ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4892/24 Справа № 179/1913/23 Суддя у 1-й інстанції - Ковальчук Т.А. Суддя у 2-й інстанції - Новікова Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2024 року Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:

судді-доповідача: Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 05 січня 2024 року у цивільній справі №179/1913/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС»(далі ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС») звернулось до суду із зазначеним вище позовом, який обґрунтовувало тим, що 12 серпня 2022 року між позивачем та відповідачем за допомогою веб-сайту (creditkasa.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», було укладено електронний договір №1075-1326 про відкриття кредитної лінії.

В порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконувала, у зв`язку з чим станом на 10.10.2023 року в неї виникла заборгованість в розмірі 106 920 грн., яка складається з 12 000 грн.. - простроченої заборгованості за кредитом та 94 920 грн. простроченої заборгованості за процентами.

Враховуючи наведене ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 106 920 грн. та судові витрати.

Рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 05 січня 2024 року позовні вимоги задоволено: стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» заборгованість за кредитним договором 1075-1326 від 12.08.2022 року в розмірі 106 920 грн. з яких: 12 000 грн. - прострочена заборгованість за кредитом, 94 920 грн. - прострочена заборгованість за зарахованими процентами, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 147,20 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції як незаконне та необґрунтоване та ухвалене без її участі, оскільки вона не отримувала повістки про виклик до суду.

Зазначає, що вона не підписувала договір про відкриття кредитної лінії від 21.08.2022 року і позивач не надав жодних доказів ідентифікації електронного підпису відповідача. А тому вважає сторонами не погоджені істотні умови договору, як то ціна, відсотки, строк повернення і т.п. Крім того матеріали справи не містять доказів отримання відповідачем кредитних коштів.

ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» надало відзив, в якому просило залишити апеляційну скаргу відповідача без змін, а рішення суду першої інстанції без задоволення,як законне та обґрунтоване. Зокрема, посилаючись на доводи, аналогічні доводам позовної заяви, зазначали, що кредитний договір № 1075-1326 від 12.08.2022 року разом із Правилами надання споживчих кредитів та Паспортом споживчого кредиту Інформацією, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит та Таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за Договором відповідно до Методики Національного банку України складають єдиний договір, в якому визначаються всі його істотні умови та з яким Позичальник був попередньо ознайомлений, що підтверджується підписом за допомогою одноразового ідентифікатора A719. А отже ОСОБА_1 погодилась з умовами кредитування, зокрема розміром процентів за його користування та строком повернення кредитних коштів. Вважає, що розрахунок заборгованості є належним доказом, який підтверджує розмір заборгованості за кредитом з помісячним розрахунком з якого також вбачається, що відповідач погашала заборгованість

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно із ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

У ч.1 ст. 369 ЦПК України зазначено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи, що по даній справі ціна позову становить 106 920 грн., тобто менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і справа не відноситься до справи, яка не підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження та призначена до розгляду в період дії зазначеної статті в попередній редакції, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами виникли кредитні правовідносини, а тому фактично отримані та використані позичальником кошти в розмірі 12 000 грн. та заборгованість за процентами підлягають поверненню банку.

Із такими висновками суду першої інстанції можливо погодитись з огляду на наступне.

Так, згідно з ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з статтею 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою,

яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.

Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Судом першої інстанції встановлено, що 12 серпня 2022 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 було укладено договір про відкриття кредитної лінії №1075-1326 в електронній формі. Даний договір та правила разом складають єдиний договір та визначають усі істотні умови договору та надання кредиту. Укладаючи цей договір, позичальник підтвердив, що попередньо уважно ознайомився з правилами на веб-сайті кредитодавця (https://creditkasa.ua), повністю розуміє всі їх умови, зобов`язується та погоджується неухильно дотримуватись договору, а тому добровільно та свідомо укладає договір та бажає настання правових наслідків, обумовлених ним .

Позичальник ствердив, що до укладення договору отримав від кредитодавця інформацію, надання якої передбачено чинним законодавством України, зокрема ч. 2 ст. ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та ст. 9,25 ЗУ «Про споживче кредитування» , що забезпечує правильне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання (а.с. 10-12).

Позичальник ОСОБА_1 погодилась на укладення договору саме такого змісту, про що свідчить підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором А719.

Згідно з умовами вказаного договору від 12.08.2022 року ОСОБА_1 був отриманий кредит шляхом перерахування на її банківський рахунок (банківська картка) грошових коштів у розмірі 12 400 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 3,00 % (стандартна процентна ставка), 2,50 % (пільгова процентна ставка) від непогашеної суми кредиту за кожен день користування кредитом, строком на 300 календарних днів, останній календарний день першого базового періоду 25.08.2022 року. Дата повернення кредиту 08 червня 2023 року.

Також, договором передбачено, що невід`ємною його частиною є додатки: правила відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів), паспорт споживчого кредиту, таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором відповідно до Методики НБУ.

Позивач свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, перерахувавши відповідачеві суму кредиту у розмірі 12 000,00 грн. на платіжну картку (останні цифри 9356), за допомогою системи LiqPay, що підтверджується довідкою (а. с. 27).

Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Однак, як зазначає позивач, ОСОБА_1 не виконала свого обов`язку та не повернула кредит у повному обсязі у строк, передбачений договором.

Із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачем за кредитним договором № 1075-1326 від 21.02.2022 року не сплачувалися платежі за кредитом, внаслідок чого станом на 10.10.2023року загальна сума заборгованості ОСОБА_1 12 000 грн. - прострочена заборгованість за кредитом, 94 920 грн. - прострочена заборгованість за відсотками (а. с. 28-31). Також з розрахунку вбачається, що відповідачем сплачено в рахунок погашення кредиту 11 400 грн.

Нарахування відсотків за користування кредитом здійснювалось з 12.08.2022 року по 25.08.2022 року за зниженою ставкою 2,5%, з 26.08.2022 року по 14.09.2022 року за стандартною ставкою 3%, 14 вересня 2022 року відповідачем сплачено на погашення кредиту 11 400 грн., з 16.09.2022 року по 28.09.2022 року ставка знову була занижена - 2,5%, а з 29.09.2022 року по 07.06.2023 року - 3% Відсотки кредитодавець нараховував лише до закінчення строку кредиту. Позивачем при цьому не нараховувались ні штрафи, ні комісії з прострочення виконання зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до п. 4.6. вищевказаного кредитного договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно, починаючи з першого дня видачі кредиту та до дати фактичного повернення всієї суми кредиту в наступних розмірах: стандартна процентна ставка - 3,00 % за кожен день прострочення кредитом (застосовується протягом усього строку дії цього договору, за виключенням строку використання права користування кредитом за зниженою та/або пільговою ставкою). Знижена процентна ставка - 2,50 %, застосовується за кожен день користування кредитом протягом першого базового періоду.

При цьому слід звернути увагу, що базовий період - період (строк) протягом якого боржник (позичальник) буде сплачувати саме відсоток за користування кредитом (в даному випадку - до 25.08.2022 р) (пункт 4.3 Договору), а строк кредитування - строк на який видаються грошові кошти позичальнику, якими він може користуватися (в даному випадку 300 днів) (пункт 4.8 договору).

Відповідно до п. 2.3. кредитного договору від 12.08.2022 року № 1075-1326 для мінімізації загальних витрат позичальника за кредитом, кредитодавець рекомендував позичальнику здійснити повне погашення кредиту не пізніше останнього дня першого базового періоду строку кредитування згідно розрахунку у вигляді таблиці, відображеній у договорі.

Більше того, п. 4.10 договору передбачена орієнтовна вартість кредиту (за весь строк кредитування складає 120 000 грн та включає в себе суму кредиту та проценти за користування кредитом 108 000 грн).

Отже, сторонами було погоджено процентну ставку, яку має сплатити відповідач у межах строку кредитування за користування кредитними коштами.

Сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору.

Також колегія суддів відмічає, що розрахунок заборгованості є чітким, повним та розгорнутим по окремим категоріям. Даних на його спростування матеріали справи не містять. Більше того, умови укладеного між сторонами кредитного договору відповідачем у судовому порядку не оспорювались.

Враховуючи наведене, позивачем належними та допустимими доказами доведено наявність у відповідача заборгованості за кредитним договором від 12.08.2022 року станом на 10.10.2023 року у розмірі 106 920 грн., з яких: 12 000 грн.. - простроченої заборгованості за кредитом та 94 920 грн. простроченої заборгованості за процентами.

Тому доводи апелянта з приводу не підписування нею з позивачем кредитного договору та не погодження сторонами всіх його істотних умов спростовується наявними у справі документами. При цьому слід зауважити, що відповідачем не надано свого контррозрахунку чи доказів на спростування того, що вона не отримувала кредитні кошти.

Щодо доводів апеляційної скарги про неповідомлення її про дату судового засідання, слід зазначити, з огляду на характер спірних правовідносин, підстави та предмет позову ухвалою Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області справа була призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, а тому сторони не повідомлялись про дату судового засідання та не викликались до суду.

Враховуючи наведене, колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги оскільки, такі доводи зводяться до викладення обставин справи із наданням коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для скаржника, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правових висновків суду та не дають підстав для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, що привело або могло привести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи наведене суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь банку заборгованості за кредитним договором від 12.08.2022 року з урахуванням відсотків за користування кредитними коштами.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинами справи, тому підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування рішення суду з ухваленням нового немає.

З огляду на те, що апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін, підстав для відшкодування, зміни або перерозподілу судових витрат у відповідності до ст.141 ЦПК України не має.

Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 106 920 грн. що менше двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 368, 369, 375, 381, 382ЦПК України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 05 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: