печерський районний суд міста києва
Справа № 757/709/23-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2024 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Вовк С. В.,

при секретарі судового засідання - Брачун О. О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «СК «Універсальна» про стягнення заборгованості з виплати страхового відшкодування,-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Печерського районного суду м. Києва із позовом до Приватного акціонерного товариства «СК «Універсальна» (далі - ПрАТ «СК «Універсальна») про стягнення заборