ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2024 року

м. Черкаси

Справа № 712/11457/19
Провадження № 22-ц/821/1219/24
Категорія: на ухвалу

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Василенко Л. І.,

суддів: Карпенко О. В., Новікова О. М.,

секретаря Ярошенка Б. М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу представника Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Віштакалюк Наталії Леонідівни на ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 03 червня 2024 року у справі за скаргою ОСОБА_1 , суб`єкт оскарження: Перший відділ державної виконавчої служби міста Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ), Міністерство юстиції України, боржник: ОСОБА_2 на бездіяльність державного виконавця та посадової особи органу державної виконавчої служби,у складі: головуючого судді Троян Т. Є., повний текст ухвали складено 03 червня 2024 року,

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

13 березня 2024 року ОСОБА_1 звернулась в суд із вищевказаною скаргою.

В обґрунтування скарги зазначала, що її предметом є бездіяльність державного виконавця та посадових осіб Першого відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Міністерства юстиції України, в частині незабезпечення вжиття заходів примусового виконання рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 липня 2021 року у справі № 712/11457/19 співмірних до вимог за рішенням, нездійснення належного контролю за примусовим виконанням зазначеного рішення суду, не організації через структурний підрозділ, що забезпечує організацію примусового виконання рішень судів та інших органів у Черкаській області комплексної стратегії виконання рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 липня 2021 року у справі № 712/11457/19, для забезпечення реального фізичного контакту матері та дитини у період часу з 09-00 години ранку 02 березня 2024 року до 19-00 години вечора 03 березня 2024 року (перші вихідні місяця березня 2024 року, які встановлені як спосіб виконання рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 липня 2021 року у справі № 712/11457/19, що було визначено у рішенні Служби у справах дітей Черкаської міської ради № 573 від 07 вересня 2018 року).

В обґрунтування скарги зазначає, що в провадженні Першого відділу державної виконавчої служби міста Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавче провадження № 68129406, відкрите на підставі виконавчого листа, виданого на виконання рішення Соснівського районного суду м. Черкаси про зобов`язання ОСОБА_2 усунути перешкоди ОСОБА_1 у вихованні дитини та спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_3 у спосіб, встановлений рішенням Служби у справах дітей Черкаської міської ради № 573 від 07 вересня 2018 року «Про визначення способу участі у вихованні та спілкуванні матері ОСОБА_1 з малолітнім сином ОСОБА_3 ».

Відповідно до змісту резолютивної частини рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 липня 2021 року дане рішення має виконуватись не одноразово, а періодично відповідно до графіка побачень між стягувачкою та малолітнім сином.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 липня 2021 року у справі №712/11457/19 є фактично розпорядженням про контакт матері з дитиною протягом обмеженого періоду, який визначений рішенням Служби у справах дітей Черкаської міської ради №573 від 07 вересня 2018 року.

Спосіб виконання рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 липня 2021 року полягає у виконанні обов?язку ОСОБА_2 , у спосіб встановлений рішенням Служби у справах дітей Черкаської міської ради № 573 від 7 вересня 2018 року «Про визначення способу участі у вихованні та спілкуванні матері ОСОБА_1 , з малолітнім ОСОБА_3 ».

Зазначає, що постановою Черкаського апеляційного суду від 06 лютого 2024 року у справі №712/11457/19 (провадження № 22-ц/821/326/24), Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ) було зобов`язано організувати через структурний підрозділ, що забезпечує реалізацію повноважень у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), розробку комплексної стратегії, необхідної для забезпечення примусового виконання рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 16.07.2021 у справі № 712/11457/19, із застосуванням заходів примусового виконання рішення, співмірним вимогам за рішенням суду та забезпечити реальний фізичний контакт матері та малолітньої дитини.

Проте незважаючи на те, що постанова Черкаського апеляційного суду від 06 лютого 2024 року у справі № 712/11457/19, провадження № 22-ц/821/326/24, набрала законної сили відразу після проголошення, Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції постанови не виконує у добровільному порядку та продовжує займатись бездіяльністю.

Вказувала, шо неодноразово зверталася до Міністерства юстиції України як до органу, який очолює систему примусового виконання рішень з метою забезпечення виконання рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 липня 2021 року.

Проте, всупереч п.п. 2-3, 2-4, 4, 4-3 пункту 3 Положення про Міністерство, затвердженого Постановою КМУ № 228 від 02.07.2014 року жодних дій по виконанню рішення суду не здійснено.

Просила: забезпечити належний судовий контроль за виконанням рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 липня 2021, у справі №712/11457/19.

Застосувати при розгляді скарги Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов?язковість яких надано Верховною Радою України.

Застосувати при розгляді скарги практику Європейського суду з прав людини як джерело права, зокрема: рішення Європейського суду з прав людини (четверта секція) від 27 квітня 2000 року за заявою № 25704/94, у справі «К. і Т. проти Фінляндії», рішення Європейського суду з прав людини (четверта секція) від 24 жовтня 2018 року (остаточне) за заявою № 25612/12, у справі «Вишняков проти України», рішення Європейського суду з прав людини (четверта секція) від 23 липня 2019 року за заявою № 22208/17, у справі «Швець проти України», рішення Європейського суду з прав людини (п?ята секція) від 07 жовтня 2019 року за заявою № 12962/19, у справі «Вихованок проти України», рішення Європейського суду з прав людини (п?ята секція) від 17 грудня 2019 року за заявою № 7097/18, у справі «Бондар проти України», рішення Європейського суду з прав людини (п?ята секція) від 10 червня 2021 року за заявами № 41596/19 та № 42767/19, у справі «Ген та інші проти України».

Визнати факт бездіяльності державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Чорної Світлани Андріївни, що полягала у недотриманні процесуального порядку примусового виконання рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 липня 2021 року, встановленого резолютивною частиною виконавчого документа та порядку, що визначений ст. ст. 2, 10, 18, 20, 63, ч. 7 ст. 641, ст. 75 ЗУ №1404-VIII «Про виконавче провадження» 02.03.2024 з 09-00 год. до 19-00 год. 03.04.2024.

Визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Чорної С. А., яка полягає у не вжитті державним виконавцем 02 березня 2024 року до 19-00 години вечора 03 березня 2024 року співмірних заходів примусового виконання рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 липня 2021 року в порядку ст. ст. 2, 10, 18, 20, 63, ч. 7 ст. 64-1, ст. 75 ЗУ «Про виконавче провадження».

Визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Чорної С. А., яка полягає у нездійсненні фіксації технічними засобами виконавчих дій 02.03.2024 з 09-00 години.

Визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Чорної С. А., яка полягає у не залученні до участі у здійсненні виконавчих дій 02.03.2024 з 09-00 год. до 19-00 год. 03.03.2024 Службу у справах дітей Черкаської міської ради.

Визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Чорної С. А., яка полягає у незалученні до участі у здійсненні виконавчих дій 02.03.2024 з 09-00 год. до 19-00 год. 03.03.2024 спеціаліста (експерта) у галузі дитячої психології.

Визнати неправомірною бездіяльність начальника Першого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бондаренко А. М., яка полягає у відсутності належної організації сукупності (комплексу) та здійсненні виконавчих дій 02.03.2024 з 09-00 год. до 19-00 год. 03.03.2024, спрямованих на забезпечення фактичного виконання рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 липня 2021 року.

Визнати неправомірною бездіяльність начальника Першого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління виконавчої служину місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бондаренко А. М., яка полягає у відсутності контролю за законністю примусового виконанням рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 липня 2021 року, з 02.03.2024 з 09-00 год. до 19-00 год. 03.03.2024 , відповідно до ст. ст. 2, 10, 18, 20, 63, ч. 7 ст. 64-1, ст. 75 ЗУ №1404-VIII «Про виконавче провадження».

Визнати неправомірною бездіяльність начальника управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області, як структурного підрозділу, що забезпечує реалізацію повноважень у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Іщенко М. В., що полягає в неналежній організації через структурний підрозділ, що забезпечує реалізацію повноважень у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), та фактичному не забезпеченні примусового виконання рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 липня 2021 року, у спосіб, встановлений резолютивною частиною виконавчого документа, з 02.03.2024 з 09-00 год. до 19-00 год. 03.03.2024, та за порядком, визначеним ст. ст. 2, 10, 18, 20, 63, ч. 7 ст. 64-1, ст. 75 ЗУ № 1404-VIII «Про виконавче провадження».

Визнати незаконною бездіяльність Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ), що полягає в ухиленні від виконання постанови Черкаського апеляційного суду від 06 лютого 2024 року у справі № 712/11457/19, що набрала законної сили, в частині зобов`язання організувати через структурний підрозділ, що забезпечує реалізацію повноважень у сфері організації комплексного виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), розробку стратегії, необхідної для забезпечення примусового виконання рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 16.07.2021 року, у справі № 712/11737/19, із застосуванням заходів примусового виконання рішення, співмірним вимогам за рішенням суду та забезпечення реального фізичного контакту матері та малолітньої дитини.

Визнати неправомірною бездіяльність Міністерства юстиції України в частині не надання державним виконавцям необхідних роз?яснень та рекомендацій з питань (порядку) примусового виконання рішень про усунення перешкод у побаченні з дитиною, зокрема рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 липня 2021 року.

Визнати неправомірною бездіяльність Міністерства юстиції України в частині незабезпечення ефективного контролю за роботою структурного підрозділу, що забезпечує реалізацію повноважень у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) Центрального міжрегіонального правління Міністерства юстиції (м. Київ).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 03 червня 2024 року скаргу задоволено частково.

Визнано бездіяльність державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), що полягає у не здійсненні заходів примусового виконання судового рішення у справі № 712/11457/19 у виконавчому провадженні № 68129406, зокрема, в період 02 березня 2024 року до 19-00 години вечора 03 березня 2024 року.

Зобов`язано Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ), структурним підрозділом якого є Перший ВДВС у місті Черкаси ініціювати механізми заохочення співпраці батьків та вжити заходи щодо розробки комплексної стратегії на виконання судового рішення, у тому числі з метою цільової підтримки дитини, яка проявляє ознаки відчуження одного з батьків.

В іншій частині скарги відмовлено.

Ухвала мотивована тим, що в матеріалах скарги відсутні докази узгодження державним виконавцем на виконання п. 5 розд. ІХ Інструкції № 512/5 місця та часу проведення побачень стягувача з дитиною з урахуванням позицій сторін, інтересів та стану дитини.

Суд дійшов висновку, що державним виконавцем не було вжито всіх необхідних заходів щодо примусового виконання рішення, зокрема, в період 02 березня 2024 року до 19-00 години вечора 03 березня 2024 року.

Внаслідок неповноти вказаних дій під час виконання судового рішення у зазначений період порушені права стягувача на дотримання встановленої законом процедури примусового виконання судового рішення.

Крім того, судом зазначено, що постановою Черкаського апеляційного суду від 06.02.2024 хоча і зобов`язано Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ) організувати через структурний підрозділ, що забезпечує реалізацію повноважень у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), розробку комплексної стратегії, необхідної для забезпечення примусового виконання рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 16.07.2021 у справі № 712/11457/19, із застосуванням заходів примусового виконання рішення, співмірним вимогам за рішенням суду та забезпечити реальний фізичний контакт матері та малолітньої дитини, проте доказів розроблення такої стратегії або вжиття конкретних заходів для забезпечення примусового виконання рішення суду не надано.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі представник Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Віштакалюк Н. Л., вважаючи оскаржувану ухвалу незаконною, необґрунтованою, прийнятою з порушенням норм матеріального та недотримання процесуального права, просить скасувати ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 03 червня 2024 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 зверталась до Управління із заявою щодо розробки комплексної стратегії примусового виконання рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 16.07.2021 № 712/11457/19, на яку надано роз`яснення. З такою ж вимогою наразі ОСОБА_1 звертається до суду.

Зазначає, що для належного захисту прав дитини, комплексна стратегія виконання рішення про участь матері у вихованні дитини має містити переважно заходи добровільного врегулювання конфлікту та аж ніяк не може бути розроблена органами примусового виконання рішень.

Натомість Служба у справах дітей Черкаської міської ради має відповідні повноваження і вже фактично працює із родиною не перший рік, адже саме на рішення Служби у справах дітей Черкаської міської ради № 573 від 07 вересня 2018 року «Про визначення способу участі у вихованні та спілкуванні матері ОСОБА_1 з малолітнім сином ОСОБА_2 » посилається суд при прийнятті рішення про зобов`язання ОСОБА_2 усунути перешкоди ОСОБА_1 у вихованні дитини та спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_3 . Тому комплексний підхід (стратегія) забезпечення участі матері у вихованні сина може реалізуватись тільки Службою у справах дітей Черкаської міської ради шляхом роз`яснень, індивідуальної роботи з кожним членом родини та інше.

Фактичні обставини справи

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 16.07.2021 у справі № 712/11457/19 про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини було задоволено позовні вимоги позивача ОСОБА_1 , зобовязано ОСОБА_2 усунути перешкоди ОСОБА_1 у вихованні дитини та спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у спосіб, встановлений рішенням Служби у справах дітей Черкаської міської ради № 573 від 07 вересня 2018 року «Про визначення способу участі у вихованні та спілкуванні матері ОСОБА_1 з малолітнім ОСОБА_3 ».

Відповідно до рішення Служби у справах дітей Черкаської міської ради № 573 від 07 вересня 2018 року, матері ОСОБА_1 встановлено спосіб участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 : перші та треті вихідні місяця з 09-00 суботи до 19-00 неділі; святкові дні та день народження дитини з 13-00 до 18-00; без присутності батька дитини та з урахуванням обставин, які можуть виникнути.

Зазначене рішення перебуває на виконанні у Першому відділі державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Постановою Черкаського апеляційного суду від 06.02.2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано бездіяльність державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), що полягає у не здійсненні заходів примусового виконання судового рішення у справі № 712/11457/19 у виконавчому провадженні № 68129406. Зобов`язано Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ) організувати через структурний підрозділ, що забезпечує реалізацію повноважень у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), розробку комплексної стратегії, необхідної для забезпечення примусового виконання рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 16.07.2021 у справі № 712/11457/19, із застосуванням заходів примусового виконання рішення, співмірним вимогам за рішенням суду та забезпечити реальний фізичний контакт матері та малолітньої.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22.05.2024 року (провадження № 61-2986св24) Касаційну скаргу Першого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) задовольнити частково. Постанову Черкаського апеляційного суду від 06 лютого 2024 року змінено з урахуванням мотивів, викладених в цій постанові Верховного Суду. Абзац третій резолютивної частини постанови Черкаського апеляційного суду від 06 лютого 2024 року після слів «Визнати бездіяльність державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), що полягає у не здійсненні заходів примусового виконання судового рішення у справі № 712/11457/19 у виконавчому провадженні № 68129406» доповнено словами «за період з 09:00 год 18 листопада 2023 року до 19:00 год 19 листопада 2023 року».

Мотивувальна частина

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно з ч. 1ст. 368 ЦПК Українисправа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Учасники справи, які були повідомлені про судове засідання у відповідності до вимог процесуального законодавства, до суду апеляційної інстанції не з`явились.

Суд апеляційної інстанції вважав за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися у судове засідання, з урахуванням вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України. Їх неявка в судове засідання не унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та не перешкоджає її розгляду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Частиною 3 ст. 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За змістом апеляційної скарги ухвала Соснівського районного суду м. Черкаси віл 03.06.2024 оскаржується Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в частині задоволених вимог скарги ОСОБА_1 та за наслідками апеляційного перегляду просить відмовити в скарзі останньої у повному обсязі.

В свою чергу скаржниця ОСОБА_1 ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 03.06.2024 не оскаржує.

Тому, в силу положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України, судове рішення першої інстанції переглядається апеляційним судом лише в означеній частині.

Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Частиною 1 ст. 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України.

Виконання судового рішення відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013 у справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих листів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень (ст. 3 ЗУ «Про виконавче провадження»).

