продовження строку дії рішення Приморського районного суду м. Одеси по справі від 11 січня 2022 року про визнання особи недієздатною та призначення опікуна. Посилається на норми ст. 300 ЦПК України, та зазначає, що висновок судово-психіатричної експертизи є обов`язковим документом, який повинен міститися у клопотанні про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною, тому звернувся до суду із даною заявою.

Ухвалою Приморського районного суду від 20 грудня 2023 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення доказів, шляхом призначення судово-психіатричної експертизи в цивільній справі повернуто заявнику.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_1 звернулось до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Приморського районного суду від 20 грудня 2023 року та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду його заяви про забезпечення доказів, шляхом призначення судово-психіатричної експертизи, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Вказані особливості встановлюються у ст. 369 ЦПК України, а саме відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37- 40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Предметом оскарження є ухвала суду про повернення заяви заявникові (п. 6 ст. 353 ЦПК України).

Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З урахуванням вищевикладеного та положень ч. 1 ст. 368, ч. 2 ст. 369 ЦПК України, розгляд апеляційної скарги здійснено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, за наступних підстав.

У статті 2 ЦПК України вказано, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За змістом статей 12 та 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 1 та 2 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення доказів, шляхом призначення судово-психіатричної експертизи, вказуючи, що має намір звернутись до суду із клопотанням про продовження строку дії рішення Приморського районного суду м. Одеси по справі від 11 січня 2022 року про визнання особи недієздатною та призначення опікуна, а висновок судово-психіатричної експертизи є обов`язковим документом, який повинен міститися у клопотанні про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною.

Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом. Заява про забезпечення доказів може бути подана до суду як до, так і після подання позовної заяви.

Отже, забезпечення доказів це вжиття судом заходів, направлених на закріплення і збереження доказів. Підставою забезпечення доказів є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення доказів може утруднити чи зробити неможливим збирання чи подання доказів або засіб доказування може бути втрачений.

Аналіз норм права, що регулюють порядок вирішення вказаного питання, дає можливість зробити висновок про те, що задовольняючи заяву про забезпечення доказів, суд має пересвідчитися в тому, що у особи, яка бере участь у справі, є складнощі в отриманні документів, тобто об`єктивної неможливості одержання та подання доказового матеріалу до суду особисто, через обставини, які перешкоджають такому поданню. Ці складнощі можуть мати юридичний та фактичний характер. Складнощі юридичного характеру полягають в тому, що на заваді одержанню та поданню доказу є норма закону забороняючого характеру, яка обмежує доступ особи до потрібної доказової інформації. Фактичні складнощі в одержанні доказів мають місце, коли, незважаючи на вжиті особою заходи, потрібний їй доказ одержати не вдалося.

Така позиція викладена Верховним Судом в ухвалі від 02 травня 2019 року у справі №3д/9901/2/19 при вирішенні питання про забезпечення доказів.

Відповідно до ст. 298 ЦПК України суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу.

Згідно ч. 1 ст. 104 ЦПК України про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи.

Предметом доказування в даній категорії справ є: наявність хронічного, стійкого психічного розладу; факти, що підтверджують, що громадянин не може розуміти значення своїх дій та керувати ними; причинний зв`язок між психічним розладом і тим, що громадянин не здатний усвідомлювати значення своїх дій керувати ними; досягнення встановленого законом віку громадянином, відносно якого ставиться питання про визначення його недієздатним; інші обставини; висновок судово-психіатричної експертизи; довідки з медичної установи; довідки про постановку на облік у психіатричній установі; виписка з історії хвороби.

Положеннями ст. 116 ЦПК України, встановлені підстави та порядок забезпечення доказів. Так, згідно вказаної статті, суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.

Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів.

Заява про забезпечення доказів може бути подана до суду як до, так і після подання позовної заяви.

Вимоги, що ставляться до форми та змісту заяви про забезпечення доказів, визначені положеннями статті 117 ЦПК України.

Відповідно до пунктів чотири-п`ять частини першої статті 117 ЦПК України у заяві про забезпечення доказів зазначається: докази, забезпечення яких є необхідним, а також обставини, для доказування яких вони необхідні; обґрунтування необхідності забезпечення доказів.

Частиною першою статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

За змістом наведених норм обов`язковою умовою для вжиття судом заходів щодо забезпечення доказів є встановлення обставин, які дають підстави для висновку, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим. Обов`язок доведення таких обставин покладається на особу, яка звертається до суду із заявою про забезпечення доказів.

Повертаючи ОСОБА_1 заяву забезпечення доказів, шляхом призначення судово-психіатричної експертизи, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що розгляд справи №522/9290/21 за заявою ОСОБА_1 про визнання фізичної особи ОСОБА_2 недієздатною, встановлення над нею опіки і призначення батьків опікунами, заінтересована особа: ОСОБА_3 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , заінтересована особа: орган опіки та піклування в особі Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, закінчений та ухвалено відповідне рішення, тому збір доказів в рамках цієї справи про визнання фізичної особи недієздатною є неможливим.

Також суд вказав, що заявником не достатньо обґрунтовано та не доведено необхідність такого способу збирання доказів, як забезпечення доказів. Також заявником не доведено, що збирання або подання відповідних доказів стане неможливим чи утрудненим під час розгляду клопотання, в порядку статті 299 ЦПК України, про продовження строку дії рішення Приморського районного суду м. Одеси по справі від 11 січня 2022 року, з яким заявник має намір звернутися до суду.

Розгляд справи №522/9290/21 закінчений та ухвалено рішення Приморського районного суду м. Одеси по справі від 11 січня 2022 року, яке набрало законної сили, тому збір доказів в рамках даної справи є неможливим, та не відповідатиме процесуальним нормам ЦПК України.

Апеляційний суд зазначає, що ОСОБА_1 не позбавлений права звернутись до суду із заявою про заявою про забезпечення доказів, шляхом призначення судово-психіатричної експертизи, разом із клопотанням про продовження строку дії рішення Приморського районного суду м. Одеси по справі від 11 січня 2022 року про визнання особи недієздатною та призначення опікуна.

Крім того, із відкритих даних Єдиного державного реєстру судових рішень, апеляційним судом встановлено, в провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебувала справа №522/24593/23, за заявою ОСОБА_1 , в інтересах ОСОБА_2 , заінтересовані особи: ОСОБА_3 , орган опіки та піклування в особі Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про продовження строку дії рішення визнання фізичної особи недієздатною.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 25 січня 2024 року в справі№522/24593/23 була призначена судово-психіатричну експертизу проведення якої доручити Одеській Філі судових експертиз Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України».

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 06 червня 2024 року клопотання ОСОБА_1 , в інтересах ОСОБА_2 , заінтересовані особи: ОСОБА_3 , орган опіки та піклування в особі Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про продовження строку дії рішення визнання фізичної особи недієздатною задоволено.

Продовжено строк дії рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 січня 2022 року про визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , недієздатною особою, строком на 2 (два) роки починаючи з дня набрання рішенням законної сили.

Таким чином, вбачається, що ОСОБА_1 скористався своїм правам на звернення до суду із клопотанням про продовження строку дії рішення визнання фізичної особи недієздатною та про забезпечення доказів, шляхом призначення судово-психіатричної експертизи в рамках цивільної справи №522/24593/23, необхідності в збиранні доказів в рамках даної цивільної справи №522/9290/21, немає.

Доводи апеляційної скарги про те, що заява про забезпечення доказів безпідставно передана на розгляд складу суду по справі №522/9290/21, помилково не був проведений автоматичний розподіл заяви, твердження про те, що суд фактично розглянув таку заяву по суті, зводяться до непогодження із висновком суду першої інстанції та тлумаченні норм чинного законодавства на власний розсуд, крім того спростовуються матеріалами справи.

Прецедентна практика Європейського Суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух (Рішення Суду у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях. Відтак в кожному випадку заявник при зверненні до суду повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Таким чином, враховуючи викладені обставини, та те, що розгляд даної цивільної справи №522/9290/21 закінчений, ухвалено рішення Приморського районного суду м. Одеси по справі від 11 січня 2022 року, яке набрало законної сили, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про повернення заяви ОСОБА_1 про забезпечення доказів.

З урахуванням викладеного, оскільки законних підстав для скасування ухвали суду першої інстанції немає, тому у відповідності до вимог п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах недієздатної ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено: 23 жовтня 2024 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік

А.І. Дришлюк