Ухвала

26 листопада 2024 року

м. Київ

справа № 127/254/24

провадження № 61-15427ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., при вирішенні питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , яка підписана адвокатом Кравченком Антоном Валерійовичем, на додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 02 вересня 2024 року в складі судді Бойко В. М., та постанову Вінницького апеляційного суду від 23 жовтня 2024 року в складі колегії суддів: Матківської М. В., Оніщука В. В., Сала Т. Б., в справі за заявою Акціонерного товариства «Оператор» газорозподільної системи «Вінницягаз» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за послуги розподілу природного газу з ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2024 року АТ «Оператор газорозподільної системи «Вінницягаз» звернулося до суду із заявою, у якій просило видати судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги з розподілу природного газу за період з 01 травня 2023 року по 30 вересня 2023 року в сумі 2 884,31 грн.

12 січня 2024 року Вінницьким міським судом Вінницької області видано судовий наказ про стягнення із ОСОБА_1 на користь АТ «Оператор» газорозподільної системи «Вінницягаз» заборгованості за послуги розподілу газу за період з 01 травня 2023 року по 30 вересня 2023 року в сумі 2 884,31 грн.

14 червня 2024 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про скасування судового наказу від 12 січня 2024 року, виданого Вінницьким міським судом Вінницької області за заявою АТ «Вінницягаз» про стягнення із ОСОБА_1 на користь АТ «Оператор» газорозподільної системи «Вінницягаз» заборгованості за послуги розподілу газу.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 25 червня 2024 року поновлено ОСОБА_1 строк для подання заяви про скасування судового наказу. Заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу виданого Вінницьким міським судом Вінницької області від 12 січня 2024 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Оператор» газорозподільної системи «Вінницягаз» заборгованості за послуги розподілу газу, задоволено. Судовий наказ, виданий Вінницьким міським судом Вінницької області від 12 січня 2024 року у справі № 127/254/24 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Оператор» газорозподільної системи «Вінницягаз» заборгованості за послуги розподілу газу, скасовано.

У серпні 2024 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат.

Додатковим рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 02 вересня 2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про винесення додаткового рішення відмовлено.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 23 жовтня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 02 вересня 2024 року залишено без змін.

21 листопада 2024 року ОСОБА_1 через підсистему Електронний суд подала касаційну скаргу, яка підписана адвокатом Кравченком А. В., на додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 02 вересня 2024 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 23 жовтня 2024 року.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).

Окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо визначення розміру судових витрат (пункт 13 частини першої статті 353 ЦПК України).

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (частина перша та третя статті 133 ЦПК України).

Ухвали судів першої та апеляційної інстанцій можуть бути оскаржені в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктами 2, 3 частини першої статті 389 цього кодексу (частина перша статті 406 ЦПК України).

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: 1) рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті; 2) ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку; 3) ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали(частина перша статті 389 ЦПК України).

Аналіз пункту 13 частини першої статті 353 ЦПК України та інших норм процесуального законодавства свідчить, що він охоплює собою в тому числі й розподіл судових витрат. У переліку, передбаченому пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України, не передбачено пункту 13 частини першої статті 353 ЦПК України. Тобто, ухвала суду першої інстанції щодо визначення розміру судових витрат після її перегляду апеляційним судом касаційному оскарженню не підлягає(див. ухвалу Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2024 року в справі № 2-2722/08 (провадження № 61-15123св23)).

Відповідно до вимог пункту 13 частини першої статті 353 ЦПК України та пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України, яка є спеціальною нормою процесуального права, що регламентує право касаційного оскарження судових рішень у касаційному порядку, не передбачено права касаційного оскарження ухвали суду першої інстанції щодо визначення розміру судових витрат, а також постанови суду апеляційної інстанції, прийнятої за результатами перегляду такої ухвали в апеляційному порядку (див. ухвалу Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2024 року в справі № 357/3296/23 (провадження № 61-3915ск24)).

Оскільки ухвала суду першої інстанції щодо визначення розміру судових витрат не належить до переліку ухвал, визначених у пункті 2 частини першої статті 389 ЦПК України, таку ухвалу не можна оскаржити у касаційному порядку. А тому не можна оскаржити у цьому порядку і постанову апеляційного суду про залишення без змін вказаної ухвали суду першої інстанції (див. ухвалу Великої Палати Верховного суду від 28 вересня 2022 року в справі № 477/1315/20(провадження № 14-183цс21)).

В ухвалі Великої Палати Верховного суду від 28 вересня 2022 року в справі № 477/1315/20 (провадження № 14-183цс21) вказано, що «оскільки право на касаційне оскарження не є абсолютним, встановлення у процесуальному законі переліку ухвал суду першої інстанції, які після їх перегляду в апеляційному порядку можна оскаржити до Верховного Суду, є розумним обмеженням, покликаним забезпечити виконання судом касаційної інстанції завдання забезпечувати сталість і єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом (частина перша статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Велика Палата Верховного Суду вважає цю мету обмеження права на доступ до суду касаційної інстанції легітимною. Зазначене обмеження є передбачуваним, оскільки чітко регламентоване процесуальним законом. Звертаючись із касаційною скаргою на ухвалу суду, яку за законом не можна окремо оскаржити у касаційному порядку, особа може прогнозувати юридичний наслідок такого оскарження. Таким чином, передбачені процесуальним законом обмеження права на касаційне оскарження за наявності права на оскарження в апеляційному порядку не нівелюють для учасника судового процесу можливості доступу до суду та не ускладнюють йому цей доступ настільки, щоби завдати шкоди самій суті цього права».

ЦПК України не передбачено права на оскарження у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції про скасування судового наказу. Постанова апеляційного суду, прийнята за наслідками апеляційного перегляду ухвали місцевого суду, також не може бути предметом перегляду у касаційному порядку (див., зокрема: ухвалу Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 січня 2021 року в справі № 953/7141/20 (провадження № 61-764ск21); ухвалу Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 травня 2021 року в справі № 488/3680/13-ц (провадження № 61-8081ск21); ухвалу Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 грудня 2021 року в справі № 310/3833/21 (провадження № 61-19795ск21).

Вказівка в резолютивній частині постанови Вінницького апеляційного суду від 23 жовтня 2024 року про можливість її оскарження в касаційному порядку не є підставою для відкриття касаційного провадження судом касаційної інстанції, оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховною Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (ZUBAC v. CROATIA, № 40160/12, § 122, ЄСПЛ, від 05 квітня 2018 року).

Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 ЦПК України).

Таким чином, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, оскільки оскаржені судові рішення не підлягають касаційному оскарженню відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України.

Керуючись статтями 260, 389, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою, яка підписана адвокатом Кравченком Антоном Валерійовичем, на додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 02 вересня 2024 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 23 жовтня 2024 року в справі за заявою Акціонерного товариства «Оператор» газорозподільної системи «Вінницягаз» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за послуги розподілу природного газу з ОСОБА_1 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков