Справа №705/2474/24
2-о/705/91/24 РІШЕННЯ
21 жовтня 2024 року м.Умань
Уманський міськрайонний суд Черкаської області у складі:
головуючого судді Єщенко О.І.,
секретаря судового засідання Щербакової Л.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , заінтересована особа: Управління державної міграційної служби України в Черкаській області, про встановлення факту, що має юридичне значення,
У квітні 2024 року представник заявника ОСОБА_1 адвокат Слободянюк І.В. звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, та просив установити факт, який має юридичну силу, а саме, що заявником є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Велика Яблунівка, Смілянського району, Черкаської області, який станом на 24 серпня 1991 року та на час набрання чинності Закону України «Про громадянство» № 2235-ІІІ, а саме 13 листопада 1991 року, постійно проживав на території України.
В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Велика Яблунівка, Смілянського району, Черкаської області. Батько ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Сміла Черкаської області. Мама ОСОБА_4 , останнє відоме місце проживання м. Сміла Черкаської області. Батьки за національністю роми, на момент народження ОСОБА_1 постійно проживали в с. Велика Яблунівка Смілянського району Черкаської області без реєстрації місця постійного проживання. Державну реєстрацію про народження ОСОБА_1 проведено виконавчим комітетом Великояблунівської сільської ради Смілянського району Черкаської області, актовий запис № 4 зроблено 04.04.1987.
Станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року ОСОБА_1 виповнилося 4 роки і він проживав з батьками в селі Велика Яблунівка Смілянського району Черкаської області. Дитячий садок та школу не відвідував.
16 грудня 2004 року у віці 17 років ОСОБА_1 вироком Смілянського міськрайонного суду Черкаської області було засуджено до покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі.
У подальшому неодноразово судимий, постійного місця проживання та реєстрації не мав. 11 вересня 2023 року вироком Носівського районного суду Чернігівської області засуджений до покарання у вигляді семи років позбавлення волі, на даний час відбуває покарання в Державній установі «Старобабанська виправна колонія № 92». Таким чином, вироком Носівського районного суду Чернігівської області від 11.09.2023 фактично підтверджено наявність у ОСОБА_1 громадянства України та фактичне проживання на момент притягнення до кримінальної відповідальності, без реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 .
На даний час ОСОБА_1 бажає отримати паспорт громадянина України, однак для отримання вперше паспорта громадянина України йому необхідно підтвердити факт постійного проживання станом на 24 серпня 1991 року та на час набрання чинності Закону України «Про громадянство» № 2235-ІІІ, а саме 13 листопада 1991 року на території України.
Підтвердити проживання шляхом надання відповідних документів він не має можливості, так як батьки ОСОБА_1 на вказаний період хоч і проживали постійно в с. Велика Яблунівка Смілянського району Черкаської області, однак місця свого проживання не реєстрували.
Встановлення даного юридичного факту необхідно для отримання ОСОБА_1 паспорта громадянина України, іншим способом встановити вказані обставини неможливо.
У судове засіданні заявник ОСОБА_1 та його представник адвокат Слободянюк І.В. не з`явились, адвокат Слободянюк І.В. подав заяву від 21.10.2024, в якій просив справу розглядати без його участі та участі заявника. Зазначив, що вимоги заяви підтримують та просять задовольнити в повному обсязі.
Представник заінтересованої особи Управління державної міграційної служби України в Черкаській області у судове засідання не з`явився, письмово подав заяву від 21.10.2024, в якій просив справу розглядати без участі представника, стосовно ухвалення рішення по даній справі покладається на думку суду.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заяву належить задовольнити з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
У статті 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.
В Україні визнається і діє принцип верховенства права; права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, що прямо передбачено у частині першій статті 8, статті 21, частині першій статті 24 Конституції України.
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Отже, законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на підтвердження належності до громадянства України, зокрема постійного проживання на території України.
Вироком Носівського районного суду Чернігівської області від 11 вересня 2023 року ОСОБА_1 засуджено за ч. 4 ст. 186 КК України до 7 років позбавлення волі. У вироку міститься інформація про те, що ОСОБА_1 є громадянином України. Також зазначено, що ОСОБА_1 був засуджений: 06.12.2004 Смілянським міськрайонним судом Черкаської області за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, судимість не знята та не погашена; 18.07.2012 Смілянським міськрайонним судом Черкаської області за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі, судимість не знята та не погашена; 22.02.2018 Носівським районним судом Чернігівської області за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України до трьох місяців арешту, судимість не знята та не погашена; 12.04.2019 Ніжинським міськрайонним судом Чернігівської області за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, судимість не знята та не погашена.
Відповідно до довідки від 20.02.2024 № 30 Державної установи «Старобабанівська виправна колонія (№ 92)» ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відбуває покарання в ДУ «Старобабанівська виправна колонія (№ 92)» з 11.01.2024 згідно з вироком Носівського районного суду Чернігівської області від 11.09.2023 за ч. 4 ст. 186 КК України до 7 років позбавлення волі. Початок строку 08.12.2022.
Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону.
Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» проживали в Україні і не були громадянами інших держав.
Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, з 13 листопада 1991 року (частина друга статті 3 Закону України «Про громадянство України»).
Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом України від 08 жовтня 1991 року № 1636-ХІІ «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року).
Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень статті 293 ЦПК України та статті 3 Закону України «Про громадянство України» і залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року.
Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України.
Для встановлення факту набуття громадянства України предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання дитини на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого законного представника, з яким дитина постійно проживала станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року; постійного проживання особи на території України чи Української РСР на момент набрання законної сили вироку суду; наявності родинних зв`язків заявника з його батьками (усиновителями, з дідом, бабою); постійного проживання на території України діда та баби заявника; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо.
Отже, на підставі статті 8 Закону України «Про громадянство України» встановлюється набуття громадянства України.
Відповідно до підпункту «а» пункту 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента від 27 березня 2001 року № 215/2001, встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року.
Одним із документів для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону «Про громадянство України», що подає особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, є судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.
Тобто, у таких випадках одним із необхідних документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.
Пунктом 44 Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.
Отже, відповідно до положень Закону України «Про громадянство України» і Порядку для набуття громадянства України заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження його на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду.
Ураховуючи вищезазначене, слід дійти висновку, що належність до громадянства України встановлюється на підставі статті 3 Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час та такий факт підлягає встановленню на підставі судового рішення.
Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Відповідно до частин першої та шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Враховуючи наведене, суд вважає, що факт постійного проживання ОСОБА_1 на території України на момент проголошення незалежності України (за станом на 24 серпня 1991 року) та на час набрання чинності Закону України «Про громадянство» № 2235-ІІІ, а саме 13 листопада 1991 року, підтверджений.
Керуючись ст.ст. 76-80, 315 ЦПК України, суд
Заяву ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , заінтересована особа: Управління державної міграційної служби України в Черкаській області, про встановлення факту, що має юридичне значення, задовольнити.
Установити факт, який має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Велика Яблунівка Смілянського району Черкаської області, станом на 24 серпня 1991 року та на час набрання чинності Закону України «Про громадянство» № 2235-ІІІ, а саме 13 листопада 1991 року, постійно проживав на території України.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.
Учасник справи, якому копія рішення суду не була вручена у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому копії рішення суду.
Суддя О.І.Єщенко