ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/3605/23 Номер провадження 22-ц/814/2175/24Головуючий у 1-й інстанції Дністрян О.М. Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Карпушина Г.Л., Прядкіної О.В.

розглянув в порядку письмового провадження в м. Полтава апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 22 лютого 2024 року

по справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Миргородської міської ради Полтавської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до Миргородської міської ради Полтавської області, треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , АТ «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» про стягнення коштів.

В обґрунтування вимог зазначили, що вони є власниками будинку та земельної ділянки, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (раніше № 15), на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок від 10.06.2010 року, виданого на підставі рішення Миргородської міської ради № 309 від 09.06.2010 року.

03.12.2004 року на підставі Договору дарування сер. ВВС № 502743 від 28.04.2004 р. ОСОБА_2 отримано Державний акт на право власності на земельну ділянку, кадастровий номер :50:014:0003, площею 0,890 га, за адресою АДРЕСА_2 (в червні 2010 року номер будинку змінений на будинок АДРЕСА_1 ). Будь-яких обмежень у користуванні земельною ділянкою не встановлено.

Після отримання у дарунок земельної ділянки на ній, на підставі дозволу Управління архітектури та містобудування виконавчого комітету Миргородської міської ради від 25.07.2005 року, ними був зведений житловий будинок. Згідно з зазначеним дозволом по краю земельної ділянки проходить лише лінія ЛЕП, жодних обмежень в зв`язку з прокладенням по земельній ділянці газоводу не було зазначено. Не зазначено жодних обмежень і в документах про відповідність зведеного жилого будинку будівельним та іншим нормам: довідка про погодження прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію від 14.05.2010 року вих. № 224/01-16, сертифікат відповідності державним будівельним стандартам та правилам реєстраційний номер ПТ 000484 від 18.05.2010 року, свідоцтво про право власності на будинковолодіння від 10.06.2010 року. І лише після введення будинку в експлуатацію їм стало відомо про те, що крізь земельну ділянку, на який в 2005 - 2010 роках вони побудували жилий будинок та надвірні побудови, ще в 1994 - 1996 роках був прокладений газовід низького тиску від мережі газоводу середнього тиску, який належить і перебуває на балансі ПАТ по газопостачанню та газифікації «Полтавагаз» (зараз АТ «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз»), до приватних будинків, розташованих по АДРЕСА_3 , а в 2002 році - до будинку 38. Підключення газопостачання до зазначених будинків відбулось з дозволу відповідних органів, що підтверджується рішеннями Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 12.01.2011 року (справа № 2-25/11 рік) та від 09.04.2012 року (справа № 2/1620/106/2012).

За повідомленням різних інстанцій спірний газовід низького тиску не перебуває на балансі АТ «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз», а є власністю громадян власників будинків АДРЕСА_2 , 36, АДРЕСА_1 .

Зазначили, що в 2010 році, після прийняття будинку в експлуатацію, їм стало відомо про те, що через належну їм земельну ділянку на незначній відстані від побудованого жилого будинку прокладений газовід низького тиску до жилих будинків по АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 .

В 2012 році Управління архітектури та містобудування Миргородської міської ради листом від 03.02.2012 року № 01-06/77 на адвокатський запит повідомив про те, що квартал вулиці Київська в розроблених картографічних матеріалах (топографічні плани), виготовлених в 1979 році, відсутній не відображені існуючі житлові та нежитлові будівлі та споруди, об`єкти шляхової мережі, наземні інженерні споруди, межі та огорожі станом на 01.01.2012 року, крім садиби по АДРЕСА_1 . Разом з тим, в МБТІ є схема кварталу № 256-а від 10.01.2001 року по вул. Київська, на який схематично зафіксовані земельні ділянки, в т.ч. № 34, 36, 38.

За повідомленням організації, яка має право виконувати роботи з проектування та переносу лінії газоводу, вартість робіт з виготовлення проекту та технічної документації станом на 2021 рік року складає 45 312 грн. 70 коп., але не виключають, що на час розгляду справи судом зазначена вартість може змінитися, тобто збільшитися.

Крім того, зазначена організація видала їм 11.11.2019 року технічні умови на винос ділянки розподільчого газопроводу низького тиску, за дану послугу ОСОБА_2 було сплачено 645,06 грн.

Вважають, що відповідач, до повноважень якого та його структурних підрозділів належить право надавати громадянам у користування або власність земельні ділянки, надавати дозвіл на будівництво жилих будинків та інших будівель, інженерних мереж та споруд, а також здійснення контролю за дотриманням норм чинного законодавства щодо користування землею, не забезпечив належного контролю за виконанням проекту прокладення газоводу низького тиску від лінії газоводу середнього тиску, розташованого по АДРЕСА_1 , до жилих будинків громадян, внаслідок чого допустив прокладення газоводу не по запроектованому маршруту газоводу по проїзду між домами, а по земельній ділянці, яка належить громадянину, не отримавши її згоди, при цьому фактичне розташування газоводу не було зафіксовано в технічній містобудівельній документації, не повідомив власника земельної ділянки АДРЕСА_1 про прокладення по його земельній ділянці газоводу, надав дозвіл без будь-яких обмежень на будівництво жилого будинку та надвірних будівель на земельній ділянці, на який прокладено підземний газовід низького тиску, а в подальшому відмовився від вирішення питання щодо переносу лінії газоводу до будинків АДРЕСА_2 , АДРЕСА_5 та АДРЕСА_1 за свій кошт, пропонуючи вирішувати питання шляхом розірвання договору дарування або шляхом переносу газоводу низького тиску за власний кошт.

Допущені відповідачем порушення призвели до необхідності переносу мережі газоводу низького тиску до будинків АДРЕСА_2 , АДРЕСА_5 та АДРЕСА_1 , але відповідач відмовився замовити та виконати зазначені роботи за кошти місцевого бюджету, що вимагає від них нести матеріальні витрати на оплату послуг по підготовці технічних умов та виготовлення проекту виносу газоводу з земельної ділянки АДРЕСА_1 на територію проїзду, як це передбачалось планом вводу газоводу.

Зазначили, що вказане є підставою для відшкодування відповідачем витрат на проведення робіт з виготовлення проекту переносу лінії газоводу з земельної ділянки АДРЕСА_1 на територію проїзду повз зазначеної ділянки до будинків АДРЕСА_2 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_1 , як це було запроектовано раніше, а тому саме відповідач, як розпорядник бюджетних коштів, має виплатити їм 45957,76 грн. (вже понесені витрати 645,06 грн. вартість оплати послуг з підготовкою технічних умов, та 45312,70 грн. вартість послуг з виготовлення проекту виносу газоводу, які ще треба сплатити).

Просили стягнути з Миргородської міської ради на їх користь в рівних частках на відшкодування матеріальної шкоди 45312,70 грн., а також на користь ОСОБА_2 понесені витрати на оплату технічних умов 645,06 грн., та судові витрати в розмірі 1073,60 грн.

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 22 лютого 2024 року в задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Миргородської міської ради Полтавської області про стягнення коштів відмовлено.

Рішення суду обґрунтоване тим, що позивачі належними та допустимими доказами не довели, що внаслідок дій чи бездіяльності відповідача були допущені порушення, які призвели до необхідності переносу мережі газоводу, який проходить по земельній ділянці АДРЕСА_1 , внаслідок чого відповідач повинен відшкодувати витрати на оплату послуг по підготовці технічних умов та виготовлення проекту виносу газоводу.

Позивачами не дано доказів, які б підтверджували, що саме внаслідок дій чи бездіяльності працівників Миргородської міської ради було прокладено газовод низького тиску від мережі газоводу середнього тиску, який перебуває на балансі АТ «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» по земельній ділянці АДРЕСА_1 .

Окрім того, рішенням Миргородського міськрайонного суду від 12 січня 2011 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 28 лютого 2011 року, було встановлено, що законні права та інтереси позивачів порушив саме ОСОБА_8 , оскільки він як попередній власник і дарувальник зобов`язаний знати про стан та недоліки предмета дарування та свідомо попередити обдарованого про останні.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_1 , просила рішення місцевого суду скасувати, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що висновок суду про те, що ОСОБА_8 , як попередній власник, мав би знати про газопровід і є особою, яка порушила права позивачі є помилковим, оскільки він не давав згоди на прокладенні на належній йому земельній ділянці газоводу та не міг її надати, оскільки тривалий час проживав за кордоном.

Від Миргородської міської ради Полтавської області до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просила рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення ухвалене у справі повною мірою відповідає вказаним вимогам.

Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, відповідно до договору дарування земельної ділянки від 28 квітня 2004 року, укладеного між ОСОБА_9 , що діяв від імені ОСОБА_8 та ОСОБА_2 , останній належить на праві власності земельна ділянка площею 0,0890 га., що розташована за адресою: АДРЕСА_2 (на даний час № 34), цільове призначення якої для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (а.с. 18).

На підставі даного договору було видано ОСОБА_2 Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ПЛ № 097316 від 03.12.2004 року (а.с. 19).

Вказана земельна ділянка до її отримання в дарунок позивачкою належала ОСОБА_8 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ПЛ № 97 від 27 травня 1996 року (а.с. 24).

На підставі дозволу Управління архітектури та містобудування виконавчого комітету Миргородської міської ради від 25.07.2005 року, позивачами був зведений житловий будинок. Згідно з зазначеним дозволом по краю земельної ділянки проходить лише лінія ЛЕП. Жодних обмежень в зв`язку з прокладенням по земельній ділянці газоводу не було зазначено, як і не зазначено жодних обмежень і в документах про відповідність зведеного жилого будинку будівельним та іншим нормам, а саме в довідці про погодження прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію від 14.05.2010 року вих. № 224/01-16, сертифікаті відповідності державним будівельним стандартам та правилам реєстраційний номер ПТ000484 від 18.05.2010 року, свідоцтві про право власності на будинковолодіння від 10.06.2010 року.

В 2010 році побудований житловий будинок прийнятий в експлуатацію і після цього позивачам стало відомо про те, що через належну їм земельну ділянку на незначній відстані від побудованого жилого будинку прокладений газовід низького тиску до жилих будинків по АДРЕСА_2 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_4 .

Згідно рішення Миргородського міськрайонного суду від 12 січня 2011 року (а.с. 63), залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 28 лютого 2011 року (а.с. 64), встановлено, що підземні газопроводи-вводи, прокладені по земельній ділянці ОСОБА_2 19.07.1994 року до будинку АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_3 та ОСОБА_7 ; 12.09.1996 року до будинку АДРЕСА_1 , що належить на час розгляду справи судом ОСОБА_5 ; 07.09.2002 року до будинку АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_6 є власністю вказаних осіб.

Також зазначеним рішенням встановлено, що законні права та інтереси позивачки порушив саме ОСОБА_8 і суд не може взяти до уваги твердження позивача, що ОСОБА_8 не було відомо на момент дарування земельної ділянки про її недоліки, оскільки вказані твердження не доведені належними доказами по справі. На момент отримання в дар земельної ділянки в 2004 році всі відповідачі по справі проживали в належних їм житлових будинках і користувалися природним газом. За таких обставин ОСОБА_2 мала можливість довідатися як про порушення свого права, так і про особу, яка його порушила, за умови якби вона того бажала.

Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Позивачі, звертаючись до суду з даною позовною заявою посилаються на те, що відповідач, не забезпечив належного контролю за виконанням проекту прокладення газоводу низького тиску від лінії газоводу середнього тиску, розташованого по АДРЕСА_1 , до жилих будинків громадян, внаслідок чого допустив прокладення газоводу не по запроектованому маршруту газоводу по проїзду між домами, а по земельній ділянці, яка належить громадянину, не отримавши її згоди, при цьому фактичне розташування газоводу не було зафіксовано в технічній містобудівельній документації, не повідомив власника земельної ділянки АДРЕСА_1 про прокладення по його земельній ділянці газоводу, надав дозвіл без будь-яких обмежень на будівництво жилого будинку та надвірних будівель на земельній ділянці, на який прокладено підземний газовід низького тиску, а в подальшому відмовився від вирішення питання щодо переносу лінії газоводу до будинків АДРЕСА_2 , АДРЕСА_5 та АДРЕСА_1 за свій кошт, пропонуючи вирішувати питання шляхом розірвання договору дарування або шляхом переносу газоводу низького тиску за власний кошт.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції прийшов до висновку про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з даним висновком місцевого суду з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно роз`яснень, що викладені у абз. 2, 3 п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить постановити судове рішення.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до частини першої статті 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.

За теоретичним визначенням «відповідач» - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

У постанові від 16 жовтня 2020 року у справі № 910/12787/17 Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду вказала на те, що захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем.

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково.

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справа № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21)).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 2. ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені, певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 2. ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності ( ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України).

Разом з тим, звертаючись до суду з даним позовом позивачами не надано належних та допустимих доказів того, що саме внаслідок дій чи бездіяльності відповідача було порушено, не визнано чи оспорено їх права чи законні інтереси.

З наявних в матеріалах справи повідомлень Миргородської міської ради Полтавської області вбачається, що жодних рішень Миргородська міська рада по наданню дозволу на будівництво газової мережі на земельній ділянці по АДРЕСА_1 не приймала (а.с. 37, 42).

Також, матеріали справи не містять таких рішень.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, щодо безпідставності позовних вимог, оскільки позивачами не доведено, що внаслідок дій чи бездіяльності відповідача були допущені порушення, які призвели до необхідності переносу мережі газоводу, який проходить по земельній ділянці АДРЕСА_1 , внаслідок чого відповідач повинен відшкодувати витрати на оплату послуг по підготовці технічних умов та виготовлення проекту виносу газоводу.

Колегія суддів зауважує, що будівництво газопроводів-вводів по АДРЕСА_1 здійснювалося з 1994 - 2002 роки, тобто до моменту прийняття в дар належної позивачці земельної ділянки.

Відповідно до ст. 721 ЦК України якщо дарувальнику відомо про недоліки речі, що є дарунком, які можуть бути небезпечними для життя, здоров`я чи майна обдарованого або інших осіб, він зобов`язаний повідомити про це обдарованого.

Доказів того, що ОСОБА_8 не було відомо на момент дарування належної йому земельної ділянки про її недоліки матеріали справи не містять.

Виходячи з наведеного вище та змісту процесуальних норм, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону та узгоджуються з нормами права, які місцевим судом правильно застосовані, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Інших доводів, які б спростовували висновки місцевого суду апеляційна скарга не містить.

Як передбачено пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, ст. 374 ч. 1 п. 1, ст. 375, ст. 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 22 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: О. Ю. Кузнєцова

Судді: Г. Л. Карпушин

О. В. Прядкіна