УХВАЛА

26 листопада 2024 року

м. Київ

справа № 706/875/19

провадження № 61-15510ск24

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Коломієць Г. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 03 серпня 2023 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 21 березня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу та пені за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду звищевказаним позовом до ОСОБА_2 , у якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд стягнути з ОСОБА_2 борг з відсотками у розмірі 1 123 360,00 грн.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 03 серпня

2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у розмірі основного боргу 1 360,00 доларів США та пеню за невиконання умов договору у розмірі 11 764,00 доларів США.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 21 березня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 03 серпня

2023 року скасовано.

Ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму позики у розмірі 1 360,00 доларів США та 680,00 доларів США неустойки, а всього 2 040,00 доларів США, що еквівалентно 54 670,00 грн.

У квітні 2024 року ОСОБА_1 вперше звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Черкаського апеляційного суду від 21 березня 2024 року.

Ухвалою Верховного Суду від 04 червня 2024 року касаційну скаргу повернуто заявнику на підставі пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України, оскільки

у поданій касаційній скарзі не викладено передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судових рішень.

У червні 2024 року ОСОБА_1 вдруге звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Черкаського апеляційного суду від 21 березня 2024 року.

Ухвалою Верховного Суду від 24 червня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Черкаського апеляційного суду від 21 березня 2024 року повернуто, оскільки у поданій касаційній скарзі не викладено передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судових рішень.

У червні 2024 року ОСОБА_1 втретє звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Черкаського апеляційного суду від 21 березня 2024 року.

Ухвалою Верховного Суду від 08 липня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Черкаського апеляційного суду від 21 березня 2024 року повернуто, оскільки у поданій касаційній скарзі не викладено передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судових рішень.

У липні 2024 року ОСОБА_1 вчетверте звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Черкаського апеляційного суду від 21 березня 2024 року.

Ухвалою Верховного Суду від 15 серпня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Черкаського апеляційного суду від 21 березня 2024 року повернуто, оскільки у поданій касаційній скарзі не викладено передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судових рішень.

15 листопада 2024 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку вп`яте звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 03 серпня 2023 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 21 березня 2024 року (надійшла до суду 22 листопада

2024 року), в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить суд скасувати оскаржувані судові, направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої та другої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 272 ЦПК України за заявою учасника справи копія повного судового рішення вручається йому під розписку безпосередньо в суді. Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі

у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

У постанові Черкаського апеляційного суду від 21 березня 2024 року вказано, що повний текст ухвал виготовлено 21 березня 2024 року, отже останній тридцятий день на касаційне оскарження припадає на 22 квітня 2024 року (понеділок).

Заявник звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою 15 листопада

2024 року, тобто з пропуском строку касаційного оскарження.

У касаційній скарзі заявник заявив клопотання про поновлення строку подачі касаційної скарги та зазначив, що підстави пропущення строку є поважними.

Верховний Суд взяв до уваги те, що ОСОБА_1 неодноразово звертався до Верховного Суду з касаційною скаргою. Однак, вчетверте касаційну скаргу заявнику було повернуто 15 серпня 2024 року, а вп`яте він звернувся до Верховного Суду

15 листопада 2024 року, тобто через 91 день після повернення попередньої касаційної скарги.

Дослідивши вказане клопотання, Верховний Суд дійшов висновку, що у задоволенні клопотання необхідно відмовити, оскільки заявником не надано достатніх

і належних доказів щодо поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження та не наведені інші підстави з відповідними доказами.

Також, подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження з огляду на наступне.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті,

є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного

у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції

в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389

цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Касаційна скарга ОСОБА_1 не відповідає зазначеним вище вимогам закону.

Так, у касаційній скарзі заявник узагальнено посилається на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права та цитує статтю 389 ЦПК України, проте не зазначає конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, що унеможливлює відкриття касаційного провадження.

За таких обставин, відповідно до вимог частини другої, четвертої статті 392 ЦПК України, заявнику необхідно надати суду уточнену редакцію касаційної скарги

з посиланням на підставу (підстави) касаційного оскарження, передбачену (передбачені) частиною другою статті 389 ЦПК України та надіслати копії уточненої редакції касаційної скарги і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

Також, у порушення пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги не доданий документ, що підтверджує сплату судового збору.

У касаційній скарзі заявник заявив клопотання про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги, яке обґрунтовано тим, що він має тяжке матеріальне становище.

На підтвердження даного клопотання заявник не надав жодних доказів.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за умови, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про судовий збір» суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Вирішуючи клопотання про звільнення від сплати судового збору, Верховний Суд урахував, що зазначена заявником обставина не є безумовною підставою для звільнення від сплати судового збору, оскільки заявником не надано суду касаційної інстанції доказів на підтвердження реального майнового стану, який перешкоджає заявникові виконати вимоги законодавства щодо оплати поданої касаційної скарги судовим збором.

Дослідивши вказане клопотання, Верховний Суд дійшов висновку, що у задоволенні клопотання необхідно відмовити, оскільки заявником не надано достатніх

і належних доказів щодо розміру доходів заявника.

Порядок сплати та розмір судового збору визначено Законом України від 08 липня 2011 року «Про судовий збір», який набрав чинності 01 листопада 2011 року. При цьому з 15 грудня 2017 року набули чинності зміни до вказаного Закону України щодо сплати судового збору на підставі Закону України від 03 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно зі статтею 4 Закону України «Про судовий збір» за подання касаційної скарги справляється судовий збір, який відповідно до підпункту 7 пункту 1 частини другої цієї статті становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви в розмірі оспорюваної суми.

Підпунктом 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір»

(у редакції, чинній на день звернення до суду з цим позовом) передбачено, що за подання позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою-підприємцем ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом у 2019 році та, враховуючи уточнені позовні вимоги, заявляв позовну вимогу майнового характеру (стягнення боргу з відсотками у сумі 1 123 360,00 грн).

Станом на 01 січня 2019 року прожитковий мінімум для працездатних осіб був встановлений у розмірі 1 921,00 грн (0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб - 768,40 грн, 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб - 9 605,00 грн).

Отже, ОСОБА_1 необхідно сплатити судовий збір у розмірі 19 210,00 грн:

1) Ціна позову - 1 123 360,00 грн;

2) Судовий збір за позовну заяву майнового характеру - 9 605,00 грн (максимальний розмір судового збору у 2019 році складав 9 605,00 грн, а один відсоток від ціни позову - 11 233,60 грн);

3) Судовий збір за подачу касаційної скарги - 19 210,00 грн (9 605,00*200%=19 210,00).

Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до ГУК у м. Києві/Печерс.

р-н/22030102, , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), МФО: 899998, номер рахунку отримувача (стандарт ІВАN): UA0026007, ККДБ: 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд, 055»).

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження сплати судового збору необхідно надати суду документ, що підтверджує його сплату, або надати вмотивоване клопотання про звільнення від сплати судового збору, підтверджене доказами.

Також, у порушення вимог пункту 2 частини другої статті 392 ЦПК України

у касаційній скарзі відсутній реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника.

Відповідно до вимог частин другої, третьої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення їх недоліків.

Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку

на касаційне оскарження відмовити.

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору відмовити.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 03 серпня 2023 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 21 березня 2024 року залишити без руху та надати строк для виконання вимог ухвали, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настануть наслідки, передбачені законом.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Г. В. Коломієць