КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Подільського районного суду міста Києва від 21 листопада 2023 року у складі судді Скрипник О.Г.,

у цивільній справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2023 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся у суд із позовом в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на користь свою користь заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 09 листопада 2016 року у розмірі 57 961 грн 05 коп станом на 13 березня 2023 року, яка складається з наступного: 46 799 грн 57 коп - заборгованість за кредитом; 11 161 грн 48 коп - заборгованість за відсотками за користування кредитом та судовий збір в сумі 2684 грн.

Позов обґрунтовано тим, що відповідно до умов кредитного договору № б/н від 09 листопада 2016 року відповідачу було відкрито картковий рахунок ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач.

Згідно з розрахунком заборгованості, станом на 13 березня 2023 року, за вказаним кредитним договором відповідач перед позивачем має заборгованість у загальному розмірі 57 961 грн 05 коп.

Таким чином, у зв`язку з виникненням у відповідача вказаної заборгованості за договором, яку він в добровільному порядку не сплачує, позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення з відповідача на свою користь заборгованості за кредитним договором, а також судових витрат по сплаті судового збору.

Заочним рішенням Подільського районного суду міста Києва від 21 листопада 2023 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Вирішено питання судових витрат.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 26 січня 2024 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ,просить скасувати заочне рішення Подільського районного суду міста Києва від 21 листопада 2023 рокута ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк».

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що твердження суду першої інстанції про те, що відповідач у встановлений судом строк не надав до суду відзив на позовну заяву є неправдивим та не відповідає дійсності.

Посилається на те, що 22 серпня 2023 року відповідач подав відзив до суду через АТ «Укрпошта». Відзив на позовну заяву було отримано позивачем 28 серпня 2024 року, про що свідчить інформація в електронному кабінеті на порталі «Судова Влада», а саме на відзиві прописом зазначено «№ 46230/23» 28.08.2023 Шестопал» і поставлено підпис.

Звертає увагу суду на те, що відзив має істотне значення для вирішення спору, оскільки надано важливу інформацію щодо розрахунку заборгованості, вказав на приховані відсотки, які незаконно включені в тіло кредиту, вказав що сума оплат перевищує витрати на 17 940 грн 85 коп; зазначив що ніякого боргу немає; вказав що ніякого договору між ним та АТ КБ «ПриватБанк» немає, а є лише анкета-заява, де не вказано ні розмір кредиту, ні відсоткова ставка, ні інформація щодо інших автоматичних списань.

Крім того зазначає, що жодного разу не отримував судових повісток.

Вказано, що підпис міститься лише в анкеті-заяві та відсутній в тарифах й умовах та правилах надання банківських послуг, що вказує на відсутність доказів того, що між банком і позичальником досягнуто усіх домовленостей, зокрема й щодо сплати відсотків. Анкета-заява не містить інформацію про те, який саме вид картки видано відповідачу.

Зазначає, що справа не містить доказів того, що сторони погодили проведення інших банківських операцій та узгодили порядок і умови надання таких послуг у вигляді списання за рахунок кредитного ліміту.

Відповідач у своїх поясненнях щодо апеляційної скарги просив рішення районного суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам судове рішення в повній мірі не відповідає.

Встановлено, що 09 листопада 2016 року між АТ КБ "ПриватБанк " та ОСОБА_1 укладено договір шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку.

У даній анкеті-заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами складають між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

Крім того, 29 жовтня 2020 року відповідач підписав паспорт споживчого кредиту, в якому підтвердив, що отримав та ознайомилася з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, наданих виходячи із обраних ним умов кредитування.

До позовної заяви, крім анкети-заяви, представник банку додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карток, який не підписаний позичальником (відповідачем).

Кожен вид кредитної картки передбачає пільговий період, базову процентну ставку на місяць, обов`язковий щомісячний платіж, пеню за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів.

Долучено банком також довідки про видачу кредитних карток та про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої н ОСОБА_1 .

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість за вказаним кредитним договором, станом на 13 березня 2023 року виникла заборгованість в сумі 46 799 грн 57 коп - заборгованість за кредитом; 11 161 грн 48 коп - заборгованість за відсотками за користування кредитом.

Містить в додатках до позову й виписка за договором за період з 09 листопада 2016 року по 17 березня 2023 року.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, про те, що розрахунок заборгованості банку не викликає сумніву щодо його правильності, а також те, що відповідачем не спростовано відсутність у нього заборгованість перед банком.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується із таким висновком суду в частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками з таких підстав.

