Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

19 липня 2024 року Залізничний районний суд м.Львова в складі:

головуючого-судді Колодяжного С.Ю.

з участю секретаря судового засідання Чайко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Львові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкодизавданої кримінальним правопорушенням,

встановив:

ОСОБА_1 20.08.2012 року під час кримінального провадження №0000837 подала в порядку ст.128 КПК України цивільний позов (а.с.1-3), в якому, уточнивши 22.01.2024 року позовні вимоги (а.с.22-29), просила стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 50000 грн. заподіяну кримінальним правопорушенням майнову шкоду у розмірі 4791526,01 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 17.08.2023 року Залізничним районним судом м.Львова у кримінальному провадженні №0000837 про обвинувачення ОСОБА_2 за ч. 4 ст. 190, ч.2 ст. 209 КК України, ОСОБА_3 за ч.4 ст.190, ч.1 ст.209 КК України, ОСОБА_4 за ч.4 ст.190, ч.1 ст.209 КК України ухвалено вирок, яким ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 визнано винними у тому, що будучи засновниками та пасторами релігійної громадської організації «Церква «Посольства Благословенного царства Божого для всіх народів», переслідуючи корисливі мотиви з метою вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів, направлених на протиправне заволодіння майном та грошовими коштами громадян, шляхом обману та зловживання довірою, під виглядом здійснення господарської та інвестиційної діяльності діючи упродовж 2007 2008 років на території м.Львова та Львівської області вчиняли заволодіння грошовими коштами громадян шляхом обману та зловживання довірою в особливо великих розмірах за попередньою змовою групою осіб. Ухвалою Львівського апеляційного суду від 04.12.2023 року даний вирок суду стосовно ОСОБА_2 та ОСОБА_3 скасовано та звільнено їх від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України, кримінальне провадження закрито. Так, будучи під впливом обману відповідачів, які, шляхом зловживання її довірою, пообіцяли їй покращення матеріального стану без жодних негативних наслідків, а тому вона 17.09.2007 року отримала у банку кредит у розмірі 127600 дол. США. Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 11.09.2015 року у справі за позовом ПАТ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 звернуто стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості в розмірі 126559,06 дол. США. Таким чином, сума заподіяної ОСОБА_1 майнової шкоди відповідає сумі заборгованості перед ПАТ «КБ «Приватбанк» і становить 4791526,01 грн. Оскільки шкода, яка завдана протиправними діями відповідачів, ними не відшкодована, просить позов задовольнити.

Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 23.01.2024 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження. Відповідачам встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.

31.05.2024 року в порядку ст.200 ЦПК України судом закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судове засідання 19.07.2024 року позивач не з`явилася, хоча про дату, час і місце проведення такого була повідомлена належним чином, при цьому 19.07.2024 року подала заяву, в якій просить розглядати справу за її відсутності за наявними у справі доказами, що є її правом, передбаченим ч.3 ст.211 ЦПК України.

Відповідачі, які належним чином були повідомлені про час, день та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, відзиву, заяви про розгляд справи за їх відсутності не подали і про причини своєї неявки суд не повідомили.

За таких обставин, відповідно до ст.280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши та перевіривши усі обставини справи, з`ясувавши дійсні обставини справи, оглянувши кримінальну справу № 461/15229/13, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 7 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Оскільки цивільний позов ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди завданої кримінальним правопорушенням, був поданий в порядку ст.128 КПК України під час кримінального провадження, проте ухвалою Львівського апеляційного суду від 04.12.2023 року вирок суду в частині цивільних позовів потерпілих до обвинувачених скасовано та призначено новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства, тому даний цивільний позов підлягає вирішенню Залізничним районним судом м.Львова в порядку цивільного судочинства.

Згідно з ч.1, 2 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зі змісту ст.ст. 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність достатності.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що згідно вироку Залізничного районного суду м.Львова від 17.08.2023 року у кримінальному провадженні №0000837, який набрав законної сили, ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.190, ч.2 ст.209 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років, з позбавленням права обіймати керівні посади на підприємствах, в установах, організаціях, незалежно від форм власності а також посади, пов`язані з розпорядженням фінансовими ресурсами на строк 2 роки та з конфіскацією майна; ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190, ч.1 ст.209 КК України та призначено покарання у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна; ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.190, ч.1 ст.209 КК України, та призначено покарання у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Вироком встановлено, що у вересні 2007 року ОСОБА_2 , перебуваючи у м.Львові, діючи з корисливих мотивів згідно із розробленим нею злочинним планом, за попередньою змовою групою осіб, спільно із ОСОБА_3 , згідно обвинувального акту, обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_4 у відповідності до відведених їм ролей та реалізовуючи спільний, єдиний умисел на заволодіння грошовими коштами громадян, шляхом обману та зловживання довірою переконали прихожан Церкви «Посольство Боже» ОСОБА_1 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , які опинились у важких життєвих обставинах (чоловіки ОСОБА_1 та ОСОБА_6 були безробітними і зловживали спиртними напоями, а чоловік ОСОБА_5 помер) отримати у банківських установах кредитні кошти та вкласти їх у бізнес пасторів Церкви «Посольство Боже» на вигідних для прихожан умовах.

З метою забезпечення гарантованого отримання ОСОБА_1 кредитних грошових коштів та максимального збільшення суми кредиту, ОСОБА_2 , діючи з корисливих мотивів, переконала прихожан Церкви «Посольство Боже» ОСОБА_6 , яка також працювала в ОСОБА_2 . нянею її дитини, та ОСОБА_5 виступити майновими поручителями під час отримання ОСОБА_1 кредиту, надавши у заставу банку своє житло.

Згідно із розробленим злочинним планом, відомим усім співучасникам кримінального правопорушення, оформленням кредитного договору та договорів застави керував ОСОБА_3 і як наслідок, 17.09.2007 року між прихожанкою Церкви «Посольство Боже» ОСОБА_1 та ПрАТ «ПриватБанк» укладено кредитний договір на суму 127 тис. дол. США, під заставу двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_5 та трикімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_6 .

Отримавши цього ж дня в касі ПрАТ «ПриватБанк», що у м. Львові по вул.Гуцульській грошові кошти в сумі 127 тис. дол. США, що за офіційним курсом Національного Банку України станом на 17.09.2007 року становило 641350, 00 грн., ОСОБА_1 передала їх ОСОБА_3 та, згідно обвинувального акту, обвинуваченому ОСОБА_7 , які її супроводжували та контролювали отримання кредиту. У подальшому, вказані грошові кошти ОСОБА_3 та ОСОБА_8 , діючи згідно із розробленим злочинним планом перевезли в офісне приміщення, за адресою: АДРЕСА_3 де передали їх ОСОБА_2 , з метою подальшого розподілення грошових коштів між усіма співучасниками злочинних дій.

З метою доведення свого злочинного умислу до кінця, створення хибного враження у вигідності фінансової операції та приховування своєї злочинної діяльності, ОСОБА_2 , перебуваючи в офісі фірми «Амбасадор», що у АДРЕСА_3 , 19.09.2007 року повідомила ОСОБА_1 , що частина грошових коштів в сумі 1200 дол. США повинна бути передана в фонд Церкви «Посольство Боже», а грошові кошти у сумі 2800 дол. США повинні бути передані ОСОБА_3 під виглядом позики. В цей же день укладено договір позики між ОСОБА_1 (позиководавець) та ОСОБА_3 (позичальник) про те, що позикодавець надає позичальнику позику в сумі 2800 дол. США, що за офіційним курсом НБ України станом на 19.09.2008 року становить 14140 грн. строком на один рік. Проте, фактично грошові кошти в загальній сумі 127 тис. доларів США ще 17.09.2007 року отримав ОСОБА_3 .

Також, після заволодіння грошовими коштами прихожан в загальній сумі 127 тис. дол. США, з метою приховування своєї злочинної діяльності та створення у ОСОБА_5 хибного враження про надійність і вигідність фінансової операції, 18.09.2007 року, перебуваючи в офісі фірми «Амбасадор» на АДРЕСА_3 , ОСОБА_2 передала ОСОБА_5 10700 дол. США, щоб остання здійснювала щомісячні проплати відсотків по кредиту в сумі 890 дол.США, а також передала останній розписку про те, що ОСОБА_2 позичила в ОСОБА_5 40 тис. дол. США на купівлю земельної ділянки в с.Сокільники, Пустомитівського р-ну, Львівської області. Одночасно, з метою приховування своєї злочинної діяльності, ОСОБА_2 переконаннями змусила ОСОБА_6 підписати фіктивний договір позики від 19.09.2007 року ОСОБА_3 43 тис. доларів США.

Отримані шахрайським способом грошові кошти були розподілені між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_9 , згідно обвинувального акту, обвинуваченим ОСОБА_7 та привласнені ними, чим спричинено матеріальну шкоду ОСОБА_1 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 в загальній сумі 641350 грн.

Згідно з ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Із долученого до матеріалів справи рішенням Апеляційного суду Львівської області від 11.09.2015 року вбачається, що рішення Сихівського районного суду м.Львова від 27 березня 2013 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_10 , ОСОБА_5 задоволено та у рахунок погашення заборгованості в розмірі 126 559,06 (сто двадцять шість тисяч п`ятсот п`ятдесят дев`ять доларів 6 центів США), що еквівалентно 2 750 128,30 грн. ( два мільйони сімсот п`ятдесят тисяч сто двадцять вісім грн. 30 коп.) та складається з: 106 987,98 доларів США - заборгованість за кредитом, 13 789,11 доларів США - заборгованість по процентах за користування кредитом, 2 320 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 3 461,94 доларів США - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором; за кредитним договором №LVH9GA00000131 від 17 вересня 2007 року, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , звернуто стягнення на предмет іпотеки: квартиру АДРЕСА_4 загальною площею 51,6 кв.м, яка належить на праві власності ОСОБА_5 на підставі свідоцтва № НОМЕР_1 про право власності на квартиру, виданого 23 грудня 1997 року виконавчим комітетом Львівської міської ради, зареєстрованого в ЛОДК БТ1 та ЕО за №26064, свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого П`ятою Львівською державною нотаріальною конторою 3 вересня 2007 року, зареєстрованого в ОКП ЛОР «БТ1 та ЕО» 5 вересня 2007 року за №18790052;

Відповідно до ст.1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом ч.1 ст.1190 ЦК солідарну відповідальність перед потерпілим несуть особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди. Частиною 2 вказаної статті ЦК України визначено, що за заявою потерпілого суд може визначити відповідальність осіб, які спільно завдали шкоди, у частці відповідно до ступеня їхньої вини.

Згідно із п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року за №6, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Відповідно до ст.89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, тому звідповідачів на користь позивача підлягає стягненню відшкодування майнової шкоди у розмірі 4791526,01 грн.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судовий збір в розмірі 15140 грн., від сплати якого позивач був звільнений згідно п.6 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», підлягає стягненню з відповідачів на користь держави.

Керуючись ст. 2, 4, 12, 13, 81, 82, 89, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 відшкодування майнової шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням у розмірі 4791526, 01 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь держави по 7570 грн. судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення повного судового рішення.

Відповідачі, яким повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, мають право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Позивач, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання якої зареєстрованк за адресою: АДРЕСА_5 ;

відповідачі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання якої зареєстроване за адресою: АДРЕСА_6 ;

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання якого зареєстроване за адресою: АДРЕСА_7 .

Повний текст рішення складено 24 липня 2024 року.

Суддя (підпис)

Згідно з оригіналом.

Суддя: С.Ю. Колодяжний