ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

22 жовтня 2024 року

м. Харків

справа № 554/7930/22

провадження № 22-ц/818/3441/24

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря: Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Косінцева Костянтина Вікторовича на ухвалу Фрунзенського районного суду м.Харкова від 29 липня 2024 року, постановлену під головуванням судді Ульяніч І.В., -

в с т а н о в и в :

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 29 липня 2024 року закрито провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів - на підставі п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Косінцев Костянтин Вікторович просить скасувати ухвалу суду першої інстанції і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального права; представник апелянта зазначає, що передчасними є висновки суду першої інстанції про те, що питання про стягнення неустойки (пені) вже вирішено у даній справі. Зазначає, що рішенням суду, на яке посилається суд першої інстанції, було відмовлено у стягненні неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів станом на 14.05.2020 року. Питання щодо стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів станом на 22.02.2022 року судом першої інстанції не вирішувалось. Виходячи з вищевикладеного, представник апелянта вважає, що відсутні підстави для закриття провадження у справі за вказаним позовом.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 адвокат Зінченко Д.В. просить ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції вимог, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Закриваючи провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що оскільки цивільна справа між сторонами - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів вже була предметом розгляду, тобто справа про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет з тих самих підстав, вже розглядалася судом, по якій вже постановлено рішення 06.11.2020 року, яке було залишено без змін постановою Харківського апеляційного суду 15.09.2021 року, тобто спір вже було вирішено з постановленням рішення, що набрало законної сили між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Тому суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі.

Проте такі висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 06.11.2020 року по справі № 645/2867/20 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на суму боргу 55 117,22 грн станом на 27.06.2014 року за період з 27.06.2014 року по 14.05.2020 року (день подачі позову до суду) залишено без задоволення.

Постановою Харківського апеляційного суду від 15.09.2021 року апеляційну скаргу представника позивача залишено без задоволення, а рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 06.11.2020 року по даній справі залишено без змін.

Рішення суду набрало законної сили 15.09.2021 року.

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з позовом до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на суму боргу 55 117,22 грн станом на 27.06.2014 року за період з 27.06.2014 року по 22.02.2022 року

Як на підставу вимог ОСОБА_1 посилалась на те, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_3 , батьком якого, згідно зі свідоцтвом про народження, є відповідач. 27 лютого 2002 року шлюб між сторонами розірвано. 15 березня 2005 року Червонозаводським районним судом м. Харкова було видано виконавчий лист №2/5-2575 про стягнення з ОСОБА_4 аліментів на користь ОСОБА_5 у pозмірі 1/4 частини від заробітку щомісяця на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , i до досягнення ним повноліття. За виконавчим листом №2/5-2575 від 15.03.2005 року, який видано Червонозаводським районним судом м. Харкова було відкрито виконавче провадження №39314044 від 02.08.2013 року Червонозаводським ВДВС Харкова ГТУЮ у Xapківській області. Заборгованість за вказаним виконавчим листом на 01.01.2013 року становить 41436,22 грн. За виконавчим листом №2/5-2575 від 15.03.2005 року, який видано Червонозаводським районним судом м. Харкова було відкрито виконавче провадження № 416З2880 від 16.01.2014 року Червонозаводським ВДВС Харкова ГТУЮ у Харківській області. Заборгованість за вказаним виконавчим листом на 27.06.2014 року становить 55117,22 грн. Представником позивачки адвокатом Бірючинським Е.О. виконано розрахунок пені (неустойки) за прострочення сплати аліментів за період з 27.06.2014 року по 22.02.2022 року (по день подачі позову до суду) пеня (неустойка) складає 1 541 628 ,64 грн. Посилаючись на те, що відповідач систематично не сплачував аліменти на утримання свого сина, у позивачки виникло право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 55 177,22 грн на підставі вимог ст.196 СК України.

Відповідно до п.3 ч.1ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі якщо, набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

З матеріалів справи убачається, що рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 06.11.2020 року по справі № 645/2867/20 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на суму боргу 55 117,22 грн станом на 27.06.2014 року за період з 27.06.2014 року по 14.05.2020 року (день подачі позову до суду) залишено без задоволення.

Постановою Харківського апеляційного суду від 15.09.2021 року апеляційну скаргу представника позивача залишено без задоволення, а рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 06.11.2020 року по даній справі залишено без змін.

Рішення суду набрало законної сили 15.09.2021 року.

З аналізу п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України випливає, що підставою для закриття провадження у справі є тотожність поданих заяв, а саме: якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет, тобто коли заяви повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Матеріали справи свідчать про те, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на суму боргу 55 117,22 грн станом на 27.06.2014 року за період з 27.06.2014 року по 14.05.2020 року (день подачі позову до суду), не є тотожним позовній заяві ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на суму боргу 55 117,22 грн станом на 27.06.2014 року за період з 27.06.2014 року по 22.02.2022 року (день подачі позову до суду).

Так, рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 06.11.2020 року вирішено питання про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на суму боргу 55 117,22 грн станом на 27.06.2014 року за період з 27.06.2014 року по 14.05.2020 року (день подачі позову до суду), а наразі предметом заяви є стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на суму боргу 55 117,22 грн станом на 27.06.2014 року за період з 27.06.2014 року по 22.02.2022 року (день подачі позову до суду).

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, та помилково дійшов висновку про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 в повному обсязі.

В матеріалах справи відсутнє судове рішення, постановлене з приводу позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 15.05.2020 року по 22.02.2022 року (день подачі даного позову до суду).

Тому підстав для закриття провадження у даній справі стосовно позовних вимог про стягнення пені за період з 15.05.2020 року по 22.02.2022 року не вбачається.

Натомість висновки суду щодо закриття провадження у справі в частині вимог за період з 27.06.2014 року по 14.05.2020 року у зв`язку із наявністю рішення суду, що набрало законної сили, ухвалене між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги частково спростовують висновки суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до п.6 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

За таких обставин колегія суддів вважає, що ухвала суду від 29 липня 2024 року в частині вимог про стягнення неустойки (пені) за період з 15.05.2020 року по 22.02.2022 року підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Косінцева Костянтина Вікторовича задовольнити частково.

Ухвалу Фрунзенського районного суду м.Харкова від 29 липня 2024року в частині вимог про стягнення неустойки (пені) за період з 15.05.2020 року по 22.02.2022 року скасувати з направленням справи для продовження розгляду в цій частині.

В іншій частині ухвалу суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова

Повне судове рішення виготовлено 22.10.2024 року.