Справа № 476/586/24
Провадження № 2/476/191/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.11.2024 року с.м.т. Єланець

Єланецький районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого - судді Чернякової Н.В.

за участю секретаря Слободніченко В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та визнання часток в праві спільної сумісної власності

В С Т А Н О В И В :

28.06.2024 року представник позивачки ОСОБА_5 звернулася в суд з позовом в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та визнання часток в праві спільної сумісної власності.

В обґрунтування заявлених вимог зазначала, що ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 належить на праві спільної сумісної власності квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 , після смерті якого ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Між тим, позивачці було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій в зв`язку з тим, що у свідоцтві про право власності на житло від 2 березня 1993 року допущено помилку у написанні по батькові спадкодавця та замість необхідного " ОСОБА_7 " вказано " ОСОБА_8 ". Виправити вказані недоліки у позасудовому порядку не видається можливим.

ОСОБА_1 є єдиною спадкоємицею за законом після смерті ОСОБА_6 , проте не має можливості належним чином оформити свої спадкові права у зв`язку з невизначеністю часток спадкодавців у квартирі.

В ході розгляду справи представник позивачки позовні вимоги уточнила та просила суд встановити факт належності ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтва про право власності на житло від 2 березня 1993 року, виданого відділом економіки, ринкових відносин і приватизації райдержадміністрації в смт. Єланець згідно з розпорядженням (наказом) від 1 березня 1993 року № 14, в якому його прізвище, ім`я та по батькові записано як " ОСОБА_6 " та визначити, що частка померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 в праві спільної сумісної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 становить - 1/5.

Позивачка в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлена про слухання справи.

Представник позивачки в судове засідання не з`явилася, до суду надала заяву про слухання справи в її та позивачки відсутність, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, до суду надала заяву про слухання справи в її відсутність.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилися по невідомій суду причині, хоча належним чином повідомлені про слухання справи, у визначений строк відзив до суду не направили.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Виходячи з викладеного, суд вбачає за можливе розглянути справу по суті за відсутності належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи учасників.

Вивчивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, суд приходить до наступного висновку.

Так, за Конституцією України, ст. 4, 49 ЦПК України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожній особі, як фізичній так і юридичній, а також державі гарантовано судовий захист їх інтересів.

Відповідно до ст.ст. 1, 3 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 12-13, ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення, в порядку позовного, наказного та окремого провадження, цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Кожна особа, а у встановлених законом випадках, органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України і обраний позивачем.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

В силу ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Як встановлено у ході розгляду справи по суті та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 належить на праві спільної сумісної власності квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 02.03.1993 року виданого відділом економіки, ринкових відносин і приватизації райдержадміністрації в смт. Єланець згідно з розпорядженням (наказом) від 1 березня 1993 року № 14 (а.с. 21, 72).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 (а.с. 29, 54), який був батьком позивачки. Після його смерті залишилося спадкове майно у вигляді частки у праві спільної сумісної власності на вищевказану квартиру.

У квітні 2024 року позивачка звернулася до приватного нотаріуса Вознесенського районного нотаріального округу Миколаївської області Волошина В.В. із заявою про відкриття спадкової справи та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом щодо померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_6

16.04.2024 року приватним нотаріусом Волошиним В.В. заведена спадкова справа № 22/2024, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 76627953 від 16.04.2024 року.

Свідоцтво про право на спадщину на належну ОСОБА_6 частку у праві спільної сумісної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 позивачка не отримала в зв`язку з відмовою нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії.

30 квітня 2024 року нотаріусом винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії за якої позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки визначити частки у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_2 неможливо, по тій причині, що таке визначення може бути лише за згодою всіх чотирьох співвласників квартири, але співвласник ОСОБА_6 помер. До того ж, реалізувати свої спадкові права на вищевказане майно позивачка позбавлена можливості у зв`язку з тим, що у вказаному свідоцтві про право власності на житло від 2 березня 1993 року допущено помилку у написанні по батькові спадкодавця та замість необхідного " ОСОБА_7 " вказано " ОСОБА_8 " (а.с. 18, 71).

Виправити вказані недоліки в свідоцтві про право власності на житло у позасудовому порядку не видається можливим. Тому нині захист її спадкових прав можливий лише у судовому порядку шляхом встановлення факту належності спадкодавцю свідоцтва про право власності на житло від 2 березня 1993 року.

У п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року зазначено, що суди розглядають справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.

Суд вважає, що факт належності спадкодавцю ОСОБА_6 свідоцтва про право власності на житло від 2 березня 1993 року знайшов своє підтвердження в судовому засіданні.

Зокрема, вказаний факт підтверджується копією свідоцтва про смерть ОСОБА_6 серії НОМЕР_1 від 24.12.2010 року (а.с. 29, 54), свідоцтва про народження ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 від 29.02.2024 року (а.с. 27, 65), свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 від 11.09.2002 року (а.с. 19, 66), будинкової книги для прописки громадян, що проживають у будинку АДРЕСА_1 (а.с. 14-15), постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії по спадковій справі № 22/2024 померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 (а.с. 18, 71).

З урахуванням наведеного, після повного з`ясування обставин справи та доказів, наданих суду, а також враховуючи, що встановлення даного факту для позивачки пов`язано з реалізацією її спадкових прав та законних інтересів, суд вважає за необхідне заяву ОСОБА_1 про встановлення факту належності правовстановлюючого документу задовольнити.

Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

При цьому, відповідно до положень ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ст. 370 ЦК України, якою регулюється питання про виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності та якою передбачено, що співвласники спільної сумісної власності, як і співвласники спільної часткової власності мають право на виділ у натурі частки із спільного майна з тією лише різницею, що учасники першої не мають завідомо визначених ідеальних часток у праві спільної власності, а відтак, вони мають бути передусім визначені, після чого стає можливим виділ частки в натурі. При визначені розміру часток співвласників у спільній сумісній власності вважається, що вони є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між співвласниками, законом або рішенням суду.

Згідно із положеннями ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Також слід зазначити, що згідно із ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Порядок та підстави визначення часток у праві спільної часткової власності визначено у ст. 357 ЦК України.

Зокрема, зі змісту ст. 357 ЦК України вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні.

Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року визначено, що за загальними правилами частини другої статті 372 ЦК при поділі майна, що є у спільній сумісній власності, за рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370, частина друга статті 372 ЦК). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця.

Отже, не визначення розміру частки у праві спільної сумісної власності не дає можливості позивачці набути право власності на вказану вище квартиру в порядку спадкування.

При цьому суд враховує роз`яснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що викладені в п. 3.4. Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, де зазначено, що у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності.

Тому, з огляду на викладене, враховуючи те, що позивачка як спадкоємиця не може юридично закріпити своє право на спадщину без попереднього визначення розміру частки спадкодавця в спадковому майні, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визначення розміру частки ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 в праві спільної сумісної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 становить - 1/5 підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 12, 81, 263, 264, 265, 315 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та визнання часток в праві спільної сумісної власності задовольнити.

Встановити факт належності ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтва про право власності на житло від 2 березня 1993 року, виданого відділом економіки, ринкових відносин і приватизації райдержадміністрації в смт. Єланець згідно з розпорядженням (наказом) від 1 березня 1993 року № 14, в якому його прізвище, ім`я та по батькові записано як " ОСОБА_6 ".

Визначити, що частка померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 в праві спільної сумісної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 становить - 1/5.

Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Єланецький районний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення буде виготовлено 22.11.2024 року.

Суддя Н.В.Чернякова