Справа № 367/6102/24
Провадження №4-с/367/33/2024
УХВАЛА

Іменем України

19 липня 2024 року суддя Ірпінського міського суду Київської області Карабаза Н.Ф., розглянувши скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Ірпінського відділу ДВС у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ),

встановив :

До Ірпінського міського суду Київської області надійшла скарга ОСОБА_1 на дії державного виконавця Ірпінського відділу ДВС у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). В якій скаржник просить суд поновити строк на подання скарги; визнати дії державного виконавця Ірпінського відділу державної виконавчої служби Бучанського району Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про арешт квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 неправомірними та постанову державного виконавця Ірпінського відділу державної виконавчої служби Бучанського району Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про арешт квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 скасувати. Зі змісту скарги вбачається, що заборона відчуження об`єкту нерухомого майна за № 54365886 від 11.02.2005 року, накладена реєстратором: ОСОБА_2 , Виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області на підставі постанови АА233229 виданої 11.01.2005 року Державної виконавчої служби Ірпінського УЮ на квартиру АДРЕСА_1 . Відповідно до квитанцій від 07.12.2006 року нею, двома платежами, було сплачено суму боргу яка стала підставою для накладення арешту загальною сумою 10 311, 50 гривень. В цю суму увійшли, борг по виконавчому провадженню 9 910 гривень, витрати на проведення виконавчих дій 10 гривень 50 копійок, виконавчий збір 391 гривня. Вважала, що у зв`язку з сплатою боргу по виконавчому провадженню арешт на квартиру було знято, однак арешт не знято й по теперішній час. В березні 2024 року звернулася до Ірпінського відділу ДВС Бучанського району Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою про зняття арешту з квартири АДРЕСА_1 , у зв`язку із погашенням заборгованості, яка слугувала підставою накладення арешту, але отримала відмову, яка обумовлена тим, згідно п. 2 ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» - підставою для зняття виконавцем арешту є: надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника.

Розглянувши матеріали скарги, судом встановлені підстави для відмови у відкриття провадження у справі, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Відповідно до ст. 447 Цивільного процесуального кодексу України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно ч. 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Частиною 1 статті 1 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що Кодекс адміністративного судочинства України визначає юрисдикцію та повноваження адміністративних судів, встановлює порядок здійснення судочинства в адміністративних судах.

Відповідно до частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

За приписами частин першої, третьої статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб. Відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби, а у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця - приватний виконавець.

Отже, до юрисдикції адміністративних судів належать спори щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби при виконанні всіх виконавчих документів.

Пунктом 2 постанови пленуму Вищого адміністративного суду України "Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби" визначено, що справи за позовами про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб) належать до справ адміністративної юрисдикції незалежно від суб`єкта звернення до суду.

ОСОБА_1 в поданій скарзі звернулась до суду в порядку ст. 447 ЦПК України і фактично оскаржує дії державного виконавця щодо відмови зняття арешту накладеного не під час виконання судового рішення, а реєстратором: Буржимською Світланою Арнольдівною, Виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області на підставі постанови АА233229 виданої 11.01.2005 року Державної виконавчої служби Ірпінського УЮ.

Таким чином, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 мала би звернутися з позовною заявою в порядку КАС України, до відповідного адміністративного суду.

Згідно з вимогами п. 1 ст. 1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Беручи до уваги викладене, суд вважає за необхідне відмовити у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Ірпінського відділу ДВС у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), у зв`язку з неможливістю її розгляду в порядку судового контролю за виконанням судового рішення у цивільній справі.

Роз`яснити скаржнику право на реалізацію порушеного права в порядку визначеному КАС України, до відповідного адміністративного суду.

На підставі викладеного, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 186, ст. 447 ЦПК України, суд

ухвалив:

Відмовити у відкритті провадження у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Ірпінського відділу ДВС у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Копію ухвали направити скаржнику для відому.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - https://court.gov.ua/sud1013/ та в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням - http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя: Н.Ф. Карабаза