Ухвала

Іменем України

21 листопада 2024 року

м. Київ

справа № 405/4854/23

провадження № 61-14762ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 на ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 07 жовтня 2024 року у складі колегії суддів: Мурашка С. І., Письменного О. А., Чельник О. І., у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У 2024 році ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про перегляд рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 13 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на дітей за нововиявленими обставинами.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 23 липня 2024 року заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 13 жовтня 2023 року залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу та клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження цієї ухвали.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 17 вересня 2024 року визнано наведені причини пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали суду неповажними, апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Роз`яснено, що в разі, якщо заяву не буде подано у зазначений строк або вказані підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнанні неповажними, суд відмовить у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 ЦПК України.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що:

наведені відповідачем підстави для поновлення строку не можуть бути визнані судом поважними та не підтверджуються матеріалами справи, а отже підстави для висновку про наявність поважних причин звернення ОСОБА_1 з апеляційною скаргою після спливу встановленого законом строку на апеляційне оскарження ухвали суду відсутні;

згідно наявної в матеріалах справи розписки повний текст ухвали по справі № 405/4854/23 отримано представником відповідача ОСОБА_2 30 липня 2024 року, а апеляційну скаргу подано 22 серпня 2024 року, тобто через 23 дні з моменту отримання повного тексту представником відповідача та з пропуском п`ятнадцятиденного строку, встановленого статті 354 ЦПК України;

обґрунтовуючи причини пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали Ленінського районного суду м. Кіровограда від 23 липня 2024 року, представник відповідача посилалась на наявність обставин, що виникли з причин матеріального характеру і ці обставини до періоду 22 серпня 2024 року для сторони апелянта стали об`єктивно непереборними та унеможливлювали своєчасне подання скарги;

апеляційний суд зазначив, що представник відповідача не зазначає, які конкретно саме обставини стали причиною пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали суду та не надає на підтвердження вказаних доводів належних та допустимих доказів, що позбавляє суд можливості надати відповідну оцінку поважності причин пропуску строку.

Оскарженою ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 07 жовтня 2024 року визнано наведені ОСОБА_1 та його представником ОСОБА_2 причини пропуску строку апеляційного оскарження ухвали Ленінського районного суду Кіровоградської області від 23 липня 2024 року неповажними. У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 на ухвалу Ленінського районного суду Кіровоградської області від 23 липня 2024 року відмовлено.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що:

01 жовтня 2024 року на виконання ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху до апеляційного суду надійшла заява на усунення недоліків, у якій ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 просили поновити пропущений строк на подання апеляційної скарги на ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 23 липня 2024 року. Заява мотивована тим, що запровадження воєнного стану може бути підставою, яка відповідно до частини першої статті 127 ЦПК України повинна враховуватися при вирішенні питання щодо поновлення процесуального строку, якщо пропуск строку знаходиться у прямому причинному зв`язку з такими обставинами. Крім того, заявники вважали, що пропуск строку на апеляційне оскарження не є співмірним з такими наслідками як погіршення майнового стану двох неповнолітніх дітей, які проживають з батьком та перебувають на його утриманні, а аліменти суд присудив матері ОСОБА_3 на розгульне життя;

дослідивши матеріали справи, апеляційний суд виснував, що наведені заявниками причини пропуску строку апеляційного оскарження ухвали Ленінського районного суду м. Кіровограда від 23 липня 2024 року є неповажними, а тому у відкритті апеляційного провадження слід відмовити;

ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 23 липня 2024 року заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 13 жовтня 2023 року залишено без задоволення. Повний текст ухвали складено 29 липня 2024 року. Згідно наявної в матеріалах справи розписки повний текст ухвали по справі № 405/4854/23 було отримано представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2 30 липня 2024 року апеляційну скаргу на ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 23 липня 2024 року подано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 22 серпня 2024 року, тобто через двадцять три дні з моменту отримання копії оскаржуваної ухвали представником заявником;

щодо посилання заявників на введення воєнного стану на території України, то суд зазначив, що введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку. Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 грудня 2022 року у справі № 990/102/22 (провадження № 11-119заі22). При цьому, в поданому на виконання вимог ухвали Кропивницького апеляційного суду від 17 вересня 2024 року клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження, заявник та його представник посилаються тільки на факт введення на території України воєнного стану, проте, не посилаються на обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання ними процесуальних дій протягом установленого законом строку4

апеляційний суд відхилив посилання в клопотанні про поновлення строку на те, що пропуск строку не є співмірним з такими наслідками як погіршення майнового стану двох неповнолітніх дітей, які проживають з батьком та перебувають на його утриманні, оскільки вони не можуть підтверджувати обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду з апеляційною скаргою, а зводяться до незгоди заявника з ухваленим судом першої інстанції рішенням;

апеляційний суд вказав, що з огляду на наведене, підстави вважати, що строк на апеляційне оскарження пропущено з поважних причин, відсутні;

апеляційний суд в ухвалі зазначив, що підстави пропуску строку на касаційне оскарження можуть бути визнані поважними, а строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк, подання касаційної скарги. Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду. До таких причин відносяться обставини непереборної сили та обставини, які об`єктивно унеможливлюють вчинення процесуальної дії у встановлений строк. Вказані обставини підлягають підтвердженню шляхом подання відповідних документів або їх копій. З метою виконання процесуального обов`язку дотримання строку на апеляційне оскарження судових рішень, особа, яка має намір подати апеляційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії, в тому числі, спрямовані на підготовку апеляційної скарги, яка за своїм змістом і формою буде відповідати усім вимогам процесуального закону;

таким чином, при відмові у відкритті апеляційного провадження на підставі пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України, апеляційний суд, оцінивши наведені ОСОБА_1 у заяві про поновлення строку на апеляційне оскарження обставини, період пропуску, зробив висновок про відсутність підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження, оскільки такі обставини не є об`єктивно непереборними та такими, що не залежали від волевиявлення заявника чи пов`язаними із перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, а заявником не надано логічного та зрозумілого пояснення тому, що перешкоджало йому подати належно оформлену апеляційну скаргу у строки, визначені процесуальним законом.

29 жовтня 2024 року ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку подали до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 07 жовтня 2024 року, у якій, посилаючись порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції і направити справу до цього суду для продовження розгляду.

Касаційна скарга мотивована тим, що:

апеляційним судом не взято до уваги, що рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 13 жовтня 2023 року ухвалене поза межами норм, встановлених законом та конкретних обставин і це не стало для апеляційного суду основою для перегляду судового рішення;

апеляційний суд не прийняв до уваги те, що обставини того, що на утриманні ОСОБА_1 перебувають двоє малолітніх дітей, залишених позивачкою, стали обставинами непереборної сили;

допоки суд вирішує поновити пропущений термін чи відмовити у поновленні, то непереборною силою стає матеріальне ущемлення дітей;

право на касаційне оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій є складовою конституційного права на судовий захист;

при відмові у відкритті апеляційного провадження, апеляційним судом не взято до уваги, що спір пов`язаний з порушенням майнових прав дітей.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Європейський суд з прав людини вказав, що «право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою (VOLOVIK v. UKRAINE, N 15123/03, § 53, 55, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року).

Норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (PERETYAKA AND SHEREMETYEV v. UKRAINE, № 17160/06 та N 35548/06, § 34, ЄСПЛ, від 21 грудня 2010 року).

Європейський суд з прав людини вказав, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, як у цій справі, де нібито складне економічне становище перешкоджало відповідачу сплатити державне мито, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності, так як і перегляд в порядку нагляду. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо як у цій справі, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року).

Європейський суд з прав людини зауважував, що «одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами» (USTIMENKO v. UKRAINE, № 32053/13, § 46, ЄСПЛ, від 29 жовтня 2015 року).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина перша статті 354 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду (частина друга статті 354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу (частина третя статті 354 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 грудня 2021 року в справі № 592/6701/19 (провадження № 61-15286св20) зазначено, що «суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними (пункт 4 частини першої статті 358 ЦПК України). Наведені вимоги процесуального закону унеможливлюють відкриття апеляційного провадження та апеляційний перегляд справи до вирішення питання щодо поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 521/2816/15-ц (провадження № 61-14230сво18) зазначено, що «апеляційний суд при вирішенні питання про поновлення строку на апеляційне оскарження має мотивувати свій висновок про наявність поважних причин на поновлення строку на апеляційне оскарження. Сама по собі вказівка про те, що є поважні причини для поновлення строку для апеляційного оскарженні не є належним мотивуванням поновлення строку на апеляційне оскарження. Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, зокрема у разі вказівки тільки про наявність поважних причин, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Вказане процесуальне порушення є самостійною підставою для скасування як оскарженого судового рішення апеляційного суду, так і ухвали апеляційного суду про поновлення строку на апеляційне оскарження і відкриття апеляційного провадження, та направлення справи до апеляційного суду зі стадії відкриття апеляційного провадження. Суд апеляційної інстанції не навів мотивів, за яких уважав причини пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції поважними. Сама по собі вказівка про наявність поважних причин для поновлення строку та/або погодження з доводами особи, яка подала апеляційну скаргу та відповідне клопотання, з урахуванням отримання представником ОСОБА_2 копії рішення 20 липня 2020 року, не є належним мотивуванням поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 28 лютого 2023 року в справі №760/4516/20 (адміністративне провадження № К/990/31580/22) вказано, що; «64. При цьому, посилання позивача на опубліковані 02.03.2022 Радою суддів України рекомендації роботи судів в умовах воєнного стану, серед яких рекомендовано по можливості продовжувати різного роду строків щонайменше до закінчення воєнного стану, то це рішення має рекомендаційний характер і враховується судом у сукупності із іншими обставинами та доказами, які свідчать про наявність підстав для поновлення строку звернення до суду».

Можливість поновлення пропущеного процесуального строку пов`язана із наявністю саме поважних причин його пропуску. Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними та пов`язані із дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій. Клопотання чи заява про поновлення процесуального строку повинна містити роз`яснення причин пропуску і підстави, з яких заявник вважає ці причини поважними. В клопотанні чи заяві повинні бути докази того, що здійснити відповідні процесуальні дії у визначений строк у заявника не було можливості (див., зокрема, пункти 74, 75 постанови Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 квітня 2024 року в справі № 752/8449/20 (провадження № 61-15447св23)).

Встановивши, що підстави, указані у заяві ОСОБА_1 для поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали суду є неповажними, суд апеляційної інстанції обґрунтовано відмовив у відкритті апеляційного провадження.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженої ухвали свідчить, що правильне застосовування судом норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 на ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 07 жовтня 2024 року у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков