ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2024 року м.Суми

Справа №577/53/23

Номер провадження 22-ц/816/10/24

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Рунова В. Ю.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

сторони:

позивач ОСОБА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_2 ,

відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Державне підприємство «Центр державного земельного кадастру» в особі Конотопського міськрайонного виробничого відділу Сумської регіональної філії,

треті особи Конотопська міська рада, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в режимі відеоконференції у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Зубчук Оксани Русланівни

на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 01 березня 2023 року, в складі судді Потій Н.В., ухвалене в м. Конотоп, повний текст якого складено 10 березня 2023 року,

в с т а н о в и в:

04 січня 2023 року ОСОБА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ДП «Центр державного земельного кадастру» в особі Конотопського міськрайонного виробничого відділу Сумської регіональної філії про визнання недійсним:

- рішення Конотопської міської ради № 142 від 30 квітня 2003 року щодо безоплатної передачі в приватну власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,100 га та 0,0547 га, державний акт від 12 травня 2003 року на право власності на земельну ділянку площею 0,100 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :05:098:0004, для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд, серія СМ № 2129105, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 87, виданий на ім`я ОСОБА_3 ;

- державного акта від 12 травня 2003 року на право власності на земельну ділянку площею 0,0547 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :05:098:0005, для ведення особистого селянського господарства, серія СМ № 2129106 на ім`я ОСОБА_3 ;

- договору дарування земельної ділянки кадастровий номер :05:098:0005, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ;

- скасувати державну реєстрацію земельних ділянок з кадастровими номерами :05:098:0004 та :05:098:0005.

Свої вимоги мотивує тим, що 26 травня 1998 року ОСОБА_1 та ОСОБА_8 набули право власності на 1/2 частини жилого будинку та надвірних будівель, розташованих на земельній ділянці загальною площею 600 кв. метрів в АДРЕСА_2 , які належали померлому ОСОБА_9 на підставі Договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку на праві особистої власності, посвідченого Конотопською держнотконторою 28.04.1959 р. за № 2269.

На цей час житловий будинок, загальною площею 53,5 кв.м, житловою 30 кв.м, за адресою: АДРЕСА_2 , належить на праві приватної власності: 5/8 ОСОБА_1 (3/8 та 1/4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.06.1999 та рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 07.09.2020) та по 3/24 ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 14.04.2021.

Відповідно до Технічного паспорту на житловий будинок від 15.03.1999 загальна площа земельної ділянки за вказаною адресою 600 кв. м. Згідно архівних матеріалів КП «Конотопське МБТІ» першопочаткова площа земельної ділянки, що надавалась під забудову ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , становить 0,0600 га, а на даний час відповідно до фактичної кадастрової зйомки земельної ділянки по Деповській, 13 площа земельної ділянки становить - 0,0592 га.

09 лютого 2021 року на засіданні Узгоджувальної комісії, зокрема, рекомендовано ОСОБА_3 , суміжному землекористувачу по АДРЕСА_1 звернутися до Конотопського міськрайонного виробничого відділу Сумської регіональної філії ДП «Центр ДЗК» для виправлення помилки електронного документу за кошт організації. На засіданні був присутній представник Конотопського міськрайонного виробничого відділу Сумської регіональної філії ДП «Центр ДЗК» Кочанов Б.А., який пояснив, що при розробці документації із землеустрою була допущена технічна помилка під час формування електронного документу (файл ХМL), яка полягає у невірному відкликані кутів поворотних точок ділянки. На дату звернення до суду, помилка щодо координат поворотних точок не виправлена. 02 червня 2021 року звернення з питань спірного землекористування по вул. Деповській, 13 та Деповській, 5, було розглянуто виконавчим комітетом міської ради, запропоновано звернутися до Конотопського міськрайонного виробничого відділу Сумської регіональної філії ДП «Центр ДЗК».

Рішенням Конотопської міської ради від 16 червня 2021 року ОСОБА_1 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_2 . 06 липня 2021 року між ОСОБА_1 та Конотопським міськрайонним виробничим відділом Сумської регіональної філії Державного Підприємстві Центр державного земельного кадастру» був підписаний Договір № 70-ТД на розроблення технічної документації із землеустрою. Під час оформлення та розробки землевпорядної документації з`ясувалось, що фактичні межі не співпадають із межами, зображеними в архівних матеріалах КП «Конотопське МБТІ». 22 листопада 2022 року Державним кадастровим реєстратором Відділу № 3 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області прийнято рішення про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру з тих підстав, що електронний документ не відповідає установленим вимогам, зі сторони суміжних земельних ділянок, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , за кадастровим номером :05:098:0004, площею 0,1 га, що належить на праві власності ОСОБА_3 - площа співпадає на 2,9911 га та :05:098:0005, площею 0,0547 га, що належить ОСОБА_4 - площа співпадає на 5,9097 га.

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 01 березня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ДП «Центр державного земельного кадастру» в особі Конотопського міськрайонного виробничого відділу Сумської регіональної філії, треті особи: Конотопська міська рада, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання недійсним рішення, державних актів, договору дарування, скасування державної реєстрації, відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 10000 грн витрат на правничу допомогу.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Зубчук О.Р., посилаючись на неповне встановлення обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в частині визнання недійсним договору дарування земельної ділянки кадастровий номер :05:098:0005, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , та скасувати державну реєстрацію земельної ділянки в Державному земельному кадастрі площею 0,100 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :05:098:0004, для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд, що належить на праві власності ОСОБА_3 , та земельної ділянки площею 0,0547 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :05:098:0005, для ведення особистого селянського господарства, що належить ОСОБА_4 на підставі договору дарування №526 від 17 лютого 2022 року.

Доводить, що належним відповідачем у такому спорі є особа, яка порушує права позивача, тобто останній володілець спірної земельної ділянки, який перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користуватися чи розпоряджатися земельною ділянкою. Зазначає, що незалежно від того, оскаржене відповідне рішення чи ні, суд має самостійно дати правову оцінку рішенню органу державної влади чи місцевого самоврядування. Вимога про визнання рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування недійсними (незаконними) та їх скасування не є ефективним способом захисту, адже задоволення такої вимоги не призведе до відновлення володіння відповідною земельною ділянкою.

Вважає, що суд першої інстанції мав відмовити у задоволенні позовних вимог про визнання недійним рішення Конотопської міської ради №142 від 30 квітня 2003 року у зв`язку з обранням неналежного способу захисту, проте розглянути по суті інші позовні вимоги та прийняти по ним рішення.

Вказує, що справа розглянута поверхнево та прийнято протиправне рішення.

Не погоджується із визначеним до стягнення розміром витрат відповідача на правничу допомогу адвоката 10000 грн, вважає його завищеним, неспівмірним із складністю справи, часом витраченим на надання таких послуг, їх обсягом.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_4 адвокат Ковалюх В.М. просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін. Стягнути з позивача на користь ОСОБА_4 витрати на правничу допомогу в апеляційному суді в розмірі 10 000 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 адвоката Грицика Г.О., представника ОСОБА_4 - адвоката Ковалюх В.М., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав заяви, поданої до суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що відповідно до Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії СМ № 129106 від 12 травня 2003 року, ОСОБА_3 на підставі рішення Конотопської міської ради від 30.04.2003 р. № 142, є власником земельної ділянки площею 0,0547 га розташованої по АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер земельної ділянки :05:098:0005. Державний акт зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 87 (т. 1, а.с. 38).

17 лютого 2022 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено, нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Засоріним А.І., договір дарування земельної ділянки за яким дарувальник ОСОБА_3 подарував доньці ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,0547 га розташованої по АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер земельної ділянки :05:098:0005 (а.с.39. Право власності на вказану земельну ділянку зареєстровано за ОСОБА_4 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 9020 (т. 1, а.с 31).

Згідно Витягу із Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 26.12.2022, ОСОБА_3 на підставі державного акту серії СМ 129105, виданого Конотопською міською радою 12.05.2003 р., належить земельна ділянка площею 0,1 га, кадастровий номер земельної ділянки :05:098:0005. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 104 (т. 1, а.с. 30)

20 квітня 1959 року між відділом комунального господарства виконавчого комітету Ради депутатів трудящих м. Конотоп та ОСОБА_9 , укладено договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки АДРЕСА_3 загальною площею 600 кв.м. для будівництва індивідуального житлового будинку площею 23,78 м2, сараю, туалету, паркану зі сторони вулиці висотою 1,5 м (т. 1, а.с. 13).

Рішенням виконавчого комітету Конотопської міської ради № 377 від 02.11.1993 р. дозволено головному архітектору міста надати дозвіл на вибудувані раніше ОСОБА_9 гараж, веранду, сарай, по АДРЕСА_2 (т. 1, а.с.15).

Відповідно до дубліката свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 26 травня 1998 року Конотопською міською державною нотаріальною конторою, спадкоємцями майна ОСОБА_9 , померлого, ІНФОРМАЦІЯ_1 в рівних долях кожний є його дружина ОСОБА_8 та син ОСОБА_1 . Спадкове майно на яке видано це свідоцтво складається з 1/2 частини жилого будинку та надвірних будівель, розташованих на земельній ділянці 600 кв.м., що знаходяться в АДРЕСА_2 , та належали померлому ОСОБА_9 на підставі Договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності, посвідченого Конотопською державною нотаріальною конторою 28.04.1959 р. за № 2269, зареєстрованого в Конотопському міжміському бюро технічної інвентаризації 13.12.1962 р. за № 6821 (т. 1, а.с. 16).

Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданого 18 червня 1999 року Конотопською міською державною нотаріальною конторою, спадкоємцем майна ОСОБА_8 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 є її син ОСОБА_1 та дочка ОСОБА_10 . Спадкове майно на яке видано це свідоцтво складається з 3/4 частин жилого будинку та надвірних будівель, розташованих на земельній ділянці 600 кв.м., що знаходяться в АДРЕСА_2 , та належали ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 26 травня 1998 року Конотопською міською державною нотаріальною конторою за № 3560 та свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 26 травня 1998 року Конотопською міською державною нотаріальною конторою за № 3562 (т. 1, а.с. 17).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 14.04.2021р. державним нотаріусом Сумської міської державної нотаріальної контори спадкоємцями майна ОСОБА_10 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , є її: чоловік ОСОБА_7 , син ОСОБА_5 , син ОСОБА_6 кожен на 1/3 частку житлового будинку під номером тринадцять по АДРЕСА_2 (т. 1, а.с. 18).

За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, житловий будинок по АДРЕСА_2 , загальною площею 53,5 кв.м., житловою площею 30 кв.м., на праві спільної часткової власності належить: ОСОБА_1 3/8 частки на підставі свідоцтва про право на спадщину № 2767 від 18.06.1999, ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 кожному по 3/24 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 14.04.2021, ОСОБА_1 1/4 частки на підставі дубліката свідоцтва про право на спадщину за законом № 2-204 виданого 02.07.2020 (т. 1, а.с. 20-21).

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 07 вересня 2020 року встановлено факти, що свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_2 , видане Конотопською державною нотаріальною конторою 26 травня 1998 року, та свідоцтво про право на спадщину за законом на 3/4 частин житлового будинку АДРЕСА_2 видане Конотопською державною нотаріальною конторою 18 червня 1999 року, кожне з яких видане на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (т. 1, а.с. 19).

23 вересня 2020 року, на замовлення ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , КП «Конотопське МБТІ» виготовлено технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_2 (т. 1, а.с. 22-25).

