Справа № 456/3427/24
Провадження № 2/456/1123/2024
РІШЕННЯ

іменем України

/заочне/

19 листопада 2024 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Бучківської В. Л. ,

при секретарі Стасів О.Я.

з участю представника позивача адвоката Герей О.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрий цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

в с т а н о в и в :

Підстава позову /позиція позивача/. Представник позивача адвокат Герей О.Д. звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 61 350,12 грн. та сплачений судовий збір. В обґрунтування позову покликається на те, що 13 березня 2023 року позивач ОСОБА_1 на прохання ОСОБА_2 передав їй грошові кошти у грошовій одиниці гривня в сумі 271 198,20 грн., еквівалентній 7000,00 євро (за курсом НБУ станом на 13.03.2023 1 евро = 38,7426 грн. (веб-сайт https://bank.gov.ua). Доказом даної обставини є видана відповідачкою письмова розписка від 13.03.2023. Згідно з розпискою грошові кошти надано на умовах безпроцентної позики і відповідачка зобов`язалась повернути усю суму позики у строк за вимогою позивача. 01 листопада 2023 року позивач пред`явив відповідачці письмову вимогу про повернення позики у строк до 06.11.2023. У строк до 06.11.2023 відповідачка не повернула позику, а повертаючи її частинами - до 29.05.2024 сплатила суму, еквівалентну 5 000,00 евро. 29.05.2024 сторонами проведено звірку боргу, про що складено акт звірки, де зафіксовано, що на цю дату залишок боргу складав суму, еквівалентну 2000,00 євро та що відповідачка зобов`язалась сплатити цей залишок до 03.06.2024. 03.06.2024 відповідачка двома платежами (12000,00 грн. і 14000,00 грн.) сплатила 26 000,00 грн. На дату подання позову до суду інших оплат не було. З урахуванням обставин, викладених вище, залишок неповернутої позики становить 61 350,12 грн. Розрахунок решти боргу станом на 26.06.2024: за даними веб-сайту НБУ https://bank.gov.ua, курс грн./євро на 03.06.2024 р. становить 43,9850 грн., а на 26.06.2024 р.- 43,5450 грн., а відтак: 1/26000,00 грн. (сплачено 03.06.2024): 43,9850 грн. (курс на 03.06.2024 р.) = 591,11 Євро, 2/2000,00 євро (еквівалент залишку на 29.05.2024 р.) 591,11 євро (еквівалент оплати 03.06.2024 p.) = 1408,89 євро (еквівалент решти боргу), 3/ 1408,89 євро (еквівалент решти боргу) х 43,5450 грн. (станом на 26.06.2024 p.) = 61350,12 грн. Отже, відповідачка повинна повернути позивачу грошові кошти в сумі 61 350,12 грн.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час і місце розгляду справи, про причини неявки не повідомив, заяву про розгляд справи у його відсутності до суду не подав.

Предстаник позивача адвокат Герей О.Д. в судовому засіданні позов підтримав, зазначив, що відповідачка обізнана з розглядом справи в суді, однак на судові засідання не з`являється, на телефонні дзвінки не відповідає. Після 29.05.2024 відповідачка сплатила позивачу 26 000,00 грн., а саме 03.06.2024 двома платежами 12000,00 грн. і 14000,00 грн., інших оплат не було. Просить позов задоволити в повному обсязі.

Позиція відповідача. Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, хоча належним чином повідомлялася про час і місце розгляду справи, зокрема на 29.07.2024, 25.09.2024, 22.10.2024, 19.11.2024, рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення повернулися на адресу суду 29.07.2024, 19.08.2024, з відміткою «вручено». Крім того, про призначення судових засідань на 25.09.2024, 22.10.2024, 19.11.2024 відповідачку повідомлялось шляхом здійснення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України про виклик відповідача в судові засідання на підставі ст. 128 ЦПК України, а тому суд вважає за можливе проводити розгляд справи у її відсутності в заочному порядку, на підставі документів та доказів, що є в матеріалах справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії та рішення у справі.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 16.07.2024 відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу та призначено справу до підготовчого судового засідання.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 25.09.2024 закрито підготовче провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, призначено справу до судового розгляду.

Суд, заслухавши думку представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов слід задоволити з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч. 1 ст. 81 ЦПК України), крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пленум Верховного Суду України у пункті 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені певні обставини.

Як вбачається з розписки ОСОБА_2 від 13.03.2023, остання посвідчила даною розпискою факт отримання від ОСОБА_1 безвідсоткової позики в сумі на суму 7 000 (сім тисяч) євро по курсу НБУ на день здійснення правочину та зобов`язалась повернути вказану суму на вимогу позикодавця /а.с. 22/.

Як вбачається з акту звірки проведених взаєморозрахунків від 29.05.2024, за результатами проведеної звірки встановлено, що на момент підписання акту, а саме: 29.05.2024 борг ОСОБА_2 (позикоодержувача) перед ОСОБА_1 (позикодавця) становить 2000 (дві тисячі) євро, зазначену суму ОСОБА_2 зобов`язується повернути ОСОБА_1 в термін не пізніше 03 червня 2024 року /а.с.23/.

Відповідно до вимоги ОСОБА_1 від 01.11.2023, останній звертався до ОСОБА_2 з вимогою повернути в строк до 06.11.2023 грошові кошти в сумі 7 000 (сім тисяч) Євро, відповідно до розписки від 13.02.2023 /а.с.24/.

Норми права, які застосовує суд при вирішенні спірних правовідносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (частина друга статті 1047 ЦК України).

