ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 542/783/21 Номер провадження 22-ц/814/2599/24Головуючий у 1-й інстанції Шарова-Айдаєва О.О. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів Лобова О.А., Панченка О.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Закаблуков Андрій Сергійович, на рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 15 квітня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (надалі також - позивач, ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулось до Новосанжарського районного суду Полтавської області з позовною заявою до ОСОБА_1 (надалі також - відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту № 1583345 від 02 грудня 2019 року в розмірі 20137,60 грн у зв`язку з невиконанням зобов`язання боржником.

В обґрунтування своїх вимог ТОВ «ФК «ЄАПБ» посилалось на те, що ОСОБА_1 звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» (надалі також - первісний кредитор, ТОВ «Авентус Україна») з метою отримання грошових коштів, у зв`язку з чим підписав договір про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту № 1583345 від 02 грудня 2019 року, відповідно до якого він отримав грошові кошти в сумі 5600,00 грн.

В свою чергу, ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання за договором виконало у повному обсязі, а саме надало відповідачу кредит у розмірі, встановленому в договорі. Однак, відповідач свої зобов`язання за договором не виконав, не повернув своєчасно позичальнику грошові кошти для погашення заборгованості, відповідно до умов договору, не сплатив відсотки за прострочення сплати кредиту та пеню. У зв`язку з цим виникла заборгованість, яка становить 20137,60 грн.

Позивачем вказано, що 23 квітня 2020 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 23042020, відповідно до умов якого, ТОВ «Авентус Україна» передав ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги. Таким чином, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув права грошової вимоги, зокрема, й до відповідача в сумі 20137,60 грн, з яких: 5600,00 грн - заборгованість за основною сумою боргу; 3024,00 грн - заборгованість за відсотками; 11513,60 грн - заборгованість за пенею.

Станом на дату звернення до суду із позовом, відповідач продовжував ухилятись від виконання своїх зобов`язань, з огляду на що, позивач просив стягнути із ОСОБА_1 вказану суму заборгованості, а також судові витрати по справі.

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції

31 серпня 2021 року місцевим судом у справі № 542/783/21 винесено заочне рішення, яким позовну заяву ТОВ «ФК «ЄАПБ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено, стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» суму заборгованості за договором № 1583345 від 02 грудня 2019 року у розмірі 20137,60 грн, що складається із заборгованості за основною сумою боргу в розмірі 5600,00 грн, заборгованості за відсотками в сумі 3024,00 грн та заборгованості за пенею в сумі 11513,60 грн, а також стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» понесені витрати на сплату судового збору в сумі 2270,00 грн (т.1, а.с. 103-105).

22 грудня 2023 року місцевий суд своєю ухвалою заяву представника відповідача про перегляд заочного рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 31 серпня 2021 року у цивільній справі № 542/783/21 задовольнив, заочне рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 31 серпня 2021 року, яке ухвалено за наслідками розгляду цивільної справи № 542/783/21, - скасував, а розгляд цивільної справи вирішив проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, встановивши відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії такої ухвали для надання до суду відзиву на позов разом з усіма доказами, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.

15 квітня 2024 року рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області позовну заяву ТОВ «ФК «ЄАПБ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково: стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» суму заборгованості за договором № 1583345 від 02 грудня 2019 року у розмірі 20137,60 грн, що складається із заборгованості за основною сумою боргу в розмірі 5600,00 грн, заборгованості за відсотками в сумі 11737,60 грн та заборгованості за пенею (штрафом) в сумі 2800,00 грн, а також стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» понесені витрати на сплату судового збору в сумі 2270,00 грн

Позиції учасників справи

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

З рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 15 квітня 2024 року не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 прохав суд скасувати рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 15 квітня 2024 року та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

На думку особи, яка подала апеляційну скаргу, оскаржуване судове рішення прийнято при неповному з`ясуванні місцевим судом обставин, що мають значення для справи; за недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідності висновків, викладених в оскаржуваному рішенні обставинам справи, а також таким, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідачем наголошено, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, оскільки ухвалив стягнути заборгованість за відсотками в сумі 11737,60 грн, заборгованість за пенею (штрафом) в сумі 2800,00 грн, на відміну від заявлених позовних вимог: 3024,00 грн - сума заборгованості за відсотками, 11513,60 грн - сума заборгованості за пенею.

Також зауважено, що спірним кредитним договором не передбачалося нарахування пені. З картки обліку інформації за договором від 02 грудня 2019 року, яка була сформована первісним кредитором, вбачається, що пеня взагалі не нараховувалася, лише штраф. Крім того, до суми заборгованості за пенею фактично включена сума заборгованості за відсотками, що нараховано після спливу строку користування позикою.

Поза увагою місцевого суду залишилися строки кредитування, оскільки після спливу вказаних строків право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняються.

Відповідач зауважує, що він не був повідомлений належним чином про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором, а тому у нього не виникло обов`язку щодо сплати заборгованості на рахунок ТОВ «ФК «ЄАПБ».

Крім того, оскаржуване судове рішення прийнято судом першої інстанції з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності), оскільки на час відкриття провадження у справі ОСОБА_1 не був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Щодо відзиву на апеляційну скаргу

На думку особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу, оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд першої інстанції не припустився порушень норм ні матеріального, ні процесуального права, тому апеляційна скарга є безпідставною, необґрунтованою, а в її задоволенні має бути відмовлено.

Позивач зазначає, що спірний кредитний договір було укладено 02 грудня 2019 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 , шляхом підписання його останнім електронним підписом, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, який було надіслано на номер телефону, вказаний позичальником при укладенні договору.

Умовами договору було узгоджено порядок та строки нарахування відсотків за користування кредитними коштами.

Відступлення права вимоги за спірним кредитним договором від первісного кредитора до ТОВ «ФК «ЄАПБ» підтверджується наданими до суду доказами, а тому даний факт, на думку позивача, є доведеним.

Також зауважено, що відповідачем не було спростовано презумпції правомірності кредитного договору.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.

Щодо розгляду справи без виклику сторін

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи, що ціна позову становить 20137,60 грн та беручи до уваги положення частини тринадцятої статті 7, та статті 369 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Встановлені обставини справи

Судом першої інстанції встановлено, що 02 грудня 2019 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено договір № 1583345 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту на суму 5600,00 грн строком на 30 днів, в якому міститься електронний підпис від 02 грудня 2019 року від імені ОСОБА_1 (т.1, а.с. 7-8).

Відповідно до пункту 1.1 договору, товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти в загальній сумі 5600,00 грн (далі - «позика»), на умовах строковості, зворотності, платності, з метою покриття побутових витрат клієнта, а клієнт зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою.

Згідно з пунктом 1.2. договору, позика видається строком на 30 днів. Договір діє до повного виконання клієнтом своїх зобов`язань за цим договором.

Відповідно до підпунктів 1.3.1.-1.3.2. пункту 1.3. договору, сторони погодили наступну фіксовану процентну ставку за користування позикою: знижена процентна ставка становить 1,71 % від суми позики за кожен день користування позикою (624,15 % річних) у межах строку надання позики, зазначеного в пункті 1.2 цього договору та стандартна процента ставка становить 1,80 % від суми позики за кожний день користування позикою (657,00 % річних).

Згідно з пунктом 4.1. вказаного договору, сторони несуть відповідальність за порушення умов цього договору та правил.

Відповідно до пунктів 4.4-4.5 договору, у випадку прострочення повернення суми позики, клієнт зобов`язаний сплатити товариству штраф в розмірі 67,20 грн за кожен день прострочення, починаючи з 4 дня прострочення виконання зобов`язання за договором; штрафи за договором нараховуються у момент сплати, але в будь-якому випадку граничний розмір сукупної суми неустойки (штрафів та пені), нарахованої за порушення клієнтом зобов`язань за цим договором, не може перевищувати 50 % суми, одержаної клієнтом за цим договором, і становить 2800,00 грн.

Разом із договором позичальником з використанням електронного підпису було підписано графік платежів до вказаного договору (т.1, а.с. 8, зворот), та паспорт споживчого кредиту, що містив відомості відносно орієнтованої загальної вартості кредиту, інформацію про наслідки прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за договором, зокрема, відомості щодо штрафів, процентної ставки, яка застосовується при виконанні кредитного договору (т. 1, а.с. 9-10).

23 квітня 2020 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 23042020, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» (фактор) зобов`язався передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Авентус Україна» (клієнта) (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно додатку № 1 та є невід`ємною частиною договору (т.1, а.с. 14-15).

Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 23042020 від 23 квітня 2020 року до ТОВ «ФК «ЄАПБ» перейшло право вимоги за кредитним договором № 1583345 - боржник ОСОБА_1 , сума заборгованості разом - 20137,60 грн (т.1, а.с. 19).

25 березня 2020 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» на адресу: АДРЕСА_1 , було направлено повідомлення про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором № 1583345 від 02 грудня 2019 року та включення персональних даних до бази персональних даних (т.1, а.с. 20-21).

Поряд із цим, позивач також надав до місцевого суду: завірену копію договору факторингу № 23042020 від 23 квітня 2020 року (повний текст), ксерокопію з Реєстру боржників до договору факторингу № 23042020 від 23 квітня 2020 року (т.2, а.с. 21-28).

Обставини здійснення повної оплати за договором факторингу після його укладення підтверджується наданою до місцевого суду копією платіжного доручення № 16148 від 27 квітня 2020 року про оплату за відступлення права вимоги згідно з договором факторингу № 23042020 від 23 квітня 2020 року (т.2, а.с. 20).

Також до місцевого суду було надано розрахунок заборгованості за цим договором, підготовлений первісним кредитором (т.2, а.с. 19), який також надавався разом із позовною заявою (т.1, а.с. 22), інформаційну довідку про перерахування кредитних коштів на платіжні карти клієнтів, зокрема, і щодо перерахування коштів за кредитним договором № 1583345 відповідачу ОСОБА_1 (т.2, а.с. 13-15), а також інформацію від ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» № 7976-ВП від 30 квітня 2020 року, за змістом якої вбачається, що вказаним підприємством за дорученням ТОВ «Авентус Україна» здійснені успішні перекази коштів на карти клієнтів, зокрема, 02 грудня 2019 року на суму 5600,00 грн, маска картки № НОМЕР_1 , код авторизації 858209 (т.2, а.с. 16-18).

04 квітня 2024 року від АТ КБ «ПриватБанк» до місцевого суду надійшла інформація про належність карткового рахунку № НОМЕР_2 ОСОБА_1 , а також виписка по вказаному рахунку відповідача (т.2, а.с. 56), з якої вбачається, що 02 грудня 2019 року на картку відповідача були перераховані кошти в сумі 5600,00 грн (т.2, а.с. 56, зворот).

Позиція апеляційного суду

Щодо укладеного спірного договору

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа (частина дванадцята вказаної вище статті).

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

У справі встановлено, що відповідно до пункту 1.1 спірного договору № 1583345 від 02 грудня 2019 року сума кредиту складає 5600,00 грн.

Для підписання договору № 1583345 ОСОБА_1 було використано електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до вимог частини шостої, восьмої статті 11 і статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», що свідчить про те, що сторони досягли усіх істотних умов та уклали кредитний договір.

ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало кредит в сумі 5600,00 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № НОМЕР_1 , що згідно відомостей АТ КБ «ПриватБанк» належить відповідачу.

Згідно витягу з реєстру боржників до договору факторингу №23042020 від 23 квітня 2020 року, від ТОВ «Авентус Україна» до ТОВ ««ФК «ЄАПБ» перейшло право вимоги за кредитними зобов`язаннями ОСОБА_1 , заборгованість останнього з яких становить 20137,60 грн, а саме: сума заборгованості за основною сумою боргу - 5600,00 грн, сума за відсотками - 3024,00 грн, сума заборгованості за пенею, штрафами - 11513,60 грн.

Під час вирішення питання розподілу тягаря доведення судом підлягають до застосування правила частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України, згідно з якими кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За правилом статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно з приписами статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За правилами частини першої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням наведеного, встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд був зобов`язаний власні процесуальні дії належним чином обґрунтувати (мотивувати), враховуючи при цьому, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Процес доведення полягає в обґрунтуванні того, що певні дії або події неодмінно мають своїми наслідками настання інших дій або подій, при цьому обставини вважатимуться встановленими за умови, що настання таких наслідків не є вірогідним, а є обов`язковим за таких обставин та за таких умов.

Згідно із частиною другою статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18 вказано, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

З огляду на матеріали справи, колегія суддів вважає доведеним факт укладення між відповідачем та первісним кредитором спірного договору. Крім того, вищевказане підтверджується й фактичним виконанням ТОВ «Авентус Україна» умов договору шляхом перерахування на картковий рахунок ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 5600,00 грн, що не було спростовано останнім.

Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зазначено, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Слід зауважити, що 23 квітня 2020 року між ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ «Авентус Україна» укладено договір факторингу №23042020, відповідно до умов якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимог, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту.

Відтак, на підставі укладеного договору факторингу право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 1583345 перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ», яке й звернулося до суду з вказаним позовом у зв`язку з невиконанням у добровільному порядку відповідачем взятих на себе зобов`язань.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» направляло на адресу відповідача: АДРЕСА_1 ,повідомлення про відступлення права вимоги із зазначенням розміру заборгованості, а також порядку її сплати.

Статтею 516 ЦК України передбачено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Отже, неповідомлення або неналежне повідомлення ОСОБА_1 про заміну кредитора не позбавляє обов`язку боржника виконати взяті на себе кредитні зобов`язання з повернення заборгованості.

Щодо територіальної юрисдикції вирішення спору

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України).

Позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом (стаття 27 ЦПК України).

Згідно зі статтею 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Реєстрація (декларування) місця проживання/перебування у встановленому порядку має значення для реалізації окремих прав особи, зокрема, під час вибору суду, якому підсудна справа.

Положення частини першої статті 27 ЦПК України імперативно встановлює, що визначення територіальної юрисдикції (підсудності) здійснюється з урахуванням зареєстрованого місця проживання або перебування фізичної особи - сторони у справі, якщо інше не передбачено законом.

Зазначена вимога процесуального закону унеможливлює зловживання процесуальними правами при визначенні підсудності.

Отже, в нормах ЦПК України передбачено використання лише зареєстрованого місця проживання, фактичне місце проживання фізичної особи не має правового значення.

З огляду на викладене, використання для встановлення конкретного суду за визначеною територіальною підсудністю фактичної адреси проживання матиме наслідком невизначеність при вчиненні окремих процесуальних дій, адже фактичне місце проживання може змінюватись чи не щодня. Крім того, особа може мати більше ніж одне фактичне місце проживання, але зареєстроване може бути лише одне місце проживання (згідно правової позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 24 червня 2024 року у справі № 554/7669/21).

У поданій до суду апеляційній скарзі представник відповідача зауважував на порушенні місцевим судом правил територіальної юрисдикції спору, мотивуючи це тим, що на час відкриття провадження у справі ОСОБА_1 був знятий з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , що пов`язано з виконанням судового рішення у справі № 542/1103/16-ц.

Відповідно до норм пункту 5 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення і направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю.

Стаття 378 ЦПК України вказує на підстави для скасування судового рішення і направлення справи для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю і передбачає, що судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності).

Разом з тим частина друга цієї статті визначає, що справа не підлягає направленню на новий розгляд у зв`язку з порушеннями правил територіальної юрисдикції (підсудності), якщо учасник справи, який подав апеляційну скаргу, при розгляді справи судом першої інстанції без поважних причин не заявив про непідсудність справи.

Аналіз змісту частини другої цієї статті вказує на те, що справа підлягає направленню за встановленою законом підсудністю за одночасного існування таких умов:

- порушення правил підсудності, якщо таке є доводом апеляційної скарги;

- звернення учасника справи, який подав апеляційну скаргу, при розгляді справи судом першої інстанції із заявою про непідсудність справи, або наявність поважних причин, що позбавили учасника справи, який подав апеляційну скаргу, повідомити про порушення правил підсудності суду першої інстанції та подання заяви щодо такого факту у суд апеляційної інстанції.

Таке правило спрямоване на забезпечення добросовісного користування учасниками справи своїми правами та унеможливлення зловживання правом у разі незгоди з рішенням суду.

Залежність наслідків розгляду справи від обставин процесуальної поведінки учасника справи, який подає скаргу, зобов`язує суд апеляційної інстанції перевірити такі обставини та навести відповідне обґрунтування.

Вищевказане узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, що зазначена у постанові від 19 січня 2022 року у справі № 404/3167/18.

Так, з матеріалів справи вбачається, що представник відповідача, звертаючись до місцевого суду із заявою про перегляд заочного рішення, наголошував про необізнаність ОСОБА_1 про розгляд даної справи та винесення місцевим судом заочного рішення, оскільки будь-яку поштову кореспонденцію останній не отримував, адже не проживав та не є зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1 , вказавши адресу фактичного місця проживання: АДРЕСА_2 .

Вказані доводи також були викладені представником відповідача і в поданих ним до місцевого суду інших процесуальних документах, а саме: заяві про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, відзиві на позовну заяву.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що поштова кореспонденція суду першої інстанції, яка направлялася ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , під час первісного розгляду справи була повернута до місцевого суду із відміткою про невручення «адресат відмовився» (т.1, а.с. 55, 93, 108).

Також згідно відповіді від 10 січня 2024 року з Єдиного державного демографічного реєстру, ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (т.1, а.с. 197).

З огляду на доводи представника відповідача, висловлені ним під час перегляду місцевим судом заочного рішення, відсутність відомостей про зареєстроване місце проживання ОСОБА_1 під час відкриття провадження у справі та його місце реєстрації під час розгляду справи, а також беручи до уваги підстави невручення останньому поштової кореспонденції суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що Новосанжарський районний суд Полтавської області не допустив під час розгляду справи порушень норм процесуального права, які б призвели до застосування положень статті 378 ЦПК України.

Щодо інших доводів апеляційної скарги

У поданій апеляційній скарзі представник відповідача звертає увагу суду на строки кредитування, вказуючи на нарахування позивачем відсотків за користування кредитними коштами поза узгодженими сторонами спірного правочину строками.

Зі змісту договору №1583345 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту від 02 грудня 2019 року вбачається, що сторонами правочину було узгоджено, що позика у розмірі 5600,00 грн видається строком на 30 днів (пункт 1.2). Натомість, пунктом 3.6 передбачено, що у разі порушення клієнтом строків виконання зобов`язань за договором: протягом пільгового періоду з 1 по 3 день прострочення виконання зобов`язань клієнта, нарахування процентів не здійснюється; з 4 дня прострочення заборгованості товариство визнає заборгованість за позикою проблемною, розпочинає роботу по стягненню заборгованості та відновлює щоденне нарахування процентів за користування позикою за стандартною процентною ставкою, яке здійснюється не більше ніж до 90 дня прострочення.

Відтак, фактично сторонами правочину було обумовлено, що у випадку невиконання боржником взятих на себе кредитних зобов`язань може бути застосований 90-денний період нарахування процентів за користування позикою за стандартною процентною ставкою.

Також слід зауважити, що згідно частини першої статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

З огляду на те, що сторонами спірного кредитного правочину було узгоджено відповідальність сторін, зокрема клієнта у випадку неналежного виконання взятих на себе зобов`язань щодо повернення кредитних коштів (розділ 4) та визначено граничний розмір сукупної суми неустойки, то колегія суддів вважає, що доводи представника відповідача щодо неузгодження стягнення пені є такими, що не відповідають дійсності, а тому не беруться колегією суддів до уваги.

Крім того, одним з основних принципів цивільного судочинства є принцип диспозитивності, згідно якого суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (стаття 13 ЦПК України).

Водночас, нормами ЦПК України передбачено, що з метою ефективного застосування принципу змагальності сторін, суд має виконувати функцію безстороннього, неупередженого та об`єктивного арбітра (стаття 12 ЦПК України).

Так, з матеріалів справи вбачається, що звертаючись до місцевого суду із позовною заявою ТОВ «ФК «ЄАПБ» прохало суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість в сумі 20137,60 грн, з яких: 5600,00 грн - заборгованість за основною сумою боргу; 3024,00 грн - заборгованість за відсотками; 11513,60 грн - заборгованість за пенею.

Водночас місцевий суд при розгляді даної справи встановив, що позивачем неправильно було зазначено складові суми загальної заборгованості, та ухвалив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором № 1583345 від 02 грудня 2019 року у розмірі 20137,60 грн, що складається із заборгованості за основною сумою боргу в розмірі 5600,00 грн, заборгованості за відсотками в сумі 11737,60 грн та заборгованості за пенею (штрафом) в сумі 2800,00 грн.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява № 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

З огляду на вказане, колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги, що враховуючи позовні вимоги, які були викладені ТОВ «ФК «ЄАПБ» у поданій ним позовній заяві, суд першої інстанції мав розглянути позов у частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за відсотками у визначеному останнім розмірі - 3024,00 грн, який не оспорюється боржником.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Як вбачається з частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Повноваження суду апеляційної інстанції визначено статтею 374 ЦПК України, згідно з пунктом другим частини першої якої за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення згідно пунктів 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зважаючи на те, що позивач у поданій ним позовній заяві прохав стягнути на його користь, зокрема з відповідача заборгованість за відсотками у розмірі 3024,00 грн, то апеляційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Закаблуков А.С., підлягає частковому задоволенню, а рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 15 квітня 2024 року у частині розміру загальної суми заборгованості та її складової - заборгованості за відсотками - зміні, шляхом стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» суми заборгованості за договором № 1583345 від 02 грудня 2019 року у розмірі 11424,00 грн (5600,00 грн + 2800,00 грн + 3024,00 грн) замість стягнутих 20137,60 грн, що включає у себе, зокрема стягнення заборгованості за відсотками у розмірі 3024,00 грн замість стягнутих 11737,60 грн.

Також рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 15 квітня 2024 року, з урахуванням пропорційності задоволених позовних вимог (56,73 %), у частині розміру судового збору підлягає зміні, шляхом стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1287,76 грн замість стягнутих 2270,00 грн.

В іншій частині рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 15 квітня 2024 року слід залишити без змін.

Щодо судових витрат

За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Крім того, у зв`язку з частковим задоволенням апеляційних вимог відповідача (43,27 %), судові витрати у вигляді судового збору, які понесені ОСОБА_1 за подання апеляційної скарги у розмірі 1178,68 грн, слід стягнути з ТОВ «ФК «ЄАПБ» на його користь.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Закаблуков Андрій Сергійович - задовольнити частково.

Рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 15 квітня 2024 року у частині розміру загальної суми заборгованості та її складової - заборгованості за відсотками - змінити, стягнувши з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» суму заборгованості за договором № 1583345 від 02 грудня 2019 року у розмірі 11424,00 грн замість стягнутих 20137,60 грн, що включає у себе, зокрема стягнення заборгованості за відсотками у розмірі 3024,00 грн замість стягнутих 11737,60 грн.

Рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 15 квітня 2024 року у частині розміру судового збору - змінити, стягнувши з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1287,76 грн замість стягнутих 2270,00 грн.

В іншій частині рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 15 квітня 2024 року - залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1178,68 грн.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 липня 2024 року.

Головуючий В.П. Пікуль

Судді О.А. Лобов

О.О. Панченко