В частинах 1 та 2 статті 207 ЦК України закріплено, що правочин вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору відповідно до ч. 1статті 638 ЦК України є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 1056-1 ЦК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються у договорі.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за простроченими відсотками.

Обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, позивач долучив заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг та паспорт споживчого кредиту які були підписані відповідачем.

Долучені до справи Умови кредитування не містять підтверджень, що саме з ними був ознайомлений і погодився відповідач, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

В анкеті-заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в "Приватбанку" від 09 листопада 2016 року процентна ставка не зазначена. Крім того в анкеті-заяві не зазначені умови та порядок нарахування та сплати процентів за користування кредитом.

З наданого позивачем витягу з Тарифів обслуговування преміальних кредитних карток який не підписаний ОСОБА_1 неможливо встановити який саме тариф передбачений для картки відповідача та, відповідно, на яких умовах укладався кредитний договір, оскільки в наданому витягу наведено 4 різновидів тарифів.

Також позивачем не надано до суду доказів ознайомлення відповідача з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Пам`яткою клієнта і Тарифами, що в сукупності із анкетою-заявою, свідчило б про укладений у належній формі договір про надання банківських послуг.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується до тих умов, з якими він безпосередньо ознайомлений.

Отже, надані позивачем умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Роздруківка із сайту позивача не може виступати належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Зазначений висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Отже, за відсутності підписаних позичальником Умов та Правил, а також Тарифів банку спірний договір не відповідає вимогам ст. ст. 207, 634, 1055 ЦК України щодо порядку підписання та укладення договору кредиту.

У даному випадку неможливо поза розумним сумнівом та з належною для стороннього добросовісного спостерігача достовірністю з`ясувати належність доданих позивачем до справи доказів, витягів з названих документів, тому колегія суддів не погоджується з висновками суду про доведеність того факту, до яких істотних умов договору приєднався позичальник при підписанні анкети-заяви, текст якої не містить істотних у розумінні ст. 1054 ЦК України умов договору кредиту.

За таких обставин підстави вважати, що між сторонами було укладено договір споживчого кредиту із досягненням згоди щодо усіх істотних умов кредитування, відсутні.

Частиною четвертою статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Постановою Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 зроблено висновок, що потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Крім того колегія суддів звертає увагу й на те, що Анкета-заява, підписана відповідачем 09 листопада 2016 року, тоді як паспорт споживчого кредитування - 29 жовтня 2020 року й інформація яка міститься в ньому зберігає чинність та є актуальною до 13 листопада 2020 року.

Отже, паспорт споживчого кредиту відповідно до Закону України "Про споживче кредитування" є інформацією, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит, який повинен відповідати формі, визначеній ст. 13 цього Закону. Включення позивачем паспорту споживчого кредиту в Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, суперечить Закону України "Про споживче кредитування".

Таким чином апеляційний суду дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом в розмірі 11 161 грн 48 коп та про відмову у задоволенні цих вимог.

Разом з тим, вирішуючи спір, суд першої інстанції зробив правильний висновок про наявність правових підстав для стягнення на користь банку заборгованості за тілом кредиту.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). (стаття 89 ЦПК України).

Відповідачем не спростовано фактичне користування кредитними коштами, що слідує з виписки за його картковим рахунком, що міститься в матеріалах справи, які є належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, що відповідає пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, та узгоджується з правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18-ц (провадження № 61-9618св19).

Таким чином, виписка за картковим рахунком, що міститься в матеріалах справи, може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником грошові кошти, що підтверджується випискою по рахунку позичальника, не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, колегія суддів дійшла висновку про те, що банк має право вимагати захисту своїх прав шляхом стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 46 799 грн 57 коп.

Будь-яких доказів на спростування зазначеної суми заборгованості відповідачем не надано.

Крім того, кредитний договір є чинний та позичальником не оспорювався.

За таких обставин доводи апеляційної скарги в цій частині висновків суду не спростовують.

Відповідно до п. 3 і п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Подільського районного суду міста Києва від 21 листопада 2023 рокузмінити, зменшивши стягнутий розмір заборгованості з 57 961 грн 05 коп до 46 799 грн 57коп.

У решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач:

Судді: