ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/3816/24
Провадження № 2/210/1343/24
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

18 липня 2024 року

Дзержинський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді Скотар Р.Є., за участі секретаря судового засідання Діденко Ю.В. розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін позовну заяву адвоката Гузєва Ігоря Григоровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ливарно-механічний завод» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної втратою працездатності внаслідок ушкодження його здоров`я,-

ВСТАНОВИВ:

До Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області 26 червня 2024 року надійшла позовна заява адвоката Гузєва Ігоря Григоровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ливарно-механічний завод» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної втратою працездатності внаслідок ушкодження його здоров`я (а.с. 1-7).

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ від 26 червня 2024 року визначено головуючого - суддю Скотар Р.Є.

Ухвалою судді від 27 червня 2024 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с. 48).

На виконання вимог статей 178, 191, 278 ЦПК України Відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Ливарно-механічний завод» надав до суду відзив на позов із доказами направлення стороні позивача.

Позивач, у строк, визначений статтями 199, 278 ЦПК України, з урахуванням ухвали про прийняття позову та відкриття провадження у справі, правом подання відповіді на відзив не скористався.

Сторони в судове засідання не викликались.

Клопотань про виклик у судове засідання сторін не надходило. Підстав для призначення судового засідання з ініціативи суду не вбачається. Враховуючи викладене, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, що кореспондується з положеннями частини 5 статті 279 ЦПК України.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Стислий виклад позовних вимог та заперечень відповідача.

Позивач зазначає, що ОСОБА_1 в проміжок часу з 21.03.2018 року по 05.12.2023 року перебував в трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Ливарно-механічний завод». 05.12.2023 року Позивача звільнено за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за віком. Під час виконання трудових обов`язків на підприємстві Відповідача, Позивач підпадав під вплив на його організм шкідливих факторів виробничого середовища таких як аерозолі фіброгенної дії та важка фізична праця.

У зв`язку зі шкідливими і тяжкими умовами праці та недосконалістю технологічних процесів, Позивачем отримано наступні хронічні професійні захворювання: «радикулопатія поперекова-крижова L5, S1 і шийна С6, С7, С8 з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим і м`язово-тонічним синдромами, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з пері артрозом ліктьових та колінних суглобів (ПФдругого ступеня)» (далі радикулопатія); «хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої ст., емфізема легень першої ст.), ЛН першого-другого ст., група В» (далі ХОЗЛ).

У зв`язку із заподіянням зазначеної шкоди здоров`ю, 06.08.2009 року позивач вперше пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією. За результатами даного огляду Позивачу БЕЗСТРОКОВО встановлено ІІІ групу інвалідності та визначено сукупний ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 65%, з яких 30% - внаслідок радикулопатії, 15% - внаслідок дефартрозу; 10 % - внаслідок ХОЗЛ, 5% - внаслідок туговухості, що підтверджується довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги серії ДНА-02 №031834. Внаслідок отриманих захворювань, згідно довідки до акту огляду МСЕК серії МСЕ-ДНА-01 №670258, Позивачу протипоказана робота в підземних умовах, під впливом вібрації, важка фізична праця в умовах несприятливого мікроклімату, встановлена потреба в медикаментозному та санаторно-курортному лікуванні, постійний нагляд лікарів.

У зв`язку з вказаними хронічними професійними захворюваннями та частковою втратою професійної працездатності, порушено звичний спосіб життя позивача, останній позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, позивач відчуває задишку при незначному фізичному навантаженні, його систематично турбує нападоподібний кашель, відчуття нестачі повітря, задишка, що порушує сон Позивача та позбавляє його можливості нормально відпочивати, призводить до головного болю, до постійного відчуття втоми, загальної слабкості, зниження уваги Позивача, тому просить суд стягнути на його користь з відповідача 302 800,00 грн в якості відшкодування моральної шкоди без утримання податків, зборів та обов`язкових платежів.

Відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Ливарно-механічний завод» надав до суду відзив на позов, в якому зазначив, що позивач працював у ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» та ТОВ «Ливарно-механічний завод» за професією плавильник металу та сплавів 21 рік 09 місяців. З математичної точки зору, розмір відшкодування моральної шкоди за період роботи протягом 5 років 8 місяців та 14 днів у ТОВ «Ливарно-механічний завод» не може перевищувати 78 520,00 грн, що складає пропорційну суму часу роботи позивача у відповідача (26%) від загального стажу за професією. Вважає, що позивач не довів суду обставини щодо того, з яких міркувань він виходив визначаючи розмір відшкодування, при цьому підприємством належними та допустимими доказами спростовуються позовні вимоги щодо стягнення заборгованості 302 000,00 грн. Просить врахувати відзив під час розгляду справи по суті.

Фактичні обставини, встановлені судом.

ОСОБА_1 (надалі Позивач), з 21.03.2018 року по 05.12.2023 року працював у відповідача на ТОВ «Ливарно-механічний завод» на посаді плавильника металу. 05.12.2023 року звільнений за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію відповідно до ст. 38 КЗпП (а.с. 30-37).

У зв`язку зі шкідливими і тяжкими умовами праці, Позивачем отримані хронічні професійні захворювання.

Відповідно до пункту 18 акту розслідування хронічного професійного захворювання (отруєння) від 06 травня 2024 року (надалі акт Форми П-4), причиною виникнення професійного захворювання Позивача є важка фізична праця: величина статичного навантаження за зміну при утриманні вантажу двома руками складала 80 кг/с при нормі до 70000 кг/с, нахили корпусу 310-325 за зміну при нормі 51-100, згідно з вимогами Державних санітарних норм та правил «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу», затвердженого наказом МОЗ України №248 від 08.04.2014 року; хімічні фактори: концентрація пилу з вмістом кремнію діоксиду кристалічного від 2 до 10% в повітрі робочої зони перевищувала нормативне значення в 1,3-1,65 рази та складала 5,2-6,6 мг/м3 при нормативному значенніц 4,0 мг/м3) згідно вимог «Гігієнічних регламентів хімічних речовин у повітрі робочої зони», затверджених наказом МОЗ від 14.07.2020 №1596 (а.с. 15).

Крім того, 02.04.2024 року ЛЕК ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» позивачу було установлено такі професійні захворювання: «радикулопатія поперекова-крижова L5, S1 і шийна С6, С7, С8 з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим і м`язово-тонічним синдромами, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з пері артрозом ліктьових та колінних суглобів (ПФдругого ступеня)»; «хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої ст., емфізема легень першої ст.), ЛН першого-другого ст., група В». Захворювання професійні (а.с.18-20).

25 червня 2024 року Позивачу висновком МСЕК встановлено 65% втрати професійної працездатності (50% радикулопатія, 15% - ХОЗЛ) та третю групу інвалідності безстроково (а.с.8-9).

Згідно довідки до акта МСЕК серії 12ААГ № 573648 від 25.06.2024 року ОСОБА_1 протипоказана важка фізична праця, тривала хода, вимушена поза, переохолодження (а.с.10-11).

Нормативно-правове обґрунтування

ОСОБА_1 знаходився в трудових відносинах з Відповідачем, тому правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються главою ХІ КЗпП України.

Частинами 1 та 2 статті 153 КЗпП України визначено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно з частин 3-4 статті 153 КЗпП України умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників.

Відповідно до частин 1, 3 ст.13 Закону України "Про охорону праці", роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Відповідно до статті 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством (стаття 237-1 КЗпП України).

Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина 3 статті 23 ЦК України).

Оскільки закон покладає обов`язок створення безпечних і нешкідливих умов праці, власник або уповноважений ним орган несе матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням ним трудових обов`язків, а також за моральну шкоду, заподіяну потерплому внаслідок фізичного чи психічного впливу небезпечних умов праці. Власник звільняється від відшкодування шкоди, якщо доведе, що шкода заподіяна не з його вини.

Відповідно до статті 22 Закону України «Про охорону праці» роботодавець повинен організувати розслідування нещасних випадків, професійних захворювань і аварій відповідно до положення, що затверджується Кабінетом Міністрів України за погодженням з всеукраїнським об`єднанням профспілок.

Згідно статті 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Згідно з нормами Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини головним обов`язком держави (ст.3 Конституції України).

Крім того, статтею 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом.

Водночас, пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема: виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

При заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона.

Так, Актом форми П-4 розслідування хронічного професійного захворювання від 06.05.2024 року встановлено та підтверджено, що факт отримання професійного захворювання позивачем відбулося при виконанні ним трудових обов`язків в тому числі і на підприємстві відповідача.

При цьому, медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури і лікування, наявність фізичного болю, що викликають складність при звичайних життєвих умовах підтверджуються медичними виписками, що містяться в матеріалах справи (а.с. 21-29).

Виходячи з норм частини 1 статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до частини 1 статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Згідно з частинами 1 та 5 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, в даному випадку відповідач несе прямий обов`язок по виплаті позивачу відшкодування з приводу спричинення моральної шкоди.

Рішенням Конституційного Суду України від 27.01.2004 року у справі № 1-9/2004 (справа про відшкодування моральної шкоди Фондом соціального страхування), моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Висновки за результатами розгляду матеріалів справи

На суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всім доказам, якими суд керувався при вирішенні позову.

У деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки завдавача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із завданою шкодою. У свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях (діях його працівників) відсутня вина в завданні шкоди.

Відповідач не скористався обов`язком доведення відсутності своєї вини та не надав до суду доказів, які б доводили відсутність вини підприємства.

З письмових матеріалів справи достовірно встановлено, що відповідачем не було достатньо створено безпечні умови праці, а тому він також несе відповідальність, включаючи і компенсації за заподіяну позивачу моральну шкоду. Відповідачем не доводився факт відшкодування ним позивачу моральної шкоди.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 пройшов огляд медико - соціальною експертною комісією 25 червня 2024 року, з урахування дня встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності, в даному випадку належним відповідачем є роботодавець ТОВ «Ливарно-механічний завод».

З огляду на вищезазначене суд дійшов висновку, що відповідач ТОВ «Ливарно-механічний завод» є особою, яка несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди Позивачу.

Суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до відповідача є обґрунтованими та такими, що відповідають вимогам чинного законодавства.

З письмових матеріалів справи встановлено, що позивач переносить моральні страждання, оскільки позбавлений можливості реалізувати свої звички та бажання, постійно відчуває задишку при незначному фізичному навантаженні, кашель, відчуття нестачі повітря, необхідність у постійних медичних оглядах, лікуванні, що призводить до зниження якості життя та зменшення благ, які Позивач мав до моменту отримання професійного захворювання та втрати професійної працездатності.

При визначенні розміру відшкодування, суд враховує роз`яснення, що містяться в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", згідно чого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Так, обговорюючи розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд враховує, тривалість роботи у відповідача, а саме лише 5 років 8 місяців, за наявності загального трудового стажу в умовах впливу шкідливих факторів 21 рік 9 місяців, а також характер та обсяг його душевних та фізичних страждань, тривалість перенесених страждань; зміни в житті викликані втратою професійної працездатності, зокрема 65 % втрати працездатності та третю групу інвалідності, тобто невідворотність та сталість наслідків від професійного захворювання протягом тривалого часу, у зв`язку із чим вважає за можливе стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди, грошові кошти в сумі 150 000,00 (сто п`ятдесят тисяч) гривень.

При зверненні до суду із позовом позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положення п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Зі змісту положень п.3 ч. 3 ст. 175, п.1.ч.1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Позивач подав позов про стягнення про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я та визначив її у грошовому вимірі, тому позовна вимога є майновою. Такий висновок міститься в Постанові Верховного Суду від 28 листопада 2018 року справа № 761/11472/15-ц.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Так, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою або фізичною особою-підприємцем ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати.

Відтак, відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір», пропорційно до задоволених вимог, суд стягує з відповідача з Товариства з обмеженою відповідальністю «промислові ремонти» в дохід держави судовий збір в сумі 1500,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 43, 46 Конституції України, ст.ст. 4, 12, 13, 76-83, 141,259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву адвоката Гузєва Ігоря Григоровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ливарно-механічний завод» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної втратою працездатності внаслідок ушкодження його здоров`я задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ливарно-механічний завод» (, 50095, Дніпропетровська область, м, Кривий Ріг, вул. Криворіжсталі, 1) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 , суму моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження її здоров`я у розмірі 150 000,00 (сто п`ятдесят тисяч) гривень без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ливарно-механічний завод» (, 50095, Дніпропетровська область, м, Кривий Ріг, вул. Криворіжсталі, 1) на користь держави судовий збір у розмірі 1500,00 грн. (одна тисяча п`ятсот) гривень.

Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть ознайомитись з судовим рішенням на офіційному веб-порталі Єдиного державного реєстру судових рішень. Веб-адреса сторінки: http://reyestr.court.gov.ua.

Повний текст рішення складено 18 липня 2024 року.

Відомості про учасників справи згідно п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:

- позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ;

- відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Ливарно-механічний завод» (код , 50095, Дніпропетровська область, м, Кривий Ріг, вул. Криворіжсталі, 1).

Суддя: Р. Є. Скотар