П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2024 року місто Київ

справа № 755/4492/24

провадження № 22-ц/824/10035/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Височанської Н.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Омельченко Тетяною Леонідівною, на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 14 березня 2024 року, постановлену у складі судді Гончарука В.П.,

у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Перепелиця Наталія Юріївна про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю,-

В С Т А Н О В И В :

У березні 2024 року заявник ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 14 березня 2024 року відмовлено у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 , за участі заінтересованих осіб: приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Перепелиці Н.Ю. про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю.

Не погоджуючись з ухвалою суду, представник заявника ОСОБА_1 - адвокат Омельченко Т.Л. подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати, справу повернути до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

В апеляційній скарзі посилається на те, що судом першої інстанції оскаржувана ухвала прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Звертає увагу, що заявник чітко зазначав у заяві, поданій до суду першої інстанції, що інших спадкоємців у спадкодавця ОСОБА_2 не має та відповідно, факт встановлення спільного проживання однією сім`єю з ОСОБА_1 ніяким чином не може вплинути на спадкові права та обов`язки інших осіб, а тому обставини для виникнення будь якого спору - відсутні.

Проте цей факт не був взятий до уваги судом першої інстанції, як і не надано правової оцінки цим обставинам. Клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів, а саме - спадкової справи, у заінтересованої особи Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Перепелиці Наталії Юріївни, необхідної для вирішення заяви по суті суд першої інстанції також не задовільнив.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 та її представник адвокат Омельченко Т.Л. апеляційну скаргу підтримали і просили її задовольнити.

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Перепелиця Н.Ю. подала до суду клопотання про розгляд справи за відсутності заінтересованої особи.

Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив із того, що у роз`ясненні п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», зазначено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. А тому відповідно до ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право.

Проте, колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції повною мірою погодитись не може, виходячи з наступного.

З матеріалів справи убачається, що у березні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення юридичного факту, що має юридичне значення, а саме про встановлення факту спільного проживання із спадкодавцем однією сім`єю.

Статтею 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та законних інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідний порядок застосовується, зокрема, якщо встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.

Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Справи про спадкування суди розглядають за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права та обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження з`ясується, що має місце спір про право, суд залишає заяву без розгляду та роз`яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах.

У постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 644/6274/16-ц від 22.08.2018 зазначено: «суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право».

Відповідно до приписів ст. 315 ЦПК України, судам підвідомчі справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно ч.4 ст. 315 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав осіб, а встановлення таких фактів не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

Отже, суд може виявити наявність спору про право як на стадії відкриття провадження, так і в процесі розгляду справи. У разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов`язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Як убачається зі змісту вимог, заявник ОСОБА_1 просить встановити факт спільного проживання зі спадкодавцем ОСОБА_2 однією сім`єю у квартирі АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 у заяві зазначила, що вона була опікуном ОСОБА_3 , що підтверджується рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 16.12.2013.

У квітні 2023 спадкодавець ОСОБА_3 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від серії НОМЕР_1 від 01.05.2023, доданим до заяви. Мати спадкодавця ОСОБА_3 - ОСОБА_4 за договором дарування від 03.08.2012 заявнику (додаток до заяви, міститься у матеріалах справи), подарувала частки вказаної квартири № 85 де, як зазначає ОСОБА_1 , вона проживала зі спадкодавцем ОСОБА_3 з 18.08.2013 по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заявник звернулася до приватного нотаріуса Київського міського територіального округу Перепелиці М.Ю. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті спадкодавця. За результатами розгляду заяви, нотаріусом винесено постанову від 29.11.2023 про відмову у видачі свідоцтва, у зв`язку з відсутністю рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту проживання однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наведених у п. 2 Постанови № 7 від 30.05.2008 "Про судову практику у справах про спадкування", справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть, вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутись в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.

Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження з`ясується, що має місце спір про право, суд залишає заяву без розгляду.

Згідно п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі судом не перевірено та не конкретизовано чиї права будуть порушені у разі розгляду заяви ОСОБА_1 і чи дійсно існує спір про право.

В той же час, в матеріалах справи відсутні докази того, що будь яка особа заперечує проти вимог заявниці або висувала будь які вимоги, які в своїй сукупності можуть вважатися спором щодо будь якого права.

Крім того, судом першої інстанції не враховано, що норми процесуального права передбачають встановлення наявності спору про право, а не припускати його можливість.

Постановляючи ухвалу про відмову в відкритті провадження у справі, суд першої інстанції викладеного не врахував, не з`ясував обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, не перевірив чи впливатиме встановлений факт спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю на права і обов`язки інших осіб, внаслідок чого дійшов передчасного висновку про наявність спору про право.

При цьому, суд не позбавлений можливості у разі встановлення в ході розгляду справи наявного, реального спору (звернення з відповідними заявами до суду зацікавлених осіб, виявлення інших претендентів на спадщину, тощо), вирішити питання про залишення заяви без розгляду в подальшому, як передбачено ч. 4 ст. 315 ЦПК України.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 379, 381, 382, 389 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Омельченко Тетяною Леонідівною, задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 14 березня 2024 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Постанова складена 22 липня 2024 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус