КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 761/2816/24 Головуючий у І інстанції Яковлєва Л.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

26 листопада 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Таргоній Д.О., Голуб С.А., Слюсар Т.А., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника акціонерного товариства «Укрсиббанк» - адвоката Гладиш Ярослави Миколаївни на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 липня 2024 року у справі за позовом акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

УСТАНОВИВ:

У січні 2024 року позивач звернувся до суду з позовом, який обґрунтовував тим, що АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 уклали договір про надання споживчого кредиту №0 від 05 липня 2006 року, відповідно умов якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 18 000,00 доларів США.

В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором була прийнята порука ОСОБА_2 за №21558 від 05 липня 2006 року.

У зв`язку з тривалим невиконанням кредитних зобов`язань щодо повернення кредиту позивач звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом та рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 03 грудня 2008 року у справі № 2-2457/08 позов задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором в розмірі 91 297,66 грн.

Однак, станом на 25 грудня 2023 року заборгованість за кредитним договором не погашена, рішення суду не виконане.

Враховуючи вищевикладене, представник АТ «Укрсиббанк» - адвокат Останкова В.О. просила, на підставі ст. 625 ЦК України, стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 3% річних у сумі 585,82 дол. США за період прострочення з 25 грудня 2020 року по 23 лютого 2022 року.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 липня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник АТ «Укрсиббанк» - адвокат Гладиш Я.М. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що всупереч умов кредитного договору відповідач не здійснював своєчасних платежів у повному обсязі для погашення суми заборгованості по кредиту та процентам у строк, вказаний у договорі, чим суттєво порушив взяті на себе договірні зобов`язання, тому, з урахуванням умов кредитного договору та положень ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вказує на те, що прийняття судового рішення про стягнення боргу в національній валюті не змінює природу грошового зобов`язання як такого, що визначене в іноземній валюті.

Посилається на правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 08 листопада 2019 року по справі № 127/15672/16-ц, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року по справі № 373/2054/16-ц.

Звертає увагу апеляційного суду на те, що при звернені до суду, представником АТ «Укрсиббанк» було додано до позовної заяви: розрахунок заборгованості, з якого вбачається, що фактичне погашення боргу було здійснено частково. Погашення боргу за рішенням суду здійснювалось у гривні з переводом у валюту долари США за курсом НБУ на день здійснення погашення.

Таким чином, з ухваленням рішення про стягнення боргу у 2008 році зобов`язання відповідача сплатити заборгованість не припинилось, а відтак, кредитор має право на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення.

Враховуючи вищевикладене, представник АТ «Укрсиббанк» - адвокат Останкова В.О. вважає, що стороною позивача надано достатньо доказів та наведено підстави для задоволення позовних вимог.

24 вересня 2024 року до Київського апеляційного суду Руденком О.М. подано відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 липня 2024 року залишити без змін.

Відзив обґрунтований тим, що суд першої інстанції вірно оцінив обставини справи та прийшов до законного й обґрунтованого висновку про те, що нарахування 3 % річних відповідно до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника, при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у судовому рішенні.

Свої висновки суд першої інстанції правомірно обгрунтував позиціями Верховного Суду, викладеними у постанові Великої Палати від 13 липня 2022р. у справі 361/1834/17 (провадження № 14-53цс21), постанові Великої Палати від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16, постанові Верховного Суду від 06 червня 2012 року № 6-49цс12).

ОСОБА_1 у відзиві вказує на те, що 3% річних, як відповідальність за порушення зобов`язання, визначеного та зафіксованого у рішенні Солом`ямського районного суду міста Києва від 03 грудня 2008 року у справі № 2-2457/08, має обраховуватися виходячи із суми, визначеної у судовому рішенні, а саме - 91 297,66 грн.

Крім того, ОСОБА_1 звертає увагу на те, що рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 03 грудня 2008 року у справі № 2-2457/08 було виконано останнім 12 липня 2024 року, що підтверджується копіями квитанції.

Таким чином, ОСОБА_1 вважає, що він не має будь-яких невиконаних перед банком грошових зобов`язань за кредитним договором № 0 від 05 липня 2006 року.

У порядку ч.1 ст.369 ЦПК Україниапеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Тому, розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

З`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ч. 1 ст. 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 03 грудня 2008 року заборгованість стягнуто у розмірі 91 297,66 грн, тому три відсотки мають бути обраховані саме на цю суму, а не на суму боргу, вираженого в доларах США (16770,53 дол. США).

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За загальним правилом ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Вирішуючи спір, суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

З матеріалів справи вбачається, що 05 липня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання споживчого кредиту № 0.

Згідно п. 1.1 даного Договору, банк зобов`язується надати позивальнику, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит в іноземній валюті в сумі 18 000 доларів США та сплатити проценти, комісії в порядку і на умовах, визначеним цим Договором. Вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 90900 грн.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 03 грудня 2008 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АКІБ «УкрСиббанк» заборгованість у розмірі 91297,66 грн, судовий збір у сумі 912,97 грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 30,00 грн. Дане судове рішення набрало законної сили.

Згідно п. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, судова колегія вважає, що банк використав своє право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту.

У ст. 526 ЦК Українипередбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 ЦК Українипорушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів, не встановлений договором або законом.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі ст. 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Правовий аналіз положень ст. ст. 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

Таким чином, з ухваленням у 2008 році судового рішення про стягнення боргу зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося та триває до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених ст. 625 ЦК України.

Відповідний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 07 серпня 2023 року у справі № 752/9858/21.

Отже, у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3 % річних.

Як вбачається з кредитного договору від 05 липня 2006 року № 0, ОСОБА_1 прийняв та зобов`язався повернути банку кредит в іноземній валюті в розмірі 18 000,00 дол. США, що дорівнює еквіваленту 90 900,00 грн за курсом НБУ на день укладання договору.

У мотивувальній частині рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 03 грудня 2008 року, яким стягнуто заборгованість у розмірі 91 297,66 грн, суд встановив, що станом на 02 червня 2008 року заборгованість ОСОБА_1 по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом та пені, становить 18 816,48 дол. США, що за курсом НБУ станом на 02 червня 2008 року становить 91297,66 грн, з яких: 16 770,53 дол. США- кредитна заборгованість, 1 847,05 дол. США - заборгованість по процентам, 70,77 дол. США - пеня за несвоєчасне погашення кредиту, 128,13 дол. США- пеня за несвоєчасне погашення процентів по кредиту.

Звертаючись до суду з даним позовом, банк зазначав, що станом 25 грудня 2023 року заборгованість за кредитним договором не погашена, рішення суду не виконане.

Колегія суду звертає увагу на те, що відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України.

У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Схожі висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц, від 16 січня 2019 року у справах № 373/2054/16-ц, № 464/3790/16-ц та № 373/2054/16-ц.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за весь час прострочення, таке прострочення є триваючим правопорушенням, а право на позов про стягнення 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Так за прострочення погашення сум заборгованості по кредиту банк просив стягнути з відповідача 3 % річних у сумі 585,82 дол. США за період прострочення з 25 грудня 2020 року по 23 лютого 2022 року.

Банк надав свій розрахунок 3% річних, який здійснено за формулою та дорівнює 585,82 дол. США (16.770,53 дол. США (заборгованість по кредиту) х 3% : 365 х 425 (кількість днів прострочення за період з 25 грудня 2020 року по 23 лютого 2022 року).

Оскільки, кредит був виданий у доларах США, тому повернути кредит зі сплатою процентів належить саме у доларах США за умовами кредитного договору.

Крім того, факт отримання відповідачем кредиту та наявність боргу саме у доларах США встановлено рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 03 грудня 2008 року у справі №2-2457/08, що не потребує доказування.

Висновки суду першої інстанції про те, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 03 грудня 2008 року заборгованість стягнуто у розмірі 91 297,66 грн, тому три відсотки мають бути обраховані саме на цю суму є неправильними та спростовуються вищевикладеним.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову, а відтак рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позову АТ «Укрсиббанк».

Посилання ОСОБА_1 у відзиві на те, що рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 03 грудня 2008 року у справі № 2-2457/08 було виконано останнім 12 липня 2024 року, що підтверджується копією квитанції №30 від 12 липня 2024 року, апеляційний суд критично оцінює, оскільки таке погашення заборгованості відбулося після ухвалення оскаржуваного рішення суду та не може бути доказом відсутності заборгованості станом на дату звернення банком до суду з даним позовом.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для солідарного стягнення з відповідачів на користь АТ «Укрсиббанк» 3 % річних у розмірі 585,82 дол. США за період прострочення з 25 грудня 2020 року по 23 лютого 2022 року.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Оскільки апеляційним судом встановлена невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального права, рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Згідно з частинами 1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Виходячи з положень ст. 141 ЦПК України колегія суддів вважає необхідним стягнути з відповідачів на користь АТ «Укрсиббанк» судові витрати по сплату судового збору за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги представника АТ «Укрсиббанк» - адвоката Гладиш Я.М.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника акціонерного товариства «Укрсиббанк» - адвоката Гладиш Ярослави Миколаївни задовольнити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 липня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь акціонерного товариства «Укрсиббанк» 3 % річних у розмірі 585 доларівСША82центаза період прострочення кредитної заборгованості з 25 грудня 2020 року по 23 лютого 2022 року.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь акціонерного товариства «Укрсиббанк» судовий збір у розмірі по 3 785 (три тисячі сімсот вісімдесят п`ять) гривень 00 копійок з кожного.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Реквізити сторін:

ОСОБА_1 : ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

ОСОБА_2 : ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ;

Акціонерне товариство «УКРСИББАНК»: 03115, м. Київ, вул. Ореста Васкула, 21, к. 313, код ЄДРПОУ 0807750.

Повний текст постанови складений 26 листопада 2024 року.

Суддя-доповідач Д.О. Таргоній

Судді: С.А. Голуб

Т.А. Слюсар