У Х В А Л А

Іменем України

24 жовтня 2024 року Деснянський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Буша Н.Д.,

секретаря судового засідання Шклярської К.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання.

Ухвалою суду від 12.12.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та залучено до участі у справі в якості третьої особи - ОСОБА_3 .

24.04.2024 року від сторони відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву.

В судове засідання на 23 липня та 24 жовтня 2024 року позивач не з`явилась, причини неявки суду не повідомляла, заяв про розгляд справи у її відсутність або про відкладення судового засідання до суду не надходили.

Будь-яких доказів щодо причин неявок у судові засідання, що були призначені на 23.07.2024 року та 24.10.2024 року стороною позивача суду не надано, тому суд дійшов висновку, що сторона позивача двічі поспіль, без поважних причин не прибула у судові засідання.

Крім того, матеріали справи містять відомості про належне повідомлення позивача на призначені судові засідання.

Від представника відповідача на адресу суду надійшла заява про проведення судового засідання у його відсутність.

Причини неявки третьої особи суду не відомі, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного.

Судом встановлено, що належно повідомлений позивач у судове засідання 23.07.2024 року, а також повторно 24.10.2024 року не з`явилась без поважних причин, які мають бути підтверджені відповідними доказами. Позивач не забезпечила явку уповноваженого представника, і, заздалегідь не повідомила суд про поважність причин неприбуття.

Відносно визнання поважності причин неявки позивача в судове засідання, то обов`язок суду полягає лише у перевірці причин такої неявки. При встановлені їх поважності допускається відкладення розгляду справи. Чинним законодавством не передбачено переліку таких причин або обставин, а отже, їх визначення залишається на розсуд суду. Поважними причинами визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами, які не дозволяють вчасно здійснювати процесуальні дії. До таких відноситься хвороба, перебування на військовій службі, тощо.

Розгляд справи без участі сторони позивача суд вважає перешкодою для ухвалення законного рішення.

Статтею 17 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року, зловживання правом визначається як діяльність або дії, спрямовані на скасування прав і свобод, визнаних у Конвенції, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено Конвенцією. Наслідком подання індивідуальної скарги у Європейський Суд з прав людини при зловживанні правом на її подачу, є визнання скарги неприйнятною (стаття 35 Конвенції).

Таким чином, Європейський Суд запровадженням практики не розгляду заяв звернув увагу на необхідність: по-перше, дисциплінувати скаржників; по-друге, надав приклад застосування положень Конвенції щодо недобросовісних суб`єктів звернення.

Також Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні у справі Варбанов проти Болгарії (Varbanov v. Bulgaria), № 31365/96, пункт 36, ECHR 2000-X) відмітив, що право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та мати розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями.

Європейський Суд з прав людини дотримується позиції, що проявляти ініціативу щодо своєчасного розгляду справи повинен саме позивач.

Так, у рішенні від 07.07.1989 у справі Юніон Аліментаріа проти Іспанії Суд зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Крім того, у своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово акцентував, що позивач як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідальність за швидке здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на державні судові органи. Однак, розумність тривалості судового провадження залежить не тільки від складності справи, її обставин та предмета спору, але і поведінки сторін.

Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини від 08.11.2005 у справі Смірнова проти України, нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції.

Отже, з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини, у відповідності до вимог ч.1 ст.44 ЦПК України, учасники судового розгляду та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами: зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Належність повідомлення судом сторони позивача про час та місце розгляду справи підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Наведене свідчить про недобросовісність здійснення стороною позивача своїх процесуальних прав.

Таким чином, враховуючи повторне (двічі поспіль) неприбуття сторони позивача, належним чином повідомленої про розгляд справи, а також не повідомлення про причини такої неявки, неможливості забезпечити повний та об`єктивний розгляд справи за наявними матеріалами, оскільки, саме не повне дослідження обставин справи може бути підставою для скасування рішення, тому суд вважає за необхідне залишити позов без розгляду, при цьому суд враховує тривалість перебування справи у провадженні суду, відсутність зацікавленості сторони позивача у розгляді заявлених вимог, яка припинила цікавитися рухом справи та в судові засідання не з`являлась.

Керуючись ст. 247, п.3 ч.1 ст.257, ст. 353 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання- залишити без розгляду.

Роз`яснити позивачу положення ч. 2 ст. 257 ЦПК України про те, що особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Деснянський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Повний текст ухвали суду складено 24.10.2024 року.

Суддя Н.Д.Буша