Справа № 285/3856/24
провадження № 2-з/0285/27/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2024 року м. Звягель

Суддя Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області Мозговий В. Б., розглянувши заяву представника ОСОБА_1 , якій діє в інтересах позивачки ОСОБА_2 про забезпечення позову, -

в с т а н о в и в :

23 липня 2024 року представник ОСОБА_1 якій діє в інтересах позивачки ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , третя особа приватний нотаріус Звягельського районного нотаріального округу Житомирської області Плюйко Володимир Павлович про визнання недійсним угоди про розірвання договору купівлі-продажу квартири.

Цього ж дня представник позивачки подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просить суд забезпечити позов шляхом накладання арешту на квартиру розташовану за адресою АДРЕСА_1 та заборонити іншим особам вчиняти будь-які дії щодо вказаної квартири.

Представник вважає, що дії відповідачів при розірванні договору купівлі-продажу не є добросовісними, а направлені лише на утруднення захисту прав ОСОБА_2 в інший справі за її позовом про переведення прав покупця.

Заява про забез печення позову подана з метою попередження подальшого ускладнення захисту порушених прав ОСОБА_2 ..

В судове засідання сторони не викликались.

Суд, розглянувши заяву та матеріали позову, вважає, що заява представника про забезпечення позову не підлягає задоволенню, виходячи із наступних підстав.

Відповідно до частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, мають враховуватися іншими судами при застосуванні таких норм права.

Згідно частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних відносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Згідно правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 05 лютого 2020 року у справі № 759/13257/19, касаційний суд зазначив, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені, у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Також, суд має враховувати співмірність вимог клопотання про забезпечення позову заявленим позовним вимогам та обставинам справи.

Із матеріалів справи убачається, що представником не було вказано обґрунтованих доводів щодо необхідності накладення арешту на нерухоме майно, а саме: АДРЕСА_1 та заборонити іншим особам вчиняти будь-які дії щодо вказаної квартири, а також те, яким чином невжиття вказаних видів забезпечення позову призведе до невиконання судового рішення у разі задоволення позову.

Таким чином, враховуючи те, що оскільки представник звертаючись з заявою про забезпечення позову не надав переконливих доказів, які б свідчили про те, що що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 81, 151, 153, 159, 261, 353-355 ЦПК України, -

у х в а л и в:

В задоволенні заяви представника ОСОБА_1 , якій діє в інтересах позивачки ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її отримання.

Головуючий