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, яка визначає критерії законності та обґрунтованості рішення, а також ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Саме такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16 січня 2019 року за наслідками розгляду цивільної справи № 464/3790/16-ц.

Верховний Суд України у постанові від 18 січня 2017 року по цивільній справі №6-2789цс16 та у постанові від 18 вересня 2013 року по цивільній справі №6-63цс13 висловив правову позицію, у якій зазначив, що, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. В контексті даної правової норми обов`язковими реквізитами боргового документу є власноручний підпис позичальника, його уповноваженого представника, а факультативними - дата, місце видачі, вказівка про свідків тощо.

В постановах Верховного Суду України від 08 червня 2016 року у справі 6-1103цс16, від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, від 02 липня 2014 року у справі №6-79цс14, від 18 вересняте, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Доказом повернення позики є факт передачі позикодавцем оригіналу боргового документа позичальникові, або зазначення кредитором відомостей у розписці про повернення боргу щодо неможливості повернення боргового документа. Дані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 25 квітня 2012 року, справа № 6-24ц12.

Суд звертає увагу, що нормами права не передбачено, що поясненнями сторони та показами свідка може доводитися факт виконання зобов`язання за договором позики (висновок ВС у постанові від 18 липня 2018 року у справі №143/280/17 (провадження № 61-33033св18)).

Відповідно до вимог статті 192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Загальні положення виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Мотивована оцінка доказів, наданих сторонами та висновки суду.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Верховний Суд у справі 750/2316/19 від 14.07.2021 зазначив, що письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Договір позики за своєю юридичною природою є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дата її отримання.

Відповідний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Відповідно до статті 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку

В судовому засіданні, на підставі дослідженого оригіналу розписки ОСОБА_2 від 13.03.2023 вбачається, що ОСОБА_2 посвідчила даною розпискою факт отримання коштів від ОСОБА_1 в сумі 7 000 (сім тисяч) євро і зобов`язалась повернути вказану суму на вимогу позикодавця.

Таким чином, складена власноруч ОСОБА_2 розписка на суму 7 000 (сім тисяч) євро, оригінал якої досліджено в судовому засіданні підтверджує як факт отримання ОСОБА_2 грошових коштів у вказаному розмірі в борг та обов`язок їх повернути, так і факт неповернення вказаних грошових коштів, у строк зазначений в розписці, оскільки оригінал вказаної розписки зберігається у позивача.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 січня 2019 року при розгляді справи № 388/1354/17-ц (провадження № 61-45859св18), у якому зазначено, що письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

При цьому суд виходить з того, що сторони в належній письмовій формі досягли згоди з усіх істотних умов щодо передання ОСОБА_1 спірних коштів ОСОБА_2 саме на умовах строковості та зворотності; складена відповідачем розписка від 13.03.2023 є борговим документом, оскільки її зміст містить умови зобов`язального характеру для ОСОБА_2 в частині повернення ОСОБА_1 грошових коштів, вказаних у розписці.

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Верховний Суд у справі 750/2316/19 від 14.07.2021 зазначив, що факт отримання коштів у борг за договором позики підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можна встановити, що відбулася передача певної суми від позичальника до позикодавця саме за таким договором.

Суд вважає, що зміст розписки підтверджує, що між сторонами виникли відносини з договору позики.

Як вбачається з матеріалів справи, 01 листопада 2023 року позивач звернувся з вимогою до відповідачки про повернення йому в термін до 06.11.2023 позики у розмірі 7 000 (семи тисяч) євро. Дану вимогу відповідачка отримала, про що свідчить її власноручний підпис.

З матеріалів справи також вбачається, що сторонами по справі була проведена звірка взаєморозрахунків, про що сторони складено акт, відповідно до якого станом на 29.05.2024 борг ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 становить 2 000 (дві тисячі) євро, які ОСОБА_2 зобов`язалася повернути ОСОБА_1 в термін не пізніше 03.06.2024. Даний акт підписано ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

В судовому засіданні встановлено, що 03 червня 2024 року ОСОБА_2 сплатила ОСОБА_1 26 000,00 грн., що за курсом НБУ, станом на 03.06.2024, еквівалентно 591,11 Євро, таким чином, на час подання позову відповідачка грошові кошти в повному обсязі позивачу не повернула, борг відповідачки перед позивачем склав 1 408,89 Євро, що за курсом НБУ станом на 26.06.2024 становить 61 350,12 грн., наведена обставина відповідачкою не спростована.

На підставі наведеного, суд дійшов висновку, що між сторонами існують боргові зобов`язання на суму 61 350,12 грн., оскільки відповідачка не виконала в повному обсязі взятих на себе зобов`язань.

Зважаючи на зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі та на користь позивача з відповідачки слід стягнути грошові кошти в сумі 61 350,12 грн.

Судові витрати.

Згідно зі ст.141 ЦПК України при задоволенні позовних вимог з відповідача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір.

На підставі наведеного, слід стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 89, 206, 259, 264, 265, 268, 279, 280 ЦПК України суд,

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 задоволити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 61 350 /шістдесят одна тисяча триста п`ятдесят/ гривень 12 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений ним судовий збір в розмірі 1 211 /одна тисяча двісті одинадцять/ грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ;

Представник позивача: адвокат Герей Олександр Дмитрович, місцезнаходження: 81645, Львівська область, Стрийський район, с. Держів, вул. Лісна, 6;

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Повний текст судового рішення

в иготовлено 27.11.2024

Головуючий суддя В.Л.Бучківська