Справа № 214/9077/23
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

28 жовтня 2024 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Чернової Н.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Нестеренко К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу №214/9077/23 за позовною заявою Акціонерного товариства «УНІВЕРСАЛ БАНК», інтереси якого представляє ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

08.11.2023 року представник АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» Мєшнік К.І. звернувся до суду засобами поштового зв`язку «Укрпошта» із позовною заявою, (отримана та зареєстрована судом 20.11.2023 року) в якому просить суд стягнути з ОСОБА_2 на користь АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» заборгованість за договором про надання банківських послуг «monobank» від 26.07.2018 року у розмірі 45 809,6 грн., станом на 10.09.2023 року в тому числі: загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (за тілом кредиту) в розмірі 45809,6 грн.; стягнути судові витрати в розмірі 2684, 00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 26.07.2018 року відповідач звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг від 26.07.2018 року та отримав кредит у розмірі 40 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що анкета-заява разом з умовами, тарифами, таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг, з яким він ознайомився та отримав його примірник у мобільному додатку. Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі та надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Оскільки по теперішній час відповідач грошові кошти не повернув, позивач змушений звернутись до суду з цією позовною заявою за захистом своїх прав та законних інтересів.

Рішенням Саксаганського районного суду Дніпропетровської області від 17.01.2024 року, ухваленим при заочному розгляді, позовні вимоги АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволені.

29.04.2024 року ОСОБА_2 через модуль підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» направив заяву, в якій просить прийняти заяву про скасування заочного рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 січня 2024 року у цивільній справі №214/9077/23 за позовною заявою Акціонерного товариства «УНІВЕРСАЛ БАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг «monobank» від 26.07.2018 року в розмірі 45 809,6 грн., яка складається із загального залишку заборгованості за наданим кредитом (за тілом кредиту) в розмірі 45809,6 грн.; скасувати заочне рішення та призначити справу до розгляду у загальному порядку.

В обґрунтування вимог заяви зазначив, що заочним рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 січня 2024 2024 року позовну заяву Акціонерного товариства «УНІВЕРСАЛ БАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг «monobank» від 26.07.2018 року в розмірі 45 809,6 грн. було задоволено, а також стягнуто з нього на користь АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» витрати по сплаті судового збору в сумі 2684, 00 грн. (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири грн. 00 коп.). Щодо причин неявки в судові засідання зазначає, що про судове рішення дізнався випадково 29.04.2023 року, шляхом огляду розділу «Мої справи» в електронному кабінеті підсистеми «Електронний суд», при цьому жодного повідомлення та листа на електронну пошту, в т.ч. і з підсистеми «Електронний суд» він не отримував. В судові засідання, призначені по справі, не міг з`явитися, оскільки не знав про час та місце їх проведення. Зазначає, що він дійсно зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , але з початком повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України був змушений покинути місце проживання. З 30.01.2023 року він був офіційно зареєстрований як внутрішньо переміщена особа та проживав за адресою: АДРЕСА_2 . 18.02.2023 року маючи законні підстави для перетину кордону виїхав за межі країни та 03.07.2023 року ним отримана посвідка на проживання в землі Баден-Вюртемберг, де він фактично проживає. Також зауважує, що судові повістки йому жодного разу не були вручені, повідомлення з пошти також не надходили, тому він ніяк не міг знати про те, що відносно нього відбувається розгляд справи в суді. Саме з тих причин він не мав можливості бути присутнім під час розгляду вправи та надати свої заперечення проти позову та розміру заборгованості, а також не міг надати наявні в нього докази відсутності заборгованості. Крім того зазначає, що він категорично не згоден з даним рішення, оскільки обставини справи, встановлені судом не в повному обсязі, а заборгованість за договором про надання банківських послуг №б/н від 26.07.2018 року відсутня. Таким чином, відповідач вважає, що наведені ним обставини є свідченням необхідності перегляду заочного рішення суду від 17.01.2024 року по справі №214/9077/23.

Ухвалою суду від 13.05.2024 року прийнято до розгляду заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення.

16.05.2024 року від представника позивача до суду надійшли письмові пояснення, в яких він зазначив, що відповідно до п. 3 Анкети-заяви від 27.07.2018 року підписанням договору боржник підтвердив, що він ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту, які складають договір про надання банківських послуг. Боржник не звертався до Банку з непогодженням про зміни Умов і правил надання банківських послуг, Тарифів, Таблиці обчислення вартості кредиту та Паспорта споживчого кредиту, які складають договір про надання банківських послуг та продовжував користуватись карткою, а отже з ними погодився. Відповідно до виписки про рух коштів на рахунку кредитний ліміт боржника складає 40 000 грн. Баланс складає мінус 5809, 60 грн. Заборгованість складає 45 809, 60 грн. Ця заборгованість складається з повністю використаного боржником кредитного ліміту у сумі 40 000 грн. та суми овердрафту (мінусу по картці), яка становить (- 5809, 60 грн.). У зв`язку з тим, що відповідач лише частково здійснював операції з поповнення своєї банківської картки, розмір яких був значно меншим за поточні витрати по картковому рахунку на власний розсуд, виникла заборгованість. Відповідно до виписки про рух коштів по картці всього за весь час користування карткою боржником було проведено поповнень карткового рахунку на суму 2 073 078, 55 грн. За весь час користування карткою боржником було проведено витрат по картці на суму 2 118 888, 15 грн. Отже сума коштів, яка досі не була повернута банку становить 45 809, 60 грн. (2118 888, 15 грн. 2 073 078, 55 грн. = 45 809, 60 грн.).

Ухвалою суду від 24.05.2024 року заочне рішення суду від 17.01.2024 року скасовано, а справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки жоден із учасників справи не заявив про свою участь у судовому засіданні.

Суд, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності, надавши їм оцінку в сукупності, дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, 26.07.2018 року ОСОБА_2 звернувся до АТ «УніверсалБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг від 26.07.2018 року та встановивши мобільний додаток «Monobank» отримав розрахункову карту НОМЕР_1 . Відповідачу надано кредит у гривні у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту в розмірі 40 000,00 грн. (а.с.12).

В анкеті-заяві позичальника зазначено, що ОСОБА_2 проставлянням власноручного свого підпису під цією анкетою-заявою підтвердив, що ця анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту, з якими він ознайомився, погодився та отримав у мобільному додатку, складають договір про надання банківських послуг, укладення якого він підтвердив та зобов`язався виконувати його умови.

Також, у п.6 анкети-заяви від 26.07.2018 року ОСОБА_2 засвідчив генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем (за цифрово-словесним шифром, зазначеним у заяві), що буде використовуватися для накладення електронного цифрового підпису у мобільному додатку з метою засвідчення його дій згідно з договором та є рівнозначним аналогом його власноручного підпису (а.с. 12).

До позовної заяви банк додав витяг з Умов і правил обслуговування в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» при наданні банківських послуг, щодо карткових продуктів monobank (а.с.13-25).

Згідно з виписки за договором відповідач активно користувався карткою, розраховувався за покупки в магазинах, знімав готівку, здійснював перекази зі своєї картки (а.с. 113-169).

З наданого розрахунку заборгованості видно, що в рахунок погашення заборгованості відповідач ОСОБА_2 вносив кошти (а.с.8-11 зворот).

Між сторонами виник спір щодо належного виконання відповідачем кредитних зобов`язань та наявності правових підстав для стягнення заборгованості в судовому порядку, зокрема, заборгованості за тілом кредиту в розмірі 45 809, 60 грн.

Встановленим судом фактам та обставинам відповідають правовідносини, які регулюються нормами ЦК України.

Відповідно до ч. 1ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Положеннями ст.1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).

За змістом ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.ст.628, 629 ЦК України).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду (ч.1 ст.638 ЦК України).

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ч.2 ст.638 ЦК України).

Частиною 1 статті 205 ЦК України передбачено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.

Відповідно до положень ч.ч.1, 3 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді. Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19, від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон), згідно зі ст.3 якого електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч.3 ст.11 Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 ст.11 Закону). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч.5 ст.11 Закону).

Згідно із ч.6 ст.11 Закону, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом ч.8 ст.11 Закону, у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Положеннями ст.12 Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, враховуючи, що особливістю проекту monobank є укладення договорів в електронній формі відповідно до розміщених на сайті банку Умов обслуговування рахунків фізичної особи та здійснення банківського обслуговування дистанційно без відділень, викладене свідчить про належне укладення кредитного договору, в тому числі погодження Умов обслуговування рахунків фізичної особи з додатками, шляхом проставляння електронного цифрового підпису сторін. Аналогічна правова позиція сформована у постановах Верховного Суду. Так у постанові від 16 грудня 2020 року у справі №561/77/19, скасовуючи судові рішення про відмову у позові і ухвалюючи нове про стягнення боргу за кредитним договором, Верховний Суд зазначив, що матеріали справи містять достатньо доказів, з яких вбачається, що між сторонами був укладений кредитний договір в електронній формі, умови якого позивачем були виконані, однак відповідач у передбачений договором строк кредит не повернув.

Такі ж висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, у тому числі Закону України «Про електрону комерцію», містять постанови Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19 та від 10 червня 2021 року у справі №234/7159/20.

У позові АТ «Універсал Банк» посилається на те, що 26.07.2018 року ОСОБА_2 підписав Анкету-заяву до договору про надання банківських послуг. У вказаній Анкеті-заяві зазначено, що відповідач погодився з тим, що ця анкета-заява разом із Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту, які були надані йому для ознайомлення.

Проте, наявні у матеріалах справи Умови і правила надання банківських послуг, паспорт споживчого кредиту картки monobank, ОСОБА_2 не підписані, а тому, згідно роз`яснень, що викладені у постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17, з огляду на їх мінливий характер, такі Умови не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін.

Підписана відповідачем анкета-заява до договору про надання банківських послуг, містить лише його анкетні дані та контактну інформацію, та не містить жодних даних про умови кредитування та обрання ним певної банківської послуги.

Позивач зазначав, що факт ознайомлення відповідачем з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту підтверджується тим, що на підставі Анкети-заяви відповідач висловив свою згоду з вищевказаними документами в електронному вигляді у мобільному застосунку «monobank» шляхом застосування електронного цифрового підпису.

У матеріалах справи відсутнє підтвердження із зазначенням дати та часу одержання відповідачем у електронному вигляді Умов обслуговування рахунків фізичних осіб в АТ «Універсал Банк», Паспорту споживчого кредиту «картка Monobank», та Тарифів, їх підписання відповідачем відповідно до ст.12 Закону України «Про електронну комерцію».

Відтак, у суду відсутні підстави вважати, що відповідач був ознайомлений саме з наданими позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог Умовами та Тарифами.

Таким чином, суд дійшов висновку, що вказані Умови і правила надання банківських послуг, паспорт споживчого кредиту картки monobank, не є складовою кредитного договору від 26.07.2018 року, укладеного шляхом підписання Анкети-заяви.

Предметом позову АТ «Універсал Банк» є стягнення заборгованості за тілом кредиту, що відповідає суті кредитних правовідносин, оскільки, якщо фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку кредитору не повернуті, а також виходячи з вимог ч.2ст.530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав. Тобто, банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Дослідженням матеріалів справи встановлено, що 26.07.2018 року на підставі договору позичальник ОСОБА_2 отримав кредит в розмірі 40 000 грн. 00 коп. згідно з визначеним банком лімітом шляхом зарахування на поточний рахунок. З наданого розрахунку слідує, що в рахунок погашення заборгованості позичальник вносив кошти.

Звертаючись до суду з позовом, банк на підтвердження наявності заборгованості та її розміру подав до суду розрахунок заборгованості станом на 10.09.2023 року (а.с.8-11 зворот). При цьому, як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, незважаючи на відсутність погодження між сторонами у визначеній законом формі істотних умов договору щодо розміру процентів за користування кредитом, про що зазначалось вище, АТ «Універсал Банк» здійснювалось нарахування та списання відсотків не відповідно до положень ч.1ст. 1048 ЦК України (на рівні облікової ставки НБУ), за процентною ставкою (поточна) у розмірі 37,2% за рахунок коштів, внесених відповідачем в рахунок погашення заборгованості.

Так, за період з 31.01.2021 року по 10.09.2023 року банком були нараховані відсотки на залишок поточної заборгованості за кредитом в загальному розмірі 10 519, 26 грн., зокрема: 31.01.2021 року 1257, 55 грн., 30.04.2021 року 1215, 60 грн., 30.06.2021 року 1208, 44 грн., 30.09.2021 року 1224, 69 грн., 31.01.2022 року 1254, 76 грн., 30.06.2022 року 694, 50 грн., 30.11.2022 року 1251, 60 грн., 31.01.2023 року 1272, 24 грн., 28.02.2023 року 1139, 88 грн., які відповідачем повністю сплачено, що відображено у відповідній графі розрахунку заборгованості.

Зазначаючи про наявність заборгованості за тілом кредиту, позивач самовільно включив в неї нараховані відсотки, які фактично погашені позичальником, внаслідок чого банком збільшено заборгованість за тілом кредиту на 36 441, 05 грн.

Встановивши, що анкета-заява від 26.07.2018 року не містить визначення домовленості сторін про сплату відсотків, суд дійшов висновку про відсутність підстав для покладення на відповідача обов`язку по сплаті заборгованості по процентам за користування кредитними коштами, а відтак, суми надходжень, які банком були розподілені на погашення складових заборгованостей підлягають зарахуванню на погашення саме тіла кредиту. Тому заборгованість за тілом кредиту становить 45 809, 60 грн. - 36 441, 05 грн. = 9 368, 55 грн.

Аналогічна позиція з цього приводу висловлена Верховним Судом в постанові від 18 травня 2022 року у справі №697/302/20. Судова практика у цій категорії справ є незмінною, що не може свідчити про порушення прав банку (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17).

Таким чином, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» не повернуті, а також вимоги ч.2 ст.530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за тілом кредиту в розмірі 9 368, 55 грн., у зв`язку з чим позовні вимоги слід задовольнити частково.

Даних, що свідчать про повну сплату заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за цим кредитним договором у добровільному порядку відповідачем за час розгляду справи суду не надано. Крім того, відсутні у матеріалах справи беззаперечні, належні та допустимі докази, які б свідчили про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, відповідно до ст.617 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат згідно зі ст.141 ЦПК України, суд враховує часткове задоволення позовних вимог (20, 45%), а тому вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» 548 грн. 87 коп. в рахунок часткового відшкодування документально підтверджених витрат по сплаті судового збору пропорційно частині задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 207, 526, 626, 628, 638, 639, 1054, 1055 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 258, 259, 263- 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги за позовною заявою Акціонерного товариства «УНІВЕРСАЛ БАНК», інтереси якого представляє ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «УНІВЕРСАЛ БАНК» заборгованість за договором про надання банківських послуг «monobank» від 26.07.2018 року в розмірі 9 368, 55 грн., яка складається із загального залишку заборгованості за наданим кредитом (за тілом кредиту) в розмірі 9 368, 55 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «УНІВЕРСАЛ БАНК» судовий збір у розмірі 548 грн. 87 коп.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дати його складання шляхом подання апеляційної скарги. Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторін:

позивач: Акціонерне товариство «УНІВЕРСАЛ БАНК», , юридична адреса: вул. Автозаводська, 54/19, м. Київ.

відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду складено та підписано 28 жовтня 2024 року

Суддя Н.В. Чернова