ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/4502/23 Номер провадження 22-ц/814/2495/24Головуючий у 1-й інстанції Предоляк О.С. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Обідіної О.І.,

суддів: Карпушина Г.Л., Лобова О.А.

за участю секретаря: Дороженка Р.Г.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Маслія Віктора Миколайовича на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 26 березня 2024 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Головний сервісний центр МВС України про витребування майна з чужого не законного володіння, визнання недійсним договору комісії та договору купівлі-продажу транспортного засобу,-

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про витребування майна з чужого не законного володіння, визнання недійсним договору комісії та договору купівлі-продажу транспортного засобу.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що вона є власником транспортного засобу TOYOTA CAMRY, 2017 року випуску, синього кольору, VIN НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 .

15.02.2023 року дізналася, що вказаний автомобіль вибув з її володіння і перереєстрований на ОСОБА_2 .

За результатами проведеної перевірки за фактом незаконного заволодіння транспортним засобам, слідчим винесена постанова про закриття провадження. При цьому органами досудового розслідування встановлено, що 24.01.2023 року невстановлена слідством особа від її імені, як власника, здійснила продаж належного їй автомобіля ФОП ОСОБА_3 на підставі договору комісії №6230/23/1/003965.

Крім того, невстановленою особою підписано акт технічного стану транспортного засобу або його складової частини, що має ідентифікаційний номер №6230/23/1/003965. 26.01.2023 року ФОП ОСОБА_3 здійснила відчуження автомобіля TOYOTA CAMRY, 2017 року випуску, синього кольору, VIN НОМЕР_1 д.н.з. НОМЕР_2 , на підставі договору купівлі продажу транспортного засобу №6230/23/1/003965 ОСОБА_2 .

У подальшому, ОСОБА_2 , використовуючи завідомо підроблені документи у ТСЦ 5348 на підставі договору купівлі- продажу транспортного засобу №6230/23/1/003965 та акту огляду транспортного засобу, реєструє транспортний засіб на своє ім`я.

При цьому, відповідач умисно обирає д.н.з. НОМЕР_3 , що відрізняється лише останніми літерами від номерного знаку належного їй транспортного за особу.

На підставі статей 387, 388 ЦК України просить витребувати із незаконного володіння ОСОБА_2 належний їй транспортний засіб

Договір комісії та договір купівлі продажу транспортного засобу вважає недійсними, оскільки правочини здійснені поза її волею на відчуження, їх укладанням порушенні її права як власника на володіння рухомим майном.

Враховуючи вищенаведене, остаточно просила витребувати із чужого незаконного володіння ОСОБА_2 автомобіль TOYOTA CAMRY, 2017 року випуску, синього кольору, VIN НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та ключ від автомобіля. Визнати недійсними: договір комісії №6230/23/1/003965, укладений між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ; договір купівлі продажу транспортного засобу №6230/23/1/003965 від 25.01.2023 року, укладений між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_2 щодо автомобіля марки TOYOTA CAMRY, 2017 року випуску, синього кольору, VIN НОМЕР_1 .

Рішенням Автозаводського районного суду Полтавської області від 26 березня 2024 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не вірно обраний спосіб захисту, який є не ефективним та не сприяє відновленню її прав.

Не погодившись з даним судовим рішенням, представник позивача ОСОБА_1 адвокат Маслій В.М. оскаржив його в апеляційному порядку, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Зазначає, що відчуження належного позивачу автомобіля відбулось на підставі договорів, які нею не укладались, тобто майно вибуло поза волею власника, що є достатньою правовою підставою в розумінні положень ст. 388 ЦК України для його витребування. Судом першої інстанції не проаналізовані та не досліджені докази у підтвердження створення та використання Договору комісії від 24.01.2023 року з ФОП « ОСОБА_3 » без її участі та без її волі на те.

Також, зазначає, що районним судом не взято до уваги доказ, а саме належним чином завірена копія Висновку експерта «СЕ19/105-23/533-ПЧ від 02.03.2023 року, відповідно до якого підпис від її імені у Договорі комісії виконано не позивачем, що є беззаперечним доказом створення зазначеного документу іншою особою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, приходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом першої інстанції, що 08 квітня 2021 року ОСОБА_1 придбала автомобіль TOYOTA CAMRY, 2017 року випуску, синього кольору, VIN НОМЕР_1 д.н.з. НОМЕР_4 , який був зареєстрований на її ім`я та видано свідоцтво про реєстрацію про транспортного засобу.

