Номер провадження: 22-ц/813/4875/24
Головуючий у першій інстанції Анісімова Н.Д.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.07.2024 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 495/10398/23

Провадження номер: 22-ц/813/4875/24

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Таварткіладзе О.М., Погорєлової С.О.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у передбаченому ст. 369 ЦПК України порядку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання дітей, за апеляційною скаргою адвоката Тонкошкурої Валентини Леонідівни, діючої від імені ОСОБА_2 , на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області, ухвалене у складі судді Анісімової Н.Д. 22 січня 2024 року,

встановив:

2. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеним уточненим у листопаді місяці позовом, в якому остаточно просить: 1) змінити розмір аліментів, який було встановлено заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 02.09.2015 року по справі № 495/4948/15-ц, яким стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітніх дітей сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з твердої грошової суми у розмірі - 700 грн. на - 1/3 частку від заробітку (доходу) відповідача, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, та не менше 50 % прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку; 2) стягнути з відповідача пеню: 2.1) - за прострочку сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_3 в сумі - 6 991,26 гривень; 2.2) за прострочку сплати аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 в сумі 14 842,01 гривень.

ОСОБА_1 обґрунтовує позовні вимоги тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 2012 року, який рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28.08.2015 року по справі № 495/4870/15 було розірвано.

Від цього шлюбу у сторін є діти - син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та донька - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 02.09.2015 року по справі № 495/4948/15-ц з ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі - 700,00 гривень та на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі - 700,00 гривень.

На виконанні у Білгород-Дністровському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) знаходиться виконавче провадження ВП № 51274234 щодо примусового виконання виконавчого листа № 495/4948/15 від 24.05.2016 року, виданого Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_7 аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 у розмірі 700 гривень, та виконавче провадження ВП № 51274192 щодо примусового виконання виконавчого листа № 495/4948/15 від 24.05.2016 року виданого Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_7 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 700 гривень.

На час звернення з даним позовом це дуже мала сума, яка менше 50% прожиткового мінімуму, вона є недостатньою для належного виховання дітей. Відповідач також несвоєчасно сплачував аліменти у зв`язку з чим виникла заборгованість з їх сплати (а. с. 1 - 2, 32 - 36).

Позиція відповідача в суді першої інстанції

25.12.2023 року до суду першої інстанції надійшов відзив на позовну заяву від адвоката Тонкошкурої Валентини Леонідівни, діючої від імені ОСОБА_2 , в якому остання просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі (а. с. 32 - 34, 65 - 66, 73 - 75).

Представник відповідача посилається на те, що з часу розлучення ОСОБА_2 за домовленістю з ОСОБА_1 передавав (через термінали та особисто, через своїх друзів) кошти на утримання дітей у більших сумах ніж стягнуто за рішенням суду, але ОСОБА_1 даного факту не визнає.

Відповідач не знав про наявне рішення суду та відкриті виконавчі провадження за рішенням суду про стягнення аліментів. Тому станом на 2023 рік утворився значний борг на двох дітей, який на теперішній час повністю погашений.

У жовтні 2023 року державний виконавець на підставі заяви ОСОБА_1 здійснила перерахунок аліментів з вересня 2018 року по листопад 2023 року, відповідно до якого мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Тобто станом на грудень 2023 рік сума аліментів на кожну дитину складає - по 1 416,50 гривень.

Борг по сплаті аліментів у відповідача на теперішній час відсутній, що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів від 01.12.2023 року по ВП № 51274192 на ОСОБА_3 та розрахунком заборгованості зі сплати аліментів від 01.12.2023 року по ВП № 51274234 на ОСОБА_4 . Сума боргу по аліментам у рамках виконавчого провадження була погашена за допомогою його дружини ОСОБА_8 , за рахунок її накопичень до реєстрації шлюбу.

Діти з часу розлучення кожного літа майже три місяці та на зимові свята знаходились у відповідача у місті Одесі. Відповідач самостійно їх утримував, купляв їм одежу, водив по дитячим атракціонам, що підтверджується фото за 2016, 2017, 2020, 2021 роки.

Крім того, у ОСОБА_2 погіршився стан здоров`я, яке потребує довготривалого лікування, що підтверджується висновком лікаря-невролога та результатами МРТ. Крім того, на його утриманні знаходиться його теперішня дружина ОСОБА_8 , в якої погіршився стан здоров`я.

Для відповідача дана сума стягнення на даний момент є значною, він не має можливості сплачувати аліменти у сумі, яку просить позивачка, у зв`язку із відсутністю постійного заробітку.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22 січня 2024 року задоволено вищевказаний позов ОСОБА_1 .

Змінено спосіб стягнення аліментів, які стягуються на підставі заочного рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 02.09.2015 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з - 700,00 гривень щомісячно, на стягнення аліментів на двох дітей у розмірі - 1/3 заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, та не менш 50 % прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку.

Починаючи з дня набрання рішенням законної сили, припинити стягнення аліментів на підставі заочного рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 02.09.2015 року (справа № 495/4948/15-ц).

Стягнуто з ОСОБА_2 пеню за несвоєчасну сплату аліментів на користь ОСОБА_7 на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в сумі - 6 991,26 гривень, та доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в сумі - 14 842,01 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі - 2 147,20 гривень (а. с. 83 - 89).

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що збільшився розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, тому суми фактично стягуваних аліментів є недостатньо для забезпечення потреб двох дітей. Суд першої інстанції дійшов висновку, що аліменти у розмірі - 1/3 частини усіх доходів відповідача щомісячно забезпечать права та інтереси дітей щодо їх належного утримання та не порушать права та інтереси батька. Суд критично віднісся до доводів відповідача про те, що він протягом восьми років не знав про існування заочного рішення про стягнення аліментів. Суд погодився з доводами позивачки про існування підстав для стягнення пені за прострочення сплати аліментів.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі адвокат Тонкошкура Валентина Леонідівна, діюча від імені ОСОБА_2 , просить скасувати рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22 січня 2024 року. Ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову в частині зміни способу стягнення аліментів відмовити у повному обсязі. Заяву про збільшення позовних вимог, а саме про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання дітей повернути позивачці (а. с. 105 - 109).

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, адвокат Тонкошкура В.Л., діюча від імені ОСОБА_2 , посилається на те, що: 1) саме по собі зміна прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку не є підставою для збільшення розміру аліментів, якщо не відбулося покращення майнової стану платника аліментів. У будь-якому випадку розмір аліментів не може бути меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивачка не надала доказів покращення матеріального становища відповідача, погіршення її матеріального становища; 2) звернувшись 22.11.2023 року із заявою про збільшення позовних вимог, позивачка фактично не збільшила позовні вимоги щодо розміру аліментів, а фактично доповнила позов додатковою вимогою про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Суд першої інстанції не приймав процесуального рішення щодо заяви про збільшення позовних вимог. Сторона відповідача не була обізнана про надходження заяви про збільшення позовних вимог, тому не надали своїх заперечень; 3) судом першої інстанції порушено право брати участь у судовому засіданні, оскільки не було забезпечено участь представника відповідача у судовому засіданні в режимі відео конференції. Секретар судового засідання телефоном повідомила, що у випадку неявки сторони позивачки розгляд справи буде відкладено; 4) у відповідача відсутня вина зі сплати аліментів у розмірі 1 416 грн. до здійснення державним виконавцем 31.10.2023 р. розрахунку заборгованості, оскільки до цього часу аліменти нараховувалися у розмірі по 700 грн. на кожну дитину (а. с. 105 109 зворотна сторона).

Узагальнені доводи позивачки в апеляційному суді

ОСОБА_1 не скористалася своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу. Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 03.04.2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою адвоката Тонкошкурої В.Л., діючої від імені ОСОБА_2 , на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22 січня 2024 року (а. с. 136 - 137).

Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі, з пропозицією надати відзив протягом встановленого строку, та копію апеляційної скарги було надіслано учасникам справи.

Відповідно до довідки про доставку електронного документу від 04.04.2024 року адвокат Тонкошкура В.Л., діюча від імені ОСОБА_2 , отримала копію ухвали суду про відкриття провадження у справі від 03.04.2024 року (а. с. 139 зворотна сторона).

ОСОБА_1 була сповіщена через офіційний сайт Одеського апеляційного суду (а. с.143).

Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_1 повернулося до суду з відміткою пошти про те, що вручено особисто, підпис про одержання наявний (а .с . 145)

За вказаних обставин апеляційний суд вважає, що сторони по справі є повідомленими про надходження апеляційної скарги та розгляд справи в апеляційному суді.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 12.07.2024 року закінчено підготовку справи до апеляційного розгляду. Призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) її учасників.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (їх виклик). У такому випадку судове засідання не проводиться.

Пунктом 1 ч. 4, п. 3 ч. 6 ст. 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ.

Для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про стягнення аліментів.

У порядку спрощеного позовного провадження, відповідно до ст. 274 ЦПК України, розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин; 3) про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд.

У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 розділу ІІІ "Позовне провадження" Цивільного процесуального кодексу України; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у вищезазначених спорах.

Відповідно до ч. 6, 9 ст. 19 ЦПК України - малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства); справи про розірвання шлюбу; справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Дана справа за предметом позову (зміна способу стягнення аліментів) є малозначною, тому згідно зі ст. 369 ЦПК України справу розглянуто апеляційним судом без виклику її учасників та без проведення судового засідання.

3. Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга адвоката Тонкошкурої В.Л., діючої від імені ОСОБА_2 , підлягає частковому задоволенню.

Встановлені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 08 липня 2022 року знаходилися в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області по справі № 495/4870/15 від 28.08.2015 року.

Відповідно до Свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Виконавчим комітетом Старокозацької сільської ради Білгород- Дністровського району Одеської області, ОСОБА_5 народився - ІНФОРМАЦІЯ_3 (а. с. 4).

Відповідно до Свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 09.04.2014 виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білгород- Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, ОСОБА_6 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 (а. с. 5).

Сторони є батьками вищевказаних двох дітей.

Заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 02.09.2015 року у справі за № 495/4948/15-ц з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання дітей - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в твердій грошовій сумі в розмірі - по 700 (сімсот) гривень, але не менше 50 % прожиткового мінімуму доходів громадян для дитини відповідного віку, щомісячно на кожну дитину, починаючи з дати подання позову і до досягнення дитиною повноліття (а. с. 6 - 6 зворотна сторона).

На примусовому виконанні у головного державного виконавця Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Березнюка А.В. перебуває виконавчий лист № 495/4948/15-ц, виданий 24.05.2016 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 аліментів у розмірі - 700 грн., щомісячно на утримання дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ( НОМЕР_3 ), та доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ( НОМЕР_4 ).

Згідно з розрахунком заборгованості станом на 31.10.2023 року заборгованість по аліментам відповідача на утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (ВП № 51274192) складає - 37 599,30 грн..

Згідно з розрахунком заборгованості станом на 31.10.2023 року заборгованість по аліментам відповідача на утримання доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (ВП № 51274234) складає - 38 310,50 грн..

Згідно з розрахунком заборгованості станом на 01.12.2023 року заборгованість по аліментам відповідача на утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( НОМЕР_3 ), складає - 0,00 грн..

Згідно з розрахунком заборгованості станом на 01.12.2023 року заборгованість по аліментам відповідача на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (ВП № 51274234) складає - 0,00 грн. (а. с. 17 - 24).

По справі виникли правовідносини щодо зміни способу та розміру аліментів

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився/не погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів частково не погоджується з вищевказаними висновками суду першої інстанції.

Мотиви прийняття/відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька або в твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений за рішенням суду, змінюється за рішенням суду, за позовом одержувача аліментів.

В частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналогічні роз`яснення містяться і в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року.

Тобто, зазначена законодавча норма вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме - зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Згідно заочного рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 02 вересня 2015 року (справа № 495/4948/15-ц) з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_9 аліменти на утримання неповнолітніх дітей сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 700,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття та доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі - 700,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

З позовних вимог по даній справі вбачається, що позивачка просить суд змінити спосіб стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку від заробітку (доходу) батька дитини, що одночасно призведе до збільшення розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача.

Тобто, позивачка фактично вказує на необхідність збільшення розміру аліментів шляхом зміни способу їх стягнення.

У такому випадку, поставивши перед судом питання про зміну способу стягнення раніше присуджених аліментів з твердої грошової суми на частку від заробітної плати (доходу) платника, позивачці належить довести передусім зміну матеріального та сімейного стану платника аліментів, а саме - наявність у платника відповідного доходу, як підставу для задоволення вимоги про визначення розміру аліментів у частці від відповідного доходу. Так само, зважаючи на пред`явлення позову з метою збільшення розміру стягуваних аліментів, належить доводити й інші обставини, які мають значення в такому спорі та передбачені, зокрема, частиною 1 статті 182 СК України.

Зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього.

При вирішенні питання про збільшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у відповідному розмірі.

Матеріали справи не містять доказів того, що відповідач офіційно працює, отримує дохід.

Крім того, в матеріалах справи міститься результат магнітно-резонансної томографії головного мозку від 05.012023 року та консультативний висновок спеціаліста лікаря-невролога від 16.01.2024 року, з яких вбачається, що у відповідача ОСОБА_2 наявна МР- картина структурних змін в лівій гемісфері головного мозку, більш ймовірно зумовлені наслідками перенесених геморагій, аномалія Арнольда-Кіарі 1, незначна гідросирієнгомілія на рівні С1 хребця та призначено лікування (а. с. 69, 71), що свідчить про погіршення його стану здоров`я. Позивачкою вказане не спростовано.

Колегія суддів також приймає до уваги, що згідно діючого законодавства державний виконавець стягує аліменти у будь-якому випадку і розмірі не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

За вищевказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог про зміну способу стягнення аліментів.

Щодо стягнення пені по аліментам

Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 182 СК України у редакції, чинній на час ухвалення рішення про стягнення аліментів).

У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.

Неустойка (пеня) це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, тому суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня їх фактичної сплати чи до дня ухвалення судом рішення, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.

Згідно з частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.

Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Законодавець установив розмір пені 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.

Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток.

Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.

У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені 1 %.

Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.

Відповідно до правової позиції викладеної у Постанові Верховного Суду від 3 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц, у разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені 1 %. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць із дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.

Частиною 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Колегія суддів приймає до уваги, що відповідачу було відомо про існування заочного рішення про стягнення аліментів, оскільки за розрахунком заборгованості по аліментам , здійсненого державним виконавцем у грудні 2020 року, відповідач у лютому, березні, травні 2021 року здійснював погашення заборгованості.

Відповідачем не спростовано правильність здійснення нарахування пені жодним контр розрахунком.

З урахуванням вищевказаного, колегія суддів дійшла висновку про те, що суду першої інстанції дійшов вірного висновку щодо задоволення вимог про стягнення пені за прострочення сплати аліментів. Вищевказані доводи апеляційної скарги в цій частині не спростовують висновків суду першої інстанції.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги адвоката Тонкошкурої Валентини Леонідівни, діючої від імені ОСОБА_2 , є доведеними частково, а тому її треба частково задовольнити.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «РуїзТорія проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burgandothers v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом порушено норми процесуального права, неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи в частині задоволення позовних вимог про зміну способу стягнення аліментів, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції у вказаній частині підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення в цій частині про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог за вищевказаного обґрунтування.

В решті рішення необхідно залишити без змін.

Дата ухвалення рішення, порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з ч. ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 19, 268, 274, 367, 368, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України,

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Тонкошкурої Валентини Леонідівни, діючої від імені ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22 січня 2024 року в частині задоволення позовних вимог про зміну способу стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей скасувати. Ухвалити в цій частині нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе