КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №373/686/24 Головуючий у 1 інстанції: Опанасюк І.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Євграфової Є.П., Писаної Т.О.,

при секретарі Ганжалі С.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 01 липня 2024 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Переяславський відділ державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ), про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, звільнення від заборгованості по сплаті аліментів та стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, звільнення від заборгованості по сплаті аліментів та стягнення коштів.

Просив суд визнати судовий наказ Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 23.05.2022 у справі № 373/233/22 2-н/373/33/22 таким що не підлягає виконанню; звільнити ОСОБА_1 від сплати заборгованості по аліментах на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з 14.02.2022 і до досягнення дитиною повноліття, що стягуються на підставі судового наказу Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 23.05.2022 за виконавчим провадженням № НОМЕР_1 яке перебуває на виконанні у Переяславському відділі державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ), за період з 14.02.2022 по 20.02.2024; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 безпідставно стягнуті та сплачені аліменти в сумі 49839,38 гривень, на утримання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі судового наказу від 23.05.2022.

Ця вимога стороною позивача була збільшена до суми 116414 гривень 02 копійок, з урахуванням стягнення на момент розгляду справи; стягнути понесені позивачем витрати, пов`язані із наданням правничої допомоги в сумі 30 000 гривень.

В обґрунтування позову зазначив, що з 21 березня 2013 року по 28 березня 2022 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Переяслав - Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 28.03.2022 (справа №373/235/22).

Від спільного шлюбу сторони мають дитину ОСОБА_3 2013 року народження.

Дитина проживала з батьком за адресою: АДРЕСА_1 з 29 квітня 2022 року.

Переїзд дитини відбувся після початку повномасштабної агресії рф проти України.

Після переїзду ОСОБА_3 до с. Новий Корець разом із батьком, ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про видачу судового наказу, про стягнення з позивача аліментів на утримання сина.

Переяслав-Хмельницьким міськрайонним судом Київської області було видано судовий наказ про стягнення аліментів з ОСОБА_1 у справі № 373/233/22 від 23.05.2022.

На виконання судового наказу, в межах виконавчого провадження, відкритого 06.06.2022, з позивача на користь відповідача з 14.02.2022 стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_4 в розмірі від всіх видів його заробітку щомісячно.

Зазначив, що на момент подачі заяви про видачу наказу і на момент подачі позову ОСОБА_3 проживає разом із батьком - ОСОБА_1 ..

Підставою для видачі судового наказу № 373/233/22 від 23.05.2022 було введення ОСОБА_1 суд в оману, щодо місця проживання дитини.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 04.01.2024 у справі №373/915/23 встановлено місце проживання сина з батьком ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 та припинено стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання сина - ОСОБА_3 , які стягуються на підставі судового наказу Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 23.05.2022 у справі № 373/233/22.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 01 липня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_1 безпідставно сплачені аліменти в сумі 116 414 гривень 02 копійок, на утримання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які стягувались на підставі судового наказу № 373/233/22 2-н/373/33/22 від 23.05.2022.

Суд першої інстанції дійшов до висновку, що недобросовісність ОСОБА_1 , при отриманні аліментів, не була нею спростована при розгляді даної справи.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, 31 липня 2024 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 01 липня 2024 року та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що на момент подачі заяви про видачу судового наказу відповідачем ОСОБА_3 проживав разом із нею, тому вона не могла ввести суд в оману при зверненні із заявою.

Вважає, що суд першої інстанції не встановив безпідставність та недобросовісність дій відповідача, тому підстави для задоволення позовної заяви відсутні.

Вказує, що у відповідача на момент звернення до суду із заявою про видачу судового наказу та отримання під розписку існувало право вимоги до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

30 вересня 2024 року ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу.

Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання

Представник позивача адвокат Підгайна Н.Й., в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги, просила відмовити в її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Апелянта та її представник в судове засідання не з'явились.

8 жовтня 2024 року адвокат Овсієнко Ю.А., представник ОСОБА_5 направив на електронну пошту Київського апеляційного суду заяву про розгляд справи у його відсутності.

Позиція суду апеляційної інстанції

Вислухавши доповідь судді доповідача, пояснення учасників процесу які з`явились у судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та наявні у справі докази колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом першої інстанції встановлено, що з копії свідоцтва про народження 21.06.2013 ОСОБА_3 , виданого 03.07.2013 Виконавчим комітетом Хоцьківської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області, актовий запис № 6, вбачається, що його батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . (а.с. 13).

Згідно з інформацією з відкритих даних сайту «Судова влада» 14 лютого 2022 року ОСОБА_1 звернулась до Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області із заявами про розірвання шлюбу з ОСОБА_2 та про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 .

Взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_3 підтверджується копією відповідної довідки від 29.04.2022 №5608- (а.с.14).

З довідки Новокорецького старостинського округу Рівненської області від 11.05.2023 №20-01-15/191 вбачається, що ОСОБА_3 проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .

Довідка про склад сім`ї № 151 від 29.06.2023, видана виконавчим комітетом Циблівської сільської ради Бориспільського району Київської області свідчить про те, що станом на дату її видачі, ОСОБА_1 та ОСОБА_6 зареєстровані за адресою АДРЕСА_2 , однак ОСОБА_7 там фактично не проживає (а.с.15).

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 28 березня 2022 року у справі № 373/235/22 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрований 21 березня 2013 року у виконкомі Новокорецької сільської ради Корецького району Рівненської області, актовий запис № 2 розірвано.

16 травня 2022 року Переяслав-Хмельницьким міськрайонним судом Київської області (справа №373/233/22) було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з 14.02.2022 і до досягнення дитиною повноліття.

06 червня 2022 року ОСОБА_1 звернулась до Переяславського відділу ДВС у Бориспільському районі Київської області із заявою про прийняття до виконання виконавчого листа виданого на підставі судового наказу (а.с.16).

Постановою старшого державного виконавця Переяславського ВДВС у Бориспільському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) Павлюченко М.А. було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 від 06.06.2022 та звернуте стягнення на заробітну плату ОСОБА_1 , а відрахування за аліментами проводилось за його місцем роботи (ТОВ «ЛКЗ Штарк») з січня 2022 по травень 2023 року в сумі 116414 гривень 02 копійок (а.с.19-28).

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 04 січня 2024 року у справі № 373/915/23 визначено місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із батьком - ОСОБА_2 .

Припинено стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання сина - ОСОБА_3 , які стягуються на підставі судового наказу Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 23.05.2022.

Виконавче провадження із виконання судового наказу № 373/233/22 закінчене 10.04.2024 у зв`язку із стягненням заборгованості в повному обсязі, про що винесена відповідна постанова (а.с.58).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що в даній ситуації, стороною позивача вимога заявлена без посилання на норму ст. 432 ЦПК України, яка передбачає перелік підстав для визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, зазначений судовий наказ фактично виконаний, незаконність його ухвалення не встановлена, а виконавче провадження закрите з цих підстав, а тому позовна вимога про визнання судового наказу Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 23.05.2022 у справі №373/233/22 таким що не підлягає виконанню, задоволенню не підлягає.

Щодо вимоги про звільнення ОСОБА_2 від сплати заборгованості по аліментах на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , за виконавчим провадженням НОМЕР_2 яке перебуває на виконанні у Переяславському відділі державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ), за період з 14.02.2022 по 20.02.2024, то заборгованість із сплати аліментів у позивача відсутня, що сторонами в справі не оспорюється і крім того, підтверджено постановою про закриття виконавчого провадження. За таких обставин, суд першої інстанції дійшов до висновку, що ця вимога також не підлягає до задоволення.

Щодо задоволення вимоги про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 безпідставно стягнутих та сплачені аліментів на утримання неповнолітнього ОСОБА_3 , в сумі 116414 гривень 02 копійок, суд першої інстанції зазначив, що недобросовісність при отриманні права на аліменти з боку ОСОБА_1 , була встановлена рішенням суду у справі №373/233/22, а стягнення із ОСОБА_2 аліментів на підставі судового наказу в примусовому порядку на утримання дитини, яка і так ним утримується, на переконання суду першої інстанції не відповідає принципам законності та справедливості.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 141 Сімейного кодексу України (далі СК України) встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За змістом ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

В силу ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Згідно з ч. 4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що батьки мають рівні права та обов`язки щодо матеріального утримання дитини. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Отже, право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина.

За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати.

Зміна фактичних обставин після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, а саме встановлення судом факту проживання дитини з іншим з батьків, а не з тим, на чию користь стягуються аліменти, є тією істотною обставиною, яка в розумінні частини другої статті 197 СК України може бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами платника аліментів. Рішення про звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами повинно також відповідати найкращим інтересам дитини.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 29 червня 2022року (справа №596/826/21-ц), яка згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися судами при застосуванні норм права.

Зібрані докази вказують на те, що з 29.04.2022 малолітній син сторін, ОСОБА_3 , проживає разом із батьком ОСОБА_1 , який здійснює його виховання та утримання. Водночас із ОСОБА_1 на користь матері дитини, ОСОБА_1 , продовжувалися стягуватися аліменти на підставі судового наказу до 04.01.2024.

Рішення суду першої інстанції переглядається в частині, що оскаржується щодо повернення безпідставно стягнутих коштів.

Статтею 79 СК України визначено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Відповідно до ч. 1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Аліменти на дитину це визначений законом обов`язок батьків утримувати дитину, яка потребує такого утримання (матеріальної допомоги). Сплата аліментів на дитину здійснюється як за згодою платника аліментів, так і за рішенням суду. Дитина є власником одержаних аліментів, при цьому той із батьків або законний представник, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається ними виключно на потреби дитини.

Аналіз норм статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що цей вид зобов`язань (кондикційні зобов`язання) породжують такі юридичні факти: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав або якщо такі підстави відпали.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Набуття стягувачем майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання рішення суду не вважається безпідставним.

Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна. Для кондикційних зобов`язань доведення вини особи не має значення, а важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої особи.

Стаття 1215 ЦК України встановлює випадки, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню, зокрема, не підлягають поверненню аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування. Водночас названа норма встановлює два виключення із загального правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача.

Аналіз наведеної норми права свідчить, що законодавцем передбачені два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.

Із матеріалів справи слідує, що в період з 14.02.2022 до 04.01.2022 із заробітної плати ОСОБА_1 на підставі судового наказу Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області № 373/233/22 2-н/373/33/22 від 23.05.2022 утримано на користь ОСОБА_1 116414 гривень 02 копійок, аліментів на дитину. Водночас у справі відсутні дані про те, що здійснення вказаних платежів є результатом рахункової помилки чи недобросовісності набувача коштів.

Оскільки ОСОБА_1 отримала аліменти за судовим рішенням за відсутності рахункової помилки та недобросовісності набувача, то ці кошти не можуть бути витребувані у неї.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Рішення суду від 04.01.2024 у справі № 373/915/23 набуло з моменту набранням ним законної сили 20.02.2024. Отже, за відсутності інших судових рішень, судовий наказ від 23.05.2022 у справі № 373/233/22 мав обов`язковий характер та підлягав виконанню до 20.02.2024.

За загальним правилом, передбаченим частиною першою статтею 1215 ЦК України, безпідставно набуті аліменти не підлягають поверненню.

Аналіз частини першої статті 1215 ЦК України свідчить, що законодавцем передбачені два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.

Схожий за змістом висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14 та підтриманий сталою судовою практикою (постанова Верховного Суду від 04 листопада 2020 року у справі № 382/1728/18).

При цьому Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15 вказала, що правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Категорія добросовісності визначається через етичні та моральні категорії. Категорія "добросовісність" закріплена в документах міжнародної уніфікації права: добросовісність здійснення прав і виконання обов`язків проголошується принципом міжнародного договірного права.

ЦК України закріплює презумпцію добросовісності і розумності дій особи, яка здійснює власне право (частина п`ята статті 12 ЦК України). Ця презумпція діє, поки інше не буде встановлено рішенням суду. Добросовісне здійснення особою свого цивільного права передбачає реалізацію правомочностей відповідного права з урахуванням інтересів інших учасників відносин, публічних інтересів держави тощо. Добросовісність здійснення цивільного права завжди проявляється в такій поведінці особи-носія такого права, яка знаючи (повинна була знати), що здійснення нею прав або виконання обов`язків може призвести до негативних наслідків, не вжила доступних їй заходів для їх усунення. В іншому випадку така особа має вважатися недобросовісною з настанням для неї тих чи інших правових наслідків.

З положень закону випливає, що обов`язок спростування презумпції добросовісності покладається на суб`єкта, який відповідні дії (правочин) ставить під сумнів.

Позивач, отримавши відповідно до ст. 169 ЦПК України, копію судового наказу від 16 травня 2022 року у справі № 373/233/22, копії заяви стягувача про видачу судового наказу та додатки до неї, своїми правами, визначеними ч. 8 ст. 170 ЦПК України, щодо перегляду судового наказу за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу та ст. 173 ЦПК України, щодо визнання судового наказу таким що не підлягає виконанню, у порядку, встановленому ст. 432 ЦПК України, не скористався. З моменту відкриття виконавчого провадження 06 червня 2022 року не вживав жодних дій, щодо порушеного його права з приводу безпідставного стягнення з нього аліментів.

25 травня 2023 року позивач звернувся до Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області із позовною заявою про припинення стягнення аліментів, визначення місця проживання дитини з ним, справа № 373/915/23. У цій же справі розглядався зустрічний позов матері, про визначення місця проживання дитини з нею.

Статтею 185 СК України передбачено, що контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюється органом опіки та піклування у формі інспекційних відвідувань одержувача аліментів, порядок та періодичність здійснення яких визначаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей. За заявою платника аліментів (крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів) інспекційні відвідування одержувача аліментів здійснюються органом опіки і піклування позапланово, але не більше одного разу на три місяці.

Порядком здійснення органами опіки та піклування контролю за цільовим витрачанням аліментів на дитину, затвердженим наказом Міністерства соціальної політики України 15 листопада 2018 року № 1713, визначено процедуру здійснення контролю за цільовим витрачанням коштів на утримання дитини (аліментів) одним з батьків .

Тобто нормативними актами чітко визначено, що повинен робити платник аліментів у випадку підозр про нецільове використання коштів, отриманих як аліменти. Позовна заява та додатки до неї доказів звернень з цього приводу не мають.

Висновок суду першої інстанції про обґрунтованість позову ОСОБА_1 в частині стягнення безпідставно отриманих аліментних платежів не ґрунтується на фактичних обставинах справи та нормах чинного законодавства.

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_1 про стягнення 116414 гривень 02 копійок безпідставно отриманих в якості аліментів грошових коштів слід відмовити.

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин суд першої інстанції зробив необґрунтований висновок про наявність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з відповідача на користь позивача суми безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 116414,02 грн, відтак рішення суду відповідно до положень статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 383 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргуОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 01 липня 2024 року в частині задоволених вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з моменту виготовлення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 17 листопада 2024 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Є.П. Євграфова

Т.О. Писана