З інформації з територіального сервісного НОМЕР_5 автомобіль TOYOTA CAMRY, 2017 року випуску, синього кольору, VIN НОМЕР_1 д.н.з. НОМЕР_4 24.01.2023 перереєстрований на нового власника ОСОБА_2 .

Перереєстрація транспортного засобу на нового власника здійснена на підставі договору комісії від 24.01.2023 року від ФОП « ОСОБА_3 » та ОСОБА_1 , за яким комісіонер зобов`язується вчинити за дорученням комітента від свого імені один або декілька правочинів щодо продажу транспортного засобу TOYOTA CAMRY, 2017 року випуску, синього кольору, VIN НОМЕР_1 д.н.з. НОМЕР_4 , зареєстрований за власником транспортного засобу 08.04.2021 за ціною не нижче узгодженою сторонами у 10000 грн. За актом технічного стану транспортного засобу або його складової частини, що має ідентифікаційний номер №6230/23/1/003965 від 24.01.2023 на підставі договору комісії Мостова та ОСОБА_1 провели огляд транспортного засобу який потребує ремонту, який має 60 відсотків зносу за ціною продажу 10000 грн. долучено додаток інформаційна картка транспортного засобу.

В подальшому, на підставі договору купівлі - продажу №6230/23/000055 ОСОБА_2 придбав у ФОП ОСОБА_3 , транспортний засіб TOYOTA CAMRY, 2017 року випуску, синього кольору, VIN НОМЕР_1 д.н.з. НОМЕР_4 . За домовленістю сторін ціна транспортного засобу складає 10000 грн.

Вважаючи дії відповідача злочинними, ОСОБА_1 звернулась з письмовою заявою до правоохоронних органів, якими 15.02.2023 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за ч. 1 ст. 289 КК України щодо незаконного заволодіння ОСОБА_2 транспортним засобом TOYOTA CAMRY, д.н.з. НОМЕР_4 . Власника транспортного засобу ОСОБА_1 у кримінальному провадженні №000423 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України визнано потерпілою до допитано слідчим.

Як слідує з постанови про закриття кримінального провадження, допитана в якості потерпілої ОСОБА_1 пояснила, що з листопада 2015 року проживала спільно однією сім`єю з ОСОБА_2 , з яким вели спільне господарство та мали спільний побут. Останній як співмешканець не мав обмежень у користуванні належним їй автомобілем.

Встановивши той факт, що потерпіла самостійно передала у користування ОСОБА_2 автомобіль TOYOTA CAMRY, 2017 року випуску, синього кольору, VIN НОМЕР_1 д.н.з. НОМЕР_4 , слідчим 27.04.2023 р. була винесена постанова про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 289 КК України.

Крім того, 21.03.2023 року ОСОБА_1 звернулась до слідчого із письмовою заявою, в якій просила припинити подальшу перевірку обставин, викладених у заяві по вчиненню злочину та зазначила, що претензій не має.

Допитана судом першої інстанцій позивач ОСОБА_1 підтвердила вказані обставини та зазначила, що постанова про закриття провадження за відсутністю складу кримінального правопорушення нею не оскаржена, викладені в ній обставини вона не заперечує.

Встановивши вищевказані обставини, суд першої інстанції дійшов висновку, що власник майна ОСОБА_1 добровільно, по взаємній домовленості з відповідачем передала останньому спірний автомобіль у його користування.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем добровільно передано належний їй автомобіль TOYOTA CAMRY, 2017 року випуску, синього кольору, VIN НОМЕР_1 д.н.з. НОМЕР_4 , з урахуванням особливостей правого режиму транспортного засобу, та оскільки спірний автомобіль вибув із володіння ОСОБА_1 з волі позивача, тому він не підлягає витребуванню у добросовісного набувача в порядку передбаченому ст. 388 ЦК України.

Разом з цим, для відновлення прав позивача як власника транспортного засобу, право на яке набув відповідач, можливе за умови пред`явлення позову про відшкодування збитків.

Колегія суддів погоджується з даним судовим рішенням, виходячи з наступного.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статей 317, 319 ЦК України власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.

Статтею 330 ЦК України встановлено, що в разі, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 ЦК України майно не може бути витребуване у нього.

Відповідно до закріпленого в статті 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно з чужого незаконного володіння.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Статтею 388 ЦК України передбачені випадки витребування майна власником від добросовісного набувача:, зокрема вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Згідно до усталеної практики Верховного Суду при розгляді справ подібної категорії слід встановлювати чи вибуло спірне майно з володіння власника в силу обставин, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України, зокрема, чи з волі власника вибуло це майно з його володіння, оскільки саме наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача.

Так, особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права.

Застосування будь-якого способу захисту цивільного права та інтересу має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим. Це означає, що: застосування судом способу захисту, обраного позивачем, повинно реально відновлювати його наявне суб`єктивне право, яке порушене, оспорюється або не визнається; обраний спосіб захисту повинен відповідати характеру правопорушення; застосування обраного способу захисту має відповідати цілям судочинства; застосування обраного способу захисту не повинно суперечити принципу верховенства права.

За змістом пункту 2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Відповідно, фактична передача транспортного засобу разом із реєстраційним документом на цей транспортний засіб є правомірним способом набуття володіння такою особою (фактичним володільцем) щодо набутого в такий спосіб автомобіля. Таке володіння вважатиметься правомірним навіть за відсутності будь-яких документів, виданих від імені власника (довіреності, договору тощо), допоки протилежне не буде встановлено.

Таким чином, передання власником в користування іншій особі транспортного засобу не вважається вибуттям транспортного засобу з володіння власника (особи, якій він передав майно у користування) поза його волею в розумінні положень пункту 3 частини першої статті 388 ЦК України.

В даному випадку, судом вірно встановлено, що позивачем як власником автомобіля добровільно передано останній у користування відповідача шляхом отримання ним ключів та відповідних реєстраційних документів, що свідчить про використання ОСОБА_2 спірного транспортного засобу на законних підставах.

У зв`язку з чим, висновок суду про те, що позивачем не доведено факту вибуття автомобіля поза волею власника, з урахуванням особливості правового режиму транспортного засобу, а відтак по справі не має правових підстав для застосування механізму витребування майна на підставі пункту 3 частини першої статті 388 ЦК України є вірним.

При цьому, суд обґрунтовано вказав, що належним способом захисту прав пробивача буде пред`явлення позову про відшкодування шкоди, що узгоджується з правовими висновками Верховного Суду при розгляді справ подібної категорії (Постанова Верховного Суду від 02 червня 2021 року по справі №761/44057/19, від 27 червня 2018 року по справі 742/3315/16-ц та у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі №905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц).

Крім того, судом взято до уваги, що згідно висновку експерта №СЕ-19/105-23/533ПЧ від 02.03.2023 отриманими в ході досудового розслідування за №0000423 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 285 ККУ, доказами встановлено, що підписи в графі «Комітент (довірена особа) від імені ОСОБА_1 у договорі комісії від імені позивача ОСОБА_1 виконаний не нею, а іншою особою, а сам договір купівлі-продаж автомобіля між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладений про ціні значно нижче ринкової вартості.

Про те, само по собі визнання таких правочинів недійсними не призведе до відновлення прав позивача як власника майна, що свідчить про не ефективність такого способу захисту цивільного права.

Доводи апеляційної скарги зазначених висновків суду першої інстанції не спростовують.

Так, апелянт не погоджується з висновками суду першої інстанції, що автомобіль вибув з її володіння з її волі, оскільки був переданий у користування ОСОБА_2 та вказує, що добровільне передання останньому транспортного засобу, не надає йому право на володіння та розпорядження даним автомобілем, а тим більше не означає виникнення підстав для права власності.

Зазначені твердження відхиляються колегією суддів з тих підстав, що по справі доведено та не спростовано позивачем факт добровільної передачі нею свого автомобіля в користування відповідача як особі, з яким вона проживала однією сім`єю та не мала заперечень з приводу такого користування, а відтак останній користувався автомобілем на достатніх правової підставах, що само по собі виключає можливість застосування віндикації в порядку ст. 388 ЦК України.

Між тим, отримавши в користування автомобіль, ОСОБА_2 не мав правових підстав розпоряджатись останнім та відчужувати його у спосіб укладання тих чи інших правочинів, оскільки не являвся титульним власником транспортного засобу.

Безпідставне відчуження автомобіля поза волею власника має своїм наслідком спричинення матеріальних збитків останньому, а відтак дає підстави для пред`явлення позову про їх відшкодування, що в такому випадку є ефективним способом захисту порушеного права.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Маслія Віктора Миколайовича залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 26 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 жовтня 2024 року.

Судді: О.І. Обідіна Г.Л. Карпушин О.А. Лобов