Справа № 457/1923/24
провадження №2/457/345/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2024 року м. Трускавець

Трускавецький міський суд Львівської області

в складі головуючого судді Грицьківа В.Т.,

з участю секретаря Ринди О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засiданнi в залі суду в м. Трускавцi цивiльну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини. Позовні вимоги позивачка обгрунтувала тим, що 01.08.2009 між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, в якому народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З серпня 2024 року їх стосунки були припинені, вона з сином проживають окремо від відповідача. З моменту розірвання стосунків відповідач систематично не утримує дитину. З врахуванням наведеного, позивачка просить розірвати шлюб, стягнути з відповідача аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку відповідача, але не менше 50% розміру прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, стягнути з відповідача понесені нею судові витрати у виді судового збору та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,00грн.

Представник відповідача подала відзив на позов, в якому зазначила, що відповідач визнає позов в частині розірвання шлюбу та стягнення з нього аліментів на утримання сина в розмірі 3200,00 грн щомісячно. Крім того просить стягнути з позивачки на його користь витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн .

Ухвалою судді від 16.10.2024 відкрито провадження у справі, призначено перше судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно ч. 8 ст. 178, ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, оскільки відсутні клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 01.08.2009 сторони уклали шлюб, який зареєстрованний відділом реєстрації актів цивільного стану Трускавецького міського управління юстиції Львівської області, актовий запис за № 174, що стверджується свідоцтвом про шлюб НОМЕР_1 , яке знаходиться в матеріалах справи. У шлюбі у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується копією свідоцтва про народження НОМЕР_2 , яка знаходиться в матеріалах справи.

Сімейне життя у сторін не склалося, сторони проживають окремо з кінця серпня 2024, спільного господарства не ведуть, у них різні життєві цінності та погляди на життя.

У відповідності з ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Згідно ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Враховуючи викладене, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін, що має істотне значення, а тому шлюб між сторонами слід розірвати.

Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, таким чином прохання відповідачки про те, що після розірвання шлюбу вона бажає залишитися на прізвищі ОСОБА_4 - є законним та обґрунтованим.

Що стосується позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , то судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження останнього, серії НОМЕР_2 , яка знаходиться в матеріалах справи, його батьками є сторони по справі - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Статтею 51 Конституції України гарантовано, а ст.180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно ст. 191 КК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Враховуючи наведене, те що відповідач являється особою працездатного віку, працює в Нафтогазовому видобувному управлінні м.Борислава, виходячи з потреб дитини для забезпечення її гармонійного розвитку та належного забезпечення, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та з відповідача на користь позивачки слід стягнути аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду 16.10.2024 і до повноліття дитини.

В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити, оскільки позивачкою не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач має достатній заробіток (дохід) для сплати аліментів на утримання дитини в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 50 % розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно та не доведено позивачкою необхідності у додатковому розмірі аліментів для утримання дитини, а саме: 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 50 % розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно.

Що стосується стягнення аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 3200,00 грн щомісячно, яку просить стягувати відповідач, то згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає з позивачкою, яка обрала спосіб виконання відповідачем обов"язку по утриманню дитини - в частці від доходу, тому суд вважає, що стягнення аліментів у твердій грошовій сумі задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.ч. 1, 3ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч.ч.3-6 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачкою та її представником надано суду: договір про представництво інтересів та надання правової допомоги від 04.09.2024р., укладений між позивачкою ОСОБА_1 та адвокатом Крамаром Ю.М., додаток № 2 до даного договору, відповідно до якого гонорар адвоката становить 10000 грн.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу відповідачем та його представником надано суду: договір про надання прававничої допомоги № 01-04/11/2024 від 04.11.2024р., укладений між відповідачем ОСОБА_2 та адвокатом Федоренко О.П., згідно п. 3.1 якого за надання правової допомоги клієнт зобов"язується виплатити адвокату гонорар за домовленістю.

Інших доказів про понесені витрати на правничу допомогу, суду сторонами не надано, відсутні докази щодо обсягу наданих їм послуг, виконаних робіт, їх вартість та здійснену оплату.

З врахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що підстави для стягнення витрат на правничу допомогу, заявлені сторонами - відсутні за їх недоведеності належними та допустимими доказами, а тому в їх задоволенні необхідно відмовити.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Враховуючи кількість позовних вимог, часткове задоволення позову, часткове визнання позову позивачем, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача в дохід держави судового збору в розмірі 1211,20 грн за позовну вимогу про стягнення аліментів.

Позивачкою при зверненні до суду сплачено судовий збір за позовну вимогу про розірвання шлюбу в розмірі 1211,20 грн, тому з відповідача необхідно стягнути в користь позивачки 50 відсотків судового збору в розмірі 605,60 грн. та 50 відсотків судового збору в розмірі 605,60 грн. повернути з державного бюджету на користь позивачки.

На підставі ст.ст.2,12,13,76,81,137, 141, 258, 259, 263-265,430 ЦПК України, ст.ст. 56, 112, 180-182, 191 Сімейного кодексу України, ст.51 Конституції України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , укладений 01.08.2009, зареєстрованний відділом реєстрації актів цивільного стану Трускавецького міського управління юстиції Львівської області, актовий запис за № 174.

Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду 16.10.2024 і до повноліття дитини.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 1211,20грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 605.60 грн.

Повернути з державного бюджету ОСОБА_1 50 % судового збору, сплаченого нею згідно квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки №16 від 02.10.2024 в розмірі 605,60 грн.

Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, яким повне рішення не було вручено у день його проголошення, мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення їм повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Суддя: В. Т. Грицьків