ПОСТАНОВА

Іменем України

22 липня 2024 року м. Кропивницький

справа № 404/1448/24

провадження № 22-ц/4809/1029/24

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Мурашка С. І. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С. М., Чельник О. І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», приватний виконавець виконавчого округу Кіровоградської області Золотарьова Тетяна Валентинівна,

розглянув в порядку спрощеного (письмового) позовного провадження, без повідомлення учасників справи, цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 03 квітня 2024 року у складі судді Павелко І. Л. і

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовної заяви

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» (далі ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс»), приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Золотарьової Т. В. та просив:

-стягнути з ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» на свою користь безпідставно отримані кошти в сумі 15 262 грн 88 коп;

-стягнути з приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Золотарьової Т. В. на свою користь безпідставно отримані кошти в сумі 2 026 грн 27 коп;

-стягнути з відповідачів на свою користь пропорційно до задоволених позовних вимог витрати на професійну правничу допомогу у сумі 7 000 грн та судовий збір у сумі 1 211 грн 20 коп.

Позовна заява мотивована тим, що 12 березня 2021 року приватним нотаріусом Головкіною Я. В. був вчинений виконавчий напис № 13095, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 866921125 від 20.08.2019.

Постановою приватного виконавця Золотарьової Т. В. від 21 вересня 2021 року було звернуто стягнення на заробітну плату позивача в рамках виконавчого провадження № 66330333 з примусового виконання зазначеного виконавчого напису на загальну суму 23 295 грн 80 коп.

В рамках зазначеного виконавчого провадження з ОСОБА_1 було примусово стягнуто із його заробітної плати на користь ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» борг на загальну суму 15 262 грн 88 коп, на користь приватного виконавця Золотарьової Т. В. основну винагороду в розмірі 1 526 грн 27 коп та витрати виконавчого провадження в розмірі 500 грн.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 07 грудня 2023 року виконавчий напис № 13095 від 12 березня 2021 року приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіної Я. В. визнано таким, що не пілягає виконанню.

За таких обставин, позивач вважав, що грошові кошти із його заробітної плати були стягнуті та перераховані до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» безпідставно, а тому звернувся до суду з позовом.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 03 квітня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до ТОВ «ФК» Онлайн Фінанс», приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Золотарьової Т. В. про стягнення безпідставно отриманих коштів за виконавчим написом задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» на користь ОСОБА_1 безпідставно отримані кошти у сумі 15 262,88 грн.

Стягнуто з ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» на користь ОСОБА_1 1 211,20 грн судового збору.

Стягнуто з ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» на користь ОСОБА_1 7 000 грн витрат на правничу допомогу.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що правові підстави набуття ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» грошових коштів у розмірі 15 262,88 грн, що стягнуті з ОСОБА_1 на підставі виконавчого напису нотаріуса, який у подальшому визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, відпали, а відтак, такі кошти підлягають поверненню позивачу відповідно до ст. 1212 ЦК України.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Золотарьової Т. В., суд першої інстанції виходив з того, що стягнення з позивача на користь приватного виконавця витрат виконавчого провадження та основної винагороди приватного виконавця пов`язане зі здійсненням приватним виконавцем примусового виконання виконавчого документа та відповідає нормам ст. 42 ЗУ «Про виконавче провадження», а суду не надано підтверджень, що будь-які дії чи бездіяльність приватного виконавця під час виконавчого провадження позивачем оскаржувались та були визнані незаконними.

Короткий зміст апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» просить рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 03 квітня 2024 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» про стягнення безпідставно набутих коштів за виконавчим написом відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, та невідповідністю висновків суду, обставинам справи.

На момент вчинення виконавчого напису нотаріусом кредитний договір № 866921125 від 20.08.2019 сторонами не оспорювався, а отже є чинним, а підписавши його, позивач взяв на себе зобов`язання повернути кредитні кошти, як наслідок, поняття безпідставності недоречно використовувати до спірних правовідносин.

ОСОБА_1 не надав суду будь-яких належних і допустимих доказів того, що відповідні кредитні кошти не були зараховані на його картковий рахунок; виписки по зазначеному картковому рахунку за спірні періоди на підтвердження факту не зарахування кредитних коштів на його рахунок; доказів повернення коштів чи спростування нарахованих кредитором процентів за період користування кредитними коштами.

Крім того, позивачем не надано докази понесення витрат на правову допомогу, а саме, відсутні документи на підтвердження сплати послуг адвоката (квитанція до прибуткового касового ордеру/касовий ордер/платіжне доручення), що в свою чергу є підставою для відмови у задоволенні заяви про стягнення витрат на професійну допомогу.

Ціни за надані адвокатом Ткаченко С. В. послуги встановлені довільно, без урахування об`єктивних факторів, що впливають на їх вартість, та є значно завищеними відносно складності справи, яка не потребує спеціальних знань.

Крім того, виокремлення адвокатом в переліку наданих послуг - аналіз законодавства та позиції судів щодо стягнення безпідставно отриманих коштів за виконавчим написом нотаріуса як самостійного виду адвокатської послуги є необґрунтованим.

Відзиви на апеляційну скаргу

Від адвоката Ткаченка С. В., який представляє інтереси ОСОБА_1 , надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» залишити без задоволення.

Відзиву на апеляційну скаргу від приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Золотарьової Т. В. не надходило, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Розгляд справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з особливостями встановленими цією главою.

За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки ціна позову становить 17 289 грн 15 коп, тобтоменше ста розмірів прожиткового мінімуму (станом на 01.01.2024 становить 302 800 грн), апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 07.12.2023 виконавчий напис приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіної Я. В., яким з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» у безспірному порядку стягнуто 23 295,80 грн, визнано таким, що не підлягає виконанню.

Розмір стягнутих коштів в межах виконавчого провадження № 66330333 склав 23 295,80 грн, що підтверджується довідкою з місця роботи позивача від 01.01.2024, та на користь приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Золотарьової Т. В. грошові кошти у розмірі 1 526,27 грн та 500 грн витрат виконавчого провадження.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Золотарьової Т. В. від 18 січня 2024 року виконавче провадження № 66330333 було закінчено.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Оскільки рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградсьокї області Золотарьової Т. В. про стягнення безпідставно отриманих коштів, не оскаржується, суд згідно зі статтею 367 ЦПК України в цій частині його не переглядає.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до частин першої, другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

За правовою природою конструкція зобов`язання, що виникає з безпідставного набуття майна (безпідставного збагачення), є формою реалізації охоронного правовідношення та виконує компенсаторну функцію. Зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення є протилежністю до зобов`язання з правочинів (договорів). Правочин, зокрема договір, як належна правова підстава встановлює зобов`язання з передання речі, виконання робіт (надання послуги), сплати коштів. Відповідно, за відсутності (або у подальшому відпадіння) правової підстави в особи виникає зобов`язання повернути те, що було отримано безпідставно (кондикція). Отримання майна, набутого без підстави, призводить до реституційного ефекту, прямо протилежного тому, що передбачено договором. Загальною ознакою кондикції є відсутність (або відпадіння у подальшому) правової підстави для утримання майна, набутого особою, до якої потерпілий звертається з кондикційним позовом.

Зі змісту статті 1212 ЦК України можна зробити висновок, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно збагатилася в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути безпідставно набуте майно цій особі. Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на збагачення за рахунок потерпілого, або в разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, і якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося.

Про виникнення зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення або збереження майна можна говорити у тому разі, коли дії особи або події призводять до протиправного результату, що юридично не обумовлений виникненням майнових вигод на стороні однієї особи за рахунок іншої. Саме цей протиправний результат у вигляді юридично безпідставних майнових вигод, що перейшли до набувача, є фактичною підставою для виникнення зобов`язань з повернення безпідставного збагачення.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Результат аналізу статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що фактичний склад, що породжує зобов`язання, які виникають внаслідокнабуття або збереження майна без достатніх правових підстав, складається з таких елементів: 1) одна особа набуває або зберігає майно за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (майно набувається або зберігається без передбачених законом, іншими правовими актами або правочином підстав).

Набуття майна однією особою за рахунок іншої полягає у збільшенні обсягу майна в однієї особи з одночасним зменшенням його обсягу в іншої особи. Набуття передбачає кількісний приріст майна, збільшення його вартості без понесення відповідних витрат набувачем. Безпідставне збереження майна полягає у тому, що особа мала витратити власні кошти, але не витратила їх через понесені втрати іншою особою або в результаті невиплати винагороди, що належить іншій особі.

Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині.

Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна.

Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів).

Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, вимагає установлення абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі статті 1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося.

Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до статті 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Матеріалами справи підтверджується, що 12 березня 2021 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я. В. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 13095, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» заборгованості за кредитним договором № 866921125 від 20 серпня 2019 року в розмірі 23 295 грн 80 коп (а. с. 9).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Золотарьової Т. В. від 21 вересня 2021 року ВП № 66330333 звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 , який отримує дохід у ТОВ «АВ МЕТАЛ ГРУП» (а. с. 10-11).

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 07 грудня 2023 року у справі № 405/8633/21 визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 12 березня 2021 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я. В., зареєстрований в реєстрі за № 13095, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» заборгованості за кредитним договором (а. с. 13-15).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Золотарьової Т. В. від 18 січня 2024 року ВП № 66330333 закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису № 13095, виданого 12 березня 2021 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я. В. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» заборгованості в розмірі 23 295 грн 80 коп (а. с. 12).

Згідно копії звіту про здійснені відрахування та виплати ТОВ «АВ МЕТАЛ ГРУП» відносно ОСОБА_1 за постановою від 21 вересня 2021 року ВП № 6633033, виданої за виконавчим документом № 13095 від 12 березня 2021 року за період з 01.10.2021 по 31.12.2023 було утримано із заробіньої плати 15 262 грн 88 коп.

За таких обставин, враховуючи, що правові підстави набуття відповідачем грошових коштів у сумі 15 262 грн 88 коп, що стягнені з ОСОБА_1 на підставі виконавчого напису нотаріуса, який у подальшому визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, відпали, суд приходить до висновку, що отримані відповідачем кошти в сумі 15 262 грн 88 коп підлягають поверненню позивачу відповідно до статті 1212 ЦК України, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс».

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18, від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18, від 08 вересня 2021 року у справі № 201/6498/20,від 09 листопада 2022 року у справі № 758/14106/20 та від 11 березня 2024 року у справі № 756/7706/22.

Не заслуговують на увагу суду посилання в апеляційній скарзі на те, що на момент вчинення виконавчого напису нотаріусом кредитний договір № 866921125 від 20.08.2019 сторонами не оспорювався, а отже є чинним, а підписавши його, позивач взяв на себе зобов`язання повернути кредитні кошти, з огляду на те, що факт визнання виконавчого напису (на підставі якого у виконавчому провадженні було здійснено стягнення грошових коштів з позивача) таким, що не підлягає виконанню, є підставою для повернення коштів.

При цьому обставини наявності або відсутності заборгованості позивача перед відповідачем за таким кредитним договором можуть бути предметом окремого судового розгляду.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Відповідно до положень частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з пунктом 1 частини третьої ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

Згідно з положеннями частин першої - п`ятої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.

Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Це підтверджується і такими нормами ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх не співмірності.

Суду при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу необхідно надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких відповідач має заперечення.

Разом з тим, суд, приймаючи до уваги положення частини третьої статті 141 ЦПК України, має враховувати чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру та приймати до уваги конкретні обставини справи.

Аналогічні висновки викладені у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суд від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

Верховний Суд у постанові від 24.11.2020 у справі № 911/4242/15, зазначив, що проти розміру витрат на правничу допомогу має заперечувати обов`язково інша сторона і якщо вона не заперечує, то у суду відсутні підстави надавати оцінку кількості часу, витраченому адвокатом на виконання робіт.

Крім того, Верховний Суд в додатковій постанові від 19 липня 2021 року у справі № 910/16803/19 зазначив, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 Цивільного кодексу України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.

Матеріалами справи підтверджується, що, звертаючись до суду з позовом, представник позивача адвокат Ткаченко С. В. зазначав, що ОСОБА_1 понесено витрати на правничу допомогу в розмірі 7 000 грн та просив стягнути їх з відповідачів пропорційно до задоволених позовних вимог на його користь (а. с. 1-3).

Ордером на надання правничої допомоги серії ВА № 1073380 від 20 лютого 2024 року підтверджується, що ОСОБА_1 уповноважив адвоката Ткаченка С. В. на представництво його інтересів в Кіровському районному суді м. Кіровограда (а. с. 4).

Згідно копії договору № 09/01 про надання правничої допомоги від 09 січня 2024 року адвокат Ткаченко С. В. з однієї сторони та ОСОБА_1 з іншої уклали договір, згідно якого адвокат приймає доручення клієнта та бере на себе зобов`язання надати клієнту правову допомогу (а. с. 22-24).

Відповідно до п. 3.2. вказаного договору правова допомога відповідно до умов даного договору надається зі сплатою гонорару, розмір якого встановлюється у додатках до даного договору.

Згідно п. 1 Додатку від 06 лютого 2024 року до договору про надання правничої допомоги № 09/01 від 09 січня 2024 року сторони за договором домовились, що гонорар адвоката становить 7 000 грн, та складається з наступних видів правової допомоги: надання консультацій щодо стягнення безпідставно отриманих коштів за виконавчим написом нотаріуса (час - 2 години, вартість 2 000 грн); аналіз законодавства та позицій судів щодо стягнення безпідставно отриманих коштів за виконавчим написом нотаріуса (час 2 години, варість 2 000 грн); підготовка позовної заяви про стягнення безпідставно отриманих коштів за виконавчим написом нотаріуса (час 3 години; вартість 3 000 грн) (а. с. 25).

Копією Акта приймання-передачі наданих послуг (наданої правничої допомоги) від 06 лютого 2024 року до договору про надання правничої допомоги № 09/01 від 09.01.2024 адвокат Ткаченко С. В. надав, а клієнт ОСОБА_1 прийняв правничу допомогу, зазначену у Додатку від 06 лютого 2024 року (а. с. 26).

Відповідно до квитанції від 06 лютого 2024 року, складеної адвокатом Ткаченком С. В., останній отримав від ОСОБА_1 гонорар в сумі 7 000 грн (а. с. 27).

Клопотань щодо зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем під час розгляду справи судом першої інстанції від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» не надходило.

За таких обставин, враховуючи значення справи для сторін, характер та обсяг виконаної адвокатом роботи, співмірність витрат зі складністю справи та виконаною роботою, часом, який необхідний для виконання такої роботи адвокатом, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку із розглядом справи в суді першої інстанції в розмірі 7 000 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано докази понесення витрат на правову допомогу, а саме, відсутні документи на підтвердження сплати послуг адвоката, є необґрунтованими та спростовуються наявною в матеріалах справи квитанцією про оплату позивачем адвокату гонорару в сумі 7 000 грн (а. с. 27).

Суд також не бере до уваги доводи апеляційної скарги про те, що ціни за надані адвокатом Ткаченко С. В. послуги є значно завищеними відносно складності справи, а виокремлення адвокатом в переліку наданих послуг - аналіз законодавства та позиції судів є необґрунтованим, з огляду на те, що будучи належним чином ознайомленим з наданими позивачем доказами на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, відповідач не надсилав до суду першої інстанції клопотань щодо зменшення їх розміру, а зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

Вказане узгоджується з висновками викладеними в постанові Об`єднаної палати Верховного Судувід 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERSv. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи в оскаржуваній частині.

За змістом ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки, суд першої інстанції ухвалив в судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення в частині, що оскаржується, без змін.

Враховуючи, що ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 12 червня 2024 року було зупинено дію оскаржуваного рішення, дію рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 03 квітня 2024 року необхідно поновити.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки, апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 362, 374,375,376,381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» залишити без задоволення, а рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 03 квітня 2024 року в частині, що оскаржується, без змін.

Поновити дію рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 03 квітня 2024 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий суддя С. І. Мурашко

Судді С. М. Єгорова

О. І. Чельник