ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/5179/22 Номер провадження 22-ц/814/3484/24Головуючий у 1-й інстанції Стрюк Л.І. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Чумак О.В.

судді: Дряниця Ю.В., Пилипчук Л.І.

розглянула у порядку письмового провадженняв м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Павленка Анатолія Івановича, який представляє інтереси позивача ОСОБА_1 , на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 02 вересня 2024 року, постановлену суддею Стрюк Л.І., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним заповіту.

Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 02.09.2024 року задоволено клопотання представника відповідача. Зупинено провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним заповіту до розгляду Полтавський районним судом Полтавської області цивільної справи № 545/147/22 за заявою ОСОБА_2 про визнання ОСОБА_1 недієздатним та встановлення опіки до набрання рішенням законної сили.

З вказаною ухвалою суду першої інстанції не погодився представник позивача - адвокат Павленко А.І. та подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить її скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апелянт вважає, що суд не мав підстав для зупинення провадження у справі, оскільки він є представником Скриля С.Г. і саме він звертався з позовом про визнання правочину недійсним в інтересах ОСОБА_1 . Крім того у суду наявні докази, на підставі яких він може розглянути справу та надати їм оцінку.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників справи не надходив.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що вона підлягає задоволеню з огляду на таке.

Відповідно до матеріалів справи в провадженні Полтавського районного суду Полтавської області з 21.10.2022 року перебуває цивільна справа за позовом адвоката Павленко А.І., який діє в інтересах ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним.

Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 02.09.2024 року задоволено клопотання представника відповідача. Зупинено провадження у справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним заповіту до розгляду Полтавський районним судом Полтавської області цивільної справи № 545/147/22 за заявою ОСОБА_2 про визнання ОСОБА_1 недієздатним та встановлення опіки до набрання рішенням законної сили.

Постановляючи ухвалу про зупинення провадження у даній справі, суд першої інстанції виходив з того, що від результатів розгляду справи за заявою ОСОБА_2 про визнання ОСОБА_1 недієздатним залежить його цивільна процесуальна дієздатність та об`єктивна можливість звернення до суду з позовом.

Колегія суддів не погоджується з цим висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Відповідно до ст. 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, яка набула чинності для України з 11.09.1997, Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

У справі «Bellet у. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Стаття 55 Конституції України встановлює, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до статті 30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними.

Обсяг цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється цим Кодексом і може бути обмежений виключно у випадках і в порядку, встановлених законом.

Частиною 1 статті 34 ЦК України передбачено, що повну цивільну дієздатність має фізична особа, яка досягла вісімнадцяти років (повноліття).

Згідно частини1 статті 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України (частина 2 зазначеної статі).

Відповідно до статті 40 ЦК України фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це.

Тобто до моменту набрання законові сили рішенням суду про визнання фізичної особи недієздатною вона вважається такою, що має повну цивільну дієздатність, та може самостійно розпоряджатися своїми правами.

Аналізуючи зміст чинного законодавства України, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, а також практику ЄСПЛ колегія суддів приходить до висновку, що навіть у випадку виявлення у особи стійкого психічного розладу вона не може бути позбавлена права на захист.

Відповідно до статті 41 ЦК України наслідком визнання фізичної особи недієздатною є встановлюється опіка. Правочини від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє її опікун.

На момент подачі позову адвокатом Павленком А.І. в інтересах ОСОБА_1 останній недієздатним не визнавався. Адвокатом надано суду докази на підтвердження повноважень на представництво інтересів ОСОБА_1 у суді, які підписані ОСОБА_1 власноручно 09 серпня 2022 року та 17 листопада 2022 року.

Договірні відносини, що виникли між адвокатом Павленком А.І. та ОСОБА_1 , не можуть вважатися нікчемними на підставі висновку експерта враховуючи, що на момент укладення договору та довіреності останній недієздатним не визнаний, тоді як у судовому порядку дані правочини недійсними не визнавалися.

За таких обставин зупинення провадження у цій справі, яка розглядається судом з 2022 року, до розгляду справи про визнання ОСОБА_3 недієздатним з метою встановлення його цивільної дієздатності на час пред`явлення позову є безпідставним та не обґрунтованим.

З урахуванням вищезазначених висновків апеляційного суду, ухвала місцевого суду підлягає скасуванню з поверненням справи до місцевого суду для продовження розгляду.

Керуючись п. 4 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 379, ст. ст. 381, 382, 383, 384 ЦПК України

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Павленка Анатолія Івановича, який представляє інтереси позивача ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 02 вересня 2024 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя: О.В.Чумак

Судді: Ю.В.Дряниця

Л.І.Пилипчук