КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Кафідова О.В.,

секретар Ламбуцька Т.О.,

за участю:

представника скаржника ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 30 квітня 2024 року у цивільній справі за скаргою ОСОБА_2 на рішення державного виконавця, заінтересовані особи: ОСОБА_3 , Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою, в якій просив визнати незаконною та скасувати постанову старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Лазаревої А.І. від 29.11.2023 у ВП НОМЕР_2.

Скаргу обгрунтовано тим, що 05.08.2019 Шевченківським районним судом міста Києва видано виконавчий лист 761/46060/17 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованості у розмірі 13508,38 грн.

11.12.2023 скаржник отримав постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 29.11.2023 (виконавче провадження НОМЕР_2).

Разом з тим, скаржник зазначав, що відповідно до його заяви від 18.12.2019 він повідомив Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби в м.Києві Головного територіального управління юстиції у м. Києві, старшого державного виконавця Красноштан І.Л., про наявність майна, на яке можливо здійснити звернення стягнення для погашення боргу.

При цьому, враховуючи бездіяльність органу ДВС він поштовими відправленнями направив на адресу органу ДВС майно, яке підлягає реалізації згідно положень Закону України «Про виконавче провадження», що підтверджується накладними Укрпошти та відповідними заявами від 25.04.2023 року та від 24.11.2023 року.

За вказаних обставин, ОСОБА_2 звернувся до суду з даною скаргою, яку просив задовольнити.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 30.04.2024 скаргу задоволено. Визнано незаконною та скасовано постанову старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції в місті Києві Лазаревої А.І. від 29.11.2023 НОМЕР_2 (т. 1, а.с. 115-119).

В апеляційній скарзі представник державної виконавчої служби, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні скарги.

В обгрунтування апеляційної скарги вказує на неврахування судом першої інстанції того, що заява боржника від 18.12.2019 не має жодного відношення до виконавчого провадження № НОМЕР_4, оскільки вона була подана в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_3, яке, у свою чергу, було закінчено 17.11.2022 відповідно до п. 2 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження".

Вказує, що судом першої інстанції не було належним чином вивчено матеріали справи та не надано відповідну оцінку саме поштовим відправленням, які надав скаржник, та його поясненням щодо надання/направлення майна.

Зазначає, що Законом України "Про виконавче провадження" не передбачено відправлення засобами поштового зв'язку майна для проведення державним виконавцем опису та арешту майна (т. 1, а.с. 210-212).

Представник скаржника у судовому засіданні щодо задоволення апеляційної скарги заперечував, посилаючись на її безпідставність та необгрунтованість.

Стягувач та представник державної виконавчої у судове засіданні не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини своєї неявки суд не сповістили.

Враховуючи положення ч.2 ст. 372 ЦПК України, а також вимоги ст. 371 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, судом апеляційної інстанції визнано за можливе розглянути справу за відсутності стягувача та представника державної виконавчої служби, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення учасників справи, які з`явилися у судове засідання, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконанні у Шевченківському ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) перебувало виконавче провадження № НОМЕР_3 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Шевченківським районним судом міста Києва № 761/46060/17 від 05.08.2019 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованості у розмірі 16280,00 грн.

17.11.2022 державним виконавцем Шевченківського ВДВС у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) в рамках ВП № НОМЕР_3 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених п. 2 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження".

22.11.2023 ОСОБА_3 звернулася до Шевченківського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) з заявою про прийняття до виконання виконавчого листа № 761/46060/17 про стягнення з ОСОБА_2 боргу у сумі 13508,38 грн.

Постановою старшого державного виконавця Шевченківського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Лазаревою А.І. від 24.11.2023 відкрито виконавче провадження № НОМЕР_4 з виконання виконавчого листа № 761/46060/17 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 боргу у сумі 13508,38 грн., а також зобов`язано боржника протягом 5 робочих днів подати декларацію про доходи та майно.

24.11.2023 державним виконавцем було винесено постанову про арешт коштів боржника та направлено до установ банків. Згідно з відповідями банків станом на 29.11.2023 у боржника відкриті рахунки в АТ "КБ "Приватбанк" та АТ "Універсал Банк", на рахунках недостатньо коштів для задоволення вимог стягувача.

Згідно з відповіддю МВС України від 23.11.2023 відсутні дані про зареєстровані за боржником транспортні засоби; згідно відповіді ДПС України від 24.11.2023 боржник отримує дохід в АБ "Ткачук та Партнери"; згідно з відповіддю ПФУ боржник працює в АБ "Ткачук та Партнери".

Постановою державного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 29.11.2023 у ВП НОМЕР_2 звернуто стягнення на доходи ОСОБА_2 , зокрема з заробітної плати в розмірі 20% суму боргу 15054,51 грн.

Як вбачається зі змісту скарги, заявник, як на підставу для визнання незаконною та скасування вищевказаної постанови, посилався на те, що він має рухоме майно, на яке можливо звернути стягнення для погашення, про вказані обставини він повідомив державну виконавчу службу, а також направив відповідне майно на адресу останньою.

При цьому, на підтвердження вказаних обставин, заявником було додано до скарги наступні докази:

- заяву від 18.12.2019 у виконавчому провадженні № НОМЕР_3, в якій він повідомив виконавчу службу про наявність у нього рухомого майна, на яке можливо накласти арешт та яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- заяву від 25.04.2023 у виконавчому провадженні № НОМЕР_5, в якій він просив негайно отримати у поштовому відділені належне йому майно та вчинити дії по реалізації майна або передачі його стягувачу в рахунок погашення боргу згідно вимог Закону України "Про виконавче провадження";

- заяву від 24.11.2023 у виконавчому провадженні № НОМЕР_5, в якій він просив негайно отримати у поштовому відділені належне йому майно та вчинити дії по реалізації майна або передачі його стягувачу в рахунок погашення боргу згідно вимог Закону України "Про виконавче провадження";

- опис майна та накладні про направлення рухомого майна на адресу державної виконавчої служби.

Так, відповідно до ст. 19 Конституції органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом ст.ст. 1, 5 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Зокрема виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до п. 7 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, розпочинаючи виконання рішення про стягнення коштів, виконавець зобов`язаний винести постанову відповідно до абзацу другого частини першої статті 48 Закону.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах (абзац перший частини другої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 68 Закону України "Про виконавче провадження" стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів/електронних грошей, що знаходяться на рахунках у банках чи інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів. За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Зазначена норма права визначає кошти, що складають заробітну плата як особливий об`єкт, на який може бути звернуто стягнення на виконання виконавчого документа, та обмежує таке стягнення відсутністю інших коштів та/або об`єктів для стягнення, видами боргових зобов`язань (періодичні платежі) та сумою стягнення.

Порядок звернення стягнення на заробітну плату також визначається Законом України «Про виконавче провадження» та розділом Х «Звернення стягнення на заробітну плату та інші види доходів боржника» Інструкції, у відповідності до яких про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи (частина третя статті 68 Закону України «Про виконавче провадження»).

У відповідності до п.п. 4, 8 та 9 розділу Х Інструкції контроль за правильним і своєчасним відрахуванням із заробітної плати та інших доходів боржника здійснюється виконавцем за власною ініціативою (пункт 4 розділу Х Інструкції), а за кожною постановою про стягнення підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями, з якими боржник перебуває у трудових відносинах, щомісяця та після закінчення строку відповідних виплат або у разі звільнення працівника подається окремий звіт про здійснені відрахування та виплати за встановленою формою встановленою у додатку 9 до Інструкції. Звіт про здійснені відрахування та виплати долучається до матеріалів виконавчого провадження. Зазначений додаток № 9 передбачає період звіту, розмір нарахованої заробітної плати, розмір утриманих податків та інших обов`язкових платежів, відсоток стягнення та утриману суму на погашення боргу за виконавчим провадженням.

Таким чином, законодавство покладає зобов`язання з контролю за виконанням стягнення з доходів боржника як на підприємство, установу, організацію, фізичну особу-підприємця, що здійснюють боржнику певні виплати, та зобов`язано направляти виконавцю щомісячні звіти про відрахування з таких доходів, так і на виконавця, який здійснює контроль шляхом отримання таких звітів та їх перевірки з точки зору правильності нарахувань та розміру стягнення. Саме такий звіт надає виконавцю можливість контролю за сумами заробітної плати, які нараховані боржнику за місцем отримання доходів та сумами стягнення, які здійснюються з цього доходу.

Відрахування, зокрема із заробітної плати, насамперед здійснюють підприємства установи та організації тощо, які й здійснюють нарахування цих виплат і відповідно до ч. 1 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Частинами другою та третьою статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків. Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

З наведених норм права вбачається, що виконавець має повноваження звернути стягнення на заробітну плату боржника лише за відсутності іншого майна, на яке можливо звернення стягнення та для виконання рішення про стягнення періодичних платежів, однак у розмірі не більше 20 відсотків за наявності одного виконавчого документа та 50 відсотків заробітної плати за наявності декількох виконавчих документів (зведене виконавче провадження). Таке стягнення здійснюється підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, фізичними особами-підприємцями, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

Задовольняючи вимоги скарги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки скаржником було надано державному виконавцю відповідні докази наявності у нього рухомого майна, на яке в рамках виконавчого провадження № 732420798 можливо звернути стягнення, шляхом їх надіслання на адресу державної виконавчої служби, оскаржувана постанова є передчасною та також, що унеможливлює своєчасне отримання скаржником заробітної плати, усупереч вимог ст. 43 Конституції України.

При цьому, судом першої інстанції було взято до уваги додані до скарги копії заяв та поштові накладні.

Разом з тим, судом першої інстанції не надано оцінки тому, що виконавче провадження № 73420788, в рамках якого винесена оскаржувана постанова, було відкрито 24.11.2023, а згідно з наданими скаржником описами вкладень та поштовими накладними майно було направлено заявником до відділу у лютому та березні 2023 року, тобто до відкриття виконавчого провадження № 73420788.

При цьому, згідно з трекінгом відправлень Укрпошти, відділ повернув направлене майно скаржником за зворотньою адресою відправника.

Також, як вбачається з наявних у матеріалах справи заяв, останні не мають жодного відношення до виконавчого провадження № 73420788, як помилково встановив суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі.

Відповідно до ч.1 ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Крім того, як передбачено ч. 3 ст. 451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

За вказаних обставин, та враховуючи, що державний виконавець під час винесення оскаржуваної постанови діяв у відповідності до вимог Закону України "Про виконавче провадження", в межах своїх повноважень та на підставі наявних в матеріалах виконавчого провадження доказів, колегія суддів приходить до висновку, що з боку державного виконавця права чи свободи заявника порушено не було.

Пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частини 1, 2 статті 376 ЦПК України).

Таким чином, постановлена судом ухвала підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні скарги.

Також, оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги, то відповідно до положень ст. ст. 141, 382 ЦПК України з скаржника на користь відділу державної виконавчої служби підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3027 грн. 00 коп.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 372, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), - задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 30 квітня 2024 року - скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні скарги ОСОБА_2 на рішення державного виконавця, заінтересовані особи: ОСОБА_3 , Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (3, місцезнаходження: м. Київ, вул. Саксаганського, 110) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3027 (три тисячі двадцять сім) грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 29 жотвня 2024 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

/ О.В Кафідова