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень учасники справи мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Згідно з ч. 1 ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до вимог ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою якщо вважають, що рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно зі ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. У випадку, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

Частинами 1 та 2 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 4 приведеної статті вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 13 цього ж Закону під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, розпоряджень, внесення подання, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 63 ЗУ «Про виконавче провадження» регламентовано порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.

Варто враховувати, що виконання рішень про встановлення побачення з дитиною, рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною регламентується спеціальними правилами ст. 64-1 ЗУ «Про виконавче провадження», відповідно до якої виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням.

Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт та виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному ч. 1 ст. 75 цього Закону. У постанові зазначаються вимога виконувати рішення та попередження про кримінальну відповідальність.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт, виносить постанову про накладення на боржника штрафу в подвійному розмірі, надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, звертається з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до суду за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби, виносить вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами (із врахуванням обмежень, передбачених ч. 10 ст. 71 цього Закону) та вживає інші заходи примусового виконання рішення, передбачені цим Законом.

У разі виконання рішення боржником виконавець складає акт та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Якщо боржник у подальшому перешкоджає побаченням стягувача з дитиною, стягувач має право звернутися до державного виконавця із заявою про відновлення виконавчого провадження. Після відновлення виконавчого провадження державний виконавець повторно здійснює заходи, передбачені цією статтею.

Відповідно до п. 5 розділу ІХ Інструкції № 512/5 «Виконання рішень немайнового характеру», якщо рішенням про встановлення побачення з дитиною не визначено час та (або) місце побачення стягувача з дитиною, державний виконавець викликає сторони виконавчого провадження з метою визначення часу та (або) місця такого побачення шляхом надіслання викликів одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження.

Сторона виконавчого провадження у разі неможливості з`явитися на призначений час письмово повідомляє про це державного виконавця шляхом подання заяви (клопотання), в якій (якому) зазначає про зручні для неї час та (або) місце проведення побачення стягувача з дитиною.

Державний виконавець визначає час та (або) місце побачення стягувача з дитиною, враховуючи позицію сторін виконавчого провадження та інтереси дитини, шляхом винесення постанови про визначення часу та (або) місця побачення стягувача з дитиною.

Якщо сторона виконавчого провадження не з`явилася у визначений у виклиці час до державного виконавця та письмово не повідомила державного виконавця про зручні для неї час та (або) місце проведення побачення стягувача з дитиною, державний виконавець визначає час та (або) місце такого побачення без врахування позиції відповідної сторони виконавчого провадження.

При виконанні рішення про встановлення побачення з дитиною, рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною державний виконавець за потреби залучає органи опіки та піклування (п. 6 розділу ІХ Інструкції № 512/5 «Виконання рішень немайнового характеру»).

На загальних умовах місце виконання рішення регламентується ст. 24 ЗУ «Про виконавче провадження» Розділу ІV «Загальні умови та порядок здійснення виконавчого провадження» відповідно до ч. ч. 1 та 3 якої виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Виконання рішення, яке зобов`язує боржника вчинити певні дії, здійснюється виконавцем за місцем вчинення таких дій.

За наявності обставин, що перешкоджають проведенню побачення стягувача з дитиною, державний виконавець відкладає проведення виконавчих дій в порядку, визначеному ст. 32 ЗУ «Про виконавче провадження» (п. 7 розділу ІХ Інструкції № 512/5 «Виконання рішень немайнового характеру»).

Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником рішення про встановлення побачення з дитиною у час та місці побачення стягувача з дитиною, визначені рішенням або державним виконавцем (п. 8 розділу ІХ Інструкції № 512/5 «Виконання рішень немайнового характеру»).

Відповідно до п. 9 розділу ІХ Інструкції № 512/5 «Виконання рішень немайнового характеру» у разі невиконання без поважних причин боржником рішення про встановлення побачення з дитиною державний виконавець здійснює заходи примусового виконання рішення, передбачені ч. 3 ст. 64-1 Закону України «Про виконавче провадження».

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення про встановлення побачення з дитиною державний виконавець здійснює заходи примусового виконання рішення, передбачені частиною четвертою статті 64-1 Закону.

При кожному наступному невиконанні боржником зазначеного рішення державний виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною четвертою статті 64-1 Закону.

Згідно зі ст. 32 ЗУ «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що перешкоджають проведенню виконавчих дій (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), або з інших підстав, внаслідок виникнення яких сторони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, виконавець може відкласти проведення виконавчих дій з власної ініціативи або за заявою стягувача чи боржника на строк до 10 робочих днів.

Про відкладення проведення виконавчих дій виконавець виносить відповідну постанову.

В постанові Верховного Суду від 04 липня 2023 року у справі № 761/35081/16-ц (провадження № 61-10297св22) зазначено, що застосування правил ч. 2 ст. 64-1 ЗУ «Про виконавче провадження» про те, що виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, не суперечитиме правилами п. 1 ч. 2 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» про те, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом. У таких висновках Верховний Суд враховує, що у п. 1 ч. 2 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» також передбачено, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені цим Законом, у тому числі виконавець має дотримуватись вимог частин 1 та 2 ст. 64-1 ЗУ «Про виконавче провадження» про забезпечення побачень стягувача з дитиною у час та місці, визначеному рішенням суду. Отже, у цій категорії спорів під час виконання виконавчого листа має враховуватися зміст і резолютивна частина рішення про встановлення способу і порядку участі одного з батьків у вихованні дитини.

Виконання судових рішень у справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду й ефективного захисту сторони у справі, що передбачено ст. ст. 6, 13 Конвенції.

Саме такий принцип застосовує ЄСПЛ у своїй сталій практиці, зазначаючи, що виконання судових рішень є невід`ємною частиною судового процесу, оскільки без цієї стадії судового процесу сам факт прийняття будь-якого рішення суду втрачає сенс. Саме на цій стадії судового процесу завершується відновлення порушених прав особи.

ЄСПЛ неодноразово наголошував у своїх рішеннях, що право на судовий розгляд, гарантоване ст. 6 Конвенції, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень (рішення у справах «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року, «Ясіун`єне проти Литви» від 06 березня 2003 року, «Руйану проти Румунії» від 17 червня 2003 року, «Півень проти України» від 29 червня 2004 року).

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 липня 2021 року у справі №712/11457/19, з 09-00 години ранку 02 березня 2024 року до 19-00 години вечора 03 березня 2024 року (перші вихідні місяця березня 2024 року, які встановлені як спосіб виконання рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 липня 2021 року у справі №712/11457/19, що було визначено у рішенні Служби у справах дітей Черкаської міської ради №573 від 07 вересня 2018 року) мало відбутись побачення скаржниці ОСОБА_1 із сином ОСОБА_3 .

Вказане побачення, у спосіб визначений судовим рішенням, не відбулося.

Як вірно встановлено судом першої інстанції в матеріалах скарги відсутні докази узгодження державним виконавцем на виконання п. 5 розділу ІХ Інструкції № 512/5 місця та часу проведення побачень стягувача з дитиною з урахуванням позицій сторін, інтересів та стану дитини.

Крім того, державним виконавцем не було спростовано доводи скаржниці щодо не вжиття ним у вказаний період співмірних заходів примусового виконання рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 липня 2021 року в порядку ст. ст. 2, 10, 18, 20, 63, ч. 7 ст. 64-1, ст. 75 ЗУ «Про виконавче провадження», адже не було надано, зокрема, акту державного виконавця або інших документів, з яких вбачалося б здійснення перевірки, внаслідок якої встановлено повноцінне виконання рішення суду у справі № 712/11457/19, в період з 09-00 години ранку 02 березня 2024 року до 19-00 години вечора 03 березня 2024 року.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що державним виконавцем не було вжито всіх необхідних заходів щодо примусового виконання рішення, зокрема, в період 02 березня 2024 року до 19-00 години вечора 03 березня 2024 року.

Центральне МУ МЮ (м. Київ) , заявляючи вимогу про скасування оскаржуваної ухвали, в апеляційній скарзі не наводить підстав для її скасування в приведеній частині вимог.

Захист прав дитини гарантовано ст. ст. 3, 12, 16 Конвенції ООН Про права дитини 1989 року.

Отже, будь-який сімейний спір стосовно дитини дійсно має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.

У рішенні від 07 жовтня 2021 року у справі «Вихованок проти України» ЄСПЛ зазначив, що під час здійснення виконавчого провадження втручання державних виконавців по суті зводилося лише до повідомлення про неуспішні спроби провести побачення та відмову дитини бачитися із заявником. Після скарг заявника національні суди розкритикували спосіб здійснення виконавчого провадження державними виконавцями. Суд вважав, що такий обмежений підхід державних виконавців був недостатнім. Ніщо не свідчить про те, що під час виконавчого провадження органи державної влади коли-небудь розглядали механізми добровільного виконання рішення, наприклад, шляхом розробки комплексної стратегії виконання, у тому числі цільової підтримки дитини, яка, вочевидь, проявляла ознаки відчуження одного з батьків. Залишається незрозумілим, наскільки до процесу могли бути залучені органи опіки та піклування, та чи могли бути використані які-небудь засоби врегулювання сімейних конфліктів. Суд повторив, що право дитини висловлювати власні погляди не слід тлумачити як таке, що фактично надає дітям беззастережне право вето без розгляду будь-яких інших факторів і здійснення оцінки для визначення їхніх найкращих інтересів; крім того, такі інтереси, як правило, передбачають підтримку зав`язків дитини із сім`єю за винятком випадків, коли подібне може зашкодити її здоров`ю та розвитку.

Хоча перевага завжди надається добровільному виконанню, незмінна позиція, якої часто дотримуються батьки у таких справах, може ускладнити таке добровільне виконання та зумовити в певних випадках необхідність застосування пропорційних примусових заходів (рішення у справі «Вишняков проти України» пункт 43, з подальшими посиланнями). Однак ніщо не свідчить про те, що органи державної влади вчасно вжили достатньо таких примусових заходів.

Невжиття належних заходів для виконання судових рішень стосовно дітей, є наслідком недостатньо розвинутих законодавчих та адміністративних механізмів, які б могли прискорити добровільне дотримання домовленостей із залученням фахівців органів опіки та піклування. Крім того, наявні механізми не передбачали відповідні і конкретні заходи для забезпечення примусового виконання рішення, яким було встановлено домовленості про побачення, відповідно до принципу пропорційності (див. рішення у справі «Вишняков проти України» від 24 липня 2018 року, заява № 25612/12 пункт 46; у справі «Швець проти України», заява № 22208/17, пункт 38, від 23 липня 2019 року, у справі «Бондар проти Україна», заява № 7097/18, пункт 36, від 17 грудня 2019 року, та рішення у справі «Ген та інші проти України» від 10 червня 2021 року, заяви № 41596/19 та № 42767/19, пункт 68).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 10 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» з метою забезпечення відновлення порушених прав стягувача, крім виплати відшкодування, вживаються додаткові заходи індивідуального характеру.

Частиною першою статті 13 цього Закону передбачено, що заходи загального характеру вживаються з метою забезпечення додержання державою положень Конвенції, порушення яких встановлене Рішенням, забезпечення усунення недоліків системного характеру, які лежать в основі виявленого Судом порушення, а також усунення підстави для надходження до Суду заяв проти України, спричинених проблемою, що вже була предметом розгляду в Суді.

Положенням про Міністерство юстиції України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02 липня 2014 року № 228, визначено, що Міністерство юстиції України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну правову політику, зокрема у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб). Основними завданнями Міністерства юстиції України є: забезпечення формування та реалізація державної правової політики; забезпечення формування та реалізація державної політики у сфері організації примусового виконання рішень; забезпечення своєчасного, повного і неупередженого виконання рішень у порядку, встановленому законодавством.

Обов`язки Центрального МУ МЮ (м. Київ) визначенні Положенням про міжрегіональні управління Міністерства юстиції України затвердженим наказом Міністерства юстиції України 23 червня 2011 року № 1707/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 23 червня 2011 року за № 759/19497.

Згідно з підпунктами 4.14 та 4.15 п. 4 цього Положення міжрегіональне управління відповідно до покладених на нього завдань: організовує через структурний підрозділ, що забезпечує реалізацію повноважень у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) відповідно до законів України; контролює через структурний підрозділ, що забезпечує реалізацію повноважень у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), здійснення примусове виконання рішень у випадках, передбачених законом, відповідним відділом примусового виконання рішень та відділами державної виконавчої служби міжрегіонального управління.

Крім того, судом встановлено, що постановою Черкаського апеляційного суду від 06.02.2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано бездіяльність державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), що полягає у не здійсненні заходів примусового виконання судового рішення у справі № 712/11457/19 у виконавчому провадженні № 68129406. Зобов`язано Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ) організувати через структурний підрозділ, що забезпечує реалізацію повноважень у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), розробку комплексної стратегії, необхідної для забезпечення примусового виконання рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 16.07.2021 у справі № 712/11457/19, із застосуванням заходів примусового виконання рішення, співмірним вимогам за рішенням суду та забезпечити реальний фізичний контакт матері та малолітньої.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22.05.2024 року (провадження № 61-2986св24) Касаційну скаргу Першого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) задовольнити частково. Постанову Черкаського апеляційного суду від 06 лютого 2024 року змінено з урахуванням мотивів, викладених в цій постанові Верховного Суду. Абзац третій резолютивної частини постанови Черкаського апеляційного суду від 06 лютого 2024 року після слів «Визнати бездіяльність державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), що полягає у не здійсненні заходів примусового виконання судового рішення у справі № 712/11457/19 у виконавчому провадженні № 68129406» доповнено словами «за період з 09:00 год 18 листопада 2023 року до 19:00 год 19 листопада 2023 року».

У вказаних рішеннях суди встановили, що для проведення виконавчих дій з метою забезпечення відновлення порушених прав стягувача, органи державної влади (в тому числі Центральне МУ МЮ (м. Київ), структурним підрозділом якого є Перший ВДВС у місті Черкаси) не ініціювали механізми заохочення співпраці батьків, а також не вжили заходів щодо розробки комплексної стратегії виконання судового рішення, у тому числі з метою цільової підтримки дитини, яка, вочевидь, проявляла ознаки відчуження одного з батьків.

Суди дійшли висновку про задоволення вимоги заявниці в частині зобов`язання Центрального МУ МЮ (м. Київ) організувати через структурний підрозділ, що забезпечує реалізацію повноважень у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), розробку комплексної стратегії, необхідної для забезпечення примусового виконання рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 16 липня 2021 року у справі № 712/11457/19, із застосуванням заходів примусового виконання рішення, співмірних вимогам за рішенням суду та забезпечити реальний фізичний контакт матері та малолітньої дитини.

Вказані судові рішення набрали законної сили.

Доводи апеляційної скарги, що розроблення відповідної комплексної стратегії не є обов`язком Центрального МУ МЮ (м. Київ) є необґрунтованими та суперечать вищевказаним рішенням судів, які є обов`язковими до виконання.

Крім того, у справі, що переглядається, Центральним МУ МЮ (м. Київ) не надано доказів розроблення відповідної стратегії або вжиття конкретних заходів для забезпечення примусового виконання рішення суду станом на час подачі ОСОБА_1 скарги.

Таких доказів не було надано суду і в процесі розгляду даної скарги ОСОБА_1 .

Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

На підставі викладеного, виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення скарги ОСОБА_1 в частині зобов`язання Центрального МУ МЮ (м. Київ), структурним підрозділом якого є Перший ВДВС у місті Черкаси ініціювати механізми заохочення співпраці батьків та вжити заходи щодо розробки комплексної стратегії на виконання судового рішення, у тому числі з метою цільової підтримки дитини, яка проявляє ознаки відчуження одного з батьків.

Інші доводи апеляційної скарги колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи є безпідставними.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Віштакалюк Наталії Леонідівни залишити без задоволення.

Ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 03 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Текст постанови складено 17 липня 2024 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: О. В. Карпенко

О. М. Новіков