Відповідно до протоколу засідання узгоджувальної комісії по земельним суперечкам від 09.02.2021 запропоновано: суміжному землекористувачу по АДРЕСА_1 звернутися до Конотопського міськрайонного виробничого відділу Сумської регіональної філії ДП «Центр ДЗК» для виправлення помилки електронного документу за кошт організації; заявнику ОСОБА_1 не чинити перешкод суміжнику у користуванні проїздом до своєї ділянки (воріт) по АДРЕСА_1 і використовувати земельні ділянки на засадах добросусідства; у разі не вирішення ситуації запропоновано звернутися до суду (т. 1, а.с. 26-27).

Із листа першого заступника міського голови ОСОБА_11 , адресованого ОСОБА_12 від 02.08.2021 вбачається, що при розробці землевпорядної документації на земельну ділянку по АДРЕСА_1 була допущена технічна помилка під час формування електронного документа, яка полягає у невірному відкладанні кутів поворотних точок земельної ділянки. З цього приводу рекомендовано звернутися до Конотопського міськрайонного виробничого відділу Сумської регіональної філії ДП «Центр ДЗК», яким запропонувати за власний кошт усунути допущені ними помилки або звернутися до суду (т. 1, а.с. 28).

22 листопада 2022 року Державним кадастровим реєстратором Брешук О.І. прийнято рішення про відмову у внесенні відомостей (змін) до Державного земельного кадастру, оскільки встановлено що земельна ділянка яка формується по АДРЕСА_2 (протокол № ПП-022 проведення перевірки електронного документа), перетинається із земельною ділянкою з кадастровим номером :05:098:000 Площа співпадає на 2,9911 та з ділянкою :05:098:0005, площа співпадає на 5,9097 га (т. 1, а.с. 29).

Рішення суду про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 мотивоване тим, що позивачем визначено неналежний склад відповідачів, оскільки заявляючи вимогу про скасування рішення Конотопської міської ради № 142 від 30 квітня 2003 року, сама Конотопська міська рада до участі в справі залучена як третя особа, а не у статусі відповідача. Не вбачав суд підстав і для задоволення вимог про скасування договору дарування та скасування державної реєстрації земельних ділянок, як похідних від вимог про скасування рішення міської ради та державних актів про право власності на земельну ділянку.

Проте, з таким висновком місцевого суду колегія суддів апеляційного суду не може погодитись, виходячи з наступного.

Згідно ст. 4 ЦПК України судовому захисту підлягає порушене право особи.

Так, відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Відповідно до ст. 16 ЦК визнання права та визнання правочину недійсним є способами захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом.

Згідно зі ст. 78 ЗК право власності на землю це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно вимог ч.ч. 2, 3 ст. 152 ЗК, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 1 ст. 155 ЗК у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Згідно зі ст. 158 ЗК земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах території територіальних громад щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, обмежень у використанні земель та земельних сервітутів, додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органу місцевого самоврядування спір вирішується у судовому порядку.

Відповідно до ст. 373 ЦК право власності на землю (земельну ділянку) набувається та здійснюється відповідно до закону.

Згідно з ст. 321 ЦК право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ч. 1 ст. 377 ЦК до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить прало власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника(землекористувача).

Відповідно до ч. 7. Розділу X Перехідних положень Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки.

Відповідно до ст. 120 ЗК у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

У разі переходу права власності на будинок або його частину від однієї особи до іншої за договором довічною утримання право на земельну ділянку переходить на умовах, на яких ця земельна ділянка належала попередньому землевласнику (землекористувачу).

Згідно з ст. 378 ЦК право власності на земельну ділянку може бути припинено за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Право приватної власності на земельну ділянку може бути припинено також в порядку ст. 140 ЗК України, якою передбачений вичерпний перелік припинення права власності на землю.

Відповідно до п. г ч. 3 ст. 152 ЗК держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту права власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю. Захист прав громадян та юридичних осіб здійснюється шляхом: визнання прав, визнання недійсним рішень органів місцевого самоврядування, відновленням стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, відшкодування збитків, тощо.

Відповідно до вимог ст. 11 ЗУ «Про державний земельний кадастр» відомості про об`єкти Державного земельного кадастру під час внесення їх до Державного земельного кадастру мають відповідати існуючим характеристикам об`єктів у натурі (на місцевості), визначеним з точністю відповідно до державних стандартів, норм та правил, технічних регламентів.

Згідно ст. 15 ЗУ «Про державний земельний кадастр» до Державного земельного кадастру включаються такі відомості про земельні ділянки: кадастровий номер; місце розташування; опис меж; площа; міри ліній периметру; координати поворотних точок меж; дані про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі тощо.

Крім того згідно вимог ст. 16 ЗУ «Про державний земельний кадастр» кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі і може бути скасований лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. Зміна власника чи користувача земельної ділянки, зміна відомостей про неї не є підставою для скасування кадастрового номеру.

Згідно вимог ст. 79-1 ЗК формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному' земельному кадастрі.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування.

У разі встановлення (відновлення) меж земельних ділянок за їх фактичним використанням у зв`язку з неможливістю виявлення дійсних меж, формування нових земельних ділянок не здійснюється, а зміни до відомостей про межі земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру.

Звертаючись з позовом до суду ОСОБА_1 посилався на те, що його права на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2 , порушені внаслідок виділення суміжному землекористувачу ОСОБА_3 земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_4 . Внаслідок чого площа його земельної ділянки зменшилася. Позивач права власності на земельну ділянку, що знаходиться у його користуванні та була виділена йому для будівництва житлового будинку, не має. Право власності суміжного землекористувача ОСОБА_3 на земельну ділянку підтверджується державним актом.

Проте матеріали справи не містять беззаперечних доказів про те, що ОСОБА_1 20 квітня 1959 року під будівництво було виділено саме 0,0600 га, відповідні землевпорядні документи із закріпленням на місцевості даної земельної ділянки позивачем не надані. Відсутні такі документи і в архівних матеріалах КП «Конотопське МБТІ». На засіданні узгоджувальної комісії по земельним суперечкам при Конотопській міській раді (а.с. 26-27) було встановлено, що на земельній ділянці ОСОБА_1 є невелике зменшення площі земельної ділянки, проте ділянка суміжника ОСОБА_3 не збільшилася після виготовлення землевпорядної документації, а навпаки зменшилася, тому відсутні підстави стверджувати про самовільне зайняття останнім земельної ділянки по АДРЕСА_2 . Крім того на засіданні комісії представник Конотопського міськрайонного виробничого відділу Сумської регіональної філії ДП «Центр ДЗК» Кочанов Б.А. пояснив, що при розробці документації із землеустрою по АДРЕСА_4 була допущена технічна помилка під час формування електронного документу, яка полягає у невірному відкладенні кутів поворотних точок ділянки. Така помилка усувається шляхом внесення відповідних змін до електронного документу, що дасть можливість усунути розбіжності лінії спільної межі, де існує накладення. Тому узгоджувальна комісія саме в даний спосіб рекомендувала суміжним землекористувачам вирішити спір.

З огляду на причини, що перешкодили позивачу оформити землевпорядну документацію права власності на земельну ділянку, запропонований узгоджувальною комісією технічний спосіб вирішення спору, колегія судів не вбачає підстав для задоволення заявлених вимог щодо визнання недійсним рішення Конотопської міської ради №142 від 30 квітня 2003 року, державних актів, договору дарування земельної ділянки та скасування державної реєстрації земельної ділянки, тобто вимоги позивача є необґрунтованими. Тому саме з даних підстав суд повинен був відмовити в задоволенні позовних вимог.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про відмову у позові з підстав визначення неналежного складу відповідачів, а саме: залучення третьою особою, а не відповідачем Конотопську міську раду рішення якої №142 від 30 квітня 2003 року щодо безоплатної передачі в приватну власність ОСОБА_3 земельної ділянки, є помилковим.

Виходячи з викладеного, рішення суду першої інстанції, на підставі п.п. 1, 3, 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України, підлягає зміні в частині мотивів відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ДП «Центр державного земельного кадастру» в особі Конотопського міськрайонного виробничого відділу Сумської регіональної філії, треті особи: Конотопська міська рада, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , про визнання недійсним рішення, державних актів, договору дарування, скасування державної реєстрації, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача ОСОБА_4 адвокат Ковалюх В.М. просив стягнути з позивача на користь цього відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 10000 грн (т. 1, а.с.67-69).

Оскільки в позові відмовлено, судові витрати відповідача в силу вимог п.2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України покладаються на позивача.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу до суду першої інстанції відповідачем було надано Договір про правову допомогу від 17 січня 2023 року, укладений ОСОБА_4 та адвокатом Ковалюх В.М., ордер Серія СВ № 1043324 від 25 січня 2023 року (т. 1, а.с. 72-73, 96).

У п. 4.1. Договору сторони обумовили, що за послуги передбачені в п.1.1. цього Договору, замовник сплачує виконавцю винагороду в сумі 10000 грн.

Квитанцією до прибуткового касового ордеру № 4 від 20 січня 2023 року підтверджується сплата ОСОБА_4 адвокату Ковалюх В.М. 10000 грн за Договором про правничу допомогу від 17 січня 2023 року (т. 1, а.с. 97).

Згідно опису робіт, виконаних адвокатом Ковалюх В.М. за Договором про надання правничої допомоги від 17 січня 2023 року витрачено 0,5 год на зустріч з клієнтом, оформлення документів на ведення цивільної справи (договір про правову допомогу, ордер адвоката, квитанція) вартість послуги 500 грн; на вивчення позовної заяви та доданих до неї документів, дослідження судової практики, формування правової позиції у справі витрачено 4 години і вартість цих послуг 4000 грн; за складання відзиву на позовну заяву, друк, виготовлення та посвідчення копій документів, надсилання відзиву позивачу, іншим відповідачам та третім особам та подання документів до суду витрачено 4,5 год вартість послуги 4500 грн.; за участь в судових засіданнях 1000 грн.

З матеріалів справи вбачається, що адвокат Ковалюх В.М. підготував відзив на позов (т. 1, а.с. 66-78), приймав участь у підготовчому судовому засіданні 08 лютого 2023 року тривалістю 36 хв. (т. 1, а.с. 100) та в судовому засіданні 01 березня 2023 року тривалістю 50 хв.

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги - частина 3 статті 137 ЦПК України.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Отже, розмір витрат на правничу допомогу визначається судом, виходячи з умов договору про надання правничої допомоги, та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості.

За положеннями ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Частиною 4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Враховуючи сукупність обставин цієї конкретної справи, доводи сторони позивача в апеляційній скарзі про необґрунтовано завищений розмір витрат на правничу допомогу, на думку колегії суддів розмір судових витрат на правничу допомогу відповідача у сумі 10000 грн, є не співмірним із складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді першої інстанції, затраченим часом на надання таких послуг (підготовка відзиву на позовну заяву не вимагала значного обсягу юридичної та технічної роботи), не відповідає критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру.

Тому, виходячи з положень ст. 136 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про необхідність зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу відповідача до 6000 грн, даний розмір відповідає обсягу наданої правничої допомоги і складності справи.

Фактично за наслідками апеляційного перегляду рішення суду по суті не змінюється, а тому колегія суддів не вбачає підстав для перерозподілу судового збору сплаченого при подачі апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367 - 369, п. 2 ч.1 ст. 374, п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376, ч. 1 ст. 377, ст.ст. 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_2 , адвоката Зубчук Оксани Русланівни задовольнити частково.

Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 01 березня 2023 року змінити в частині мотивів відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» в особі Конотопського міськрайонного виробничого відділу Сумської регіональної філії, треті особи: Конотопська міська рада, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , про визнання недійсним рішення, державних актів, договору дарування, скасування державної реєстрації, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Стягнути з ОСОБА_2 , як правонаступника ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_4 6000 грн (шість тисяч) гривень витрат на правничу допомогу.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий - В. І. Криворотенко

Судді: О. І. Собина

В. Ю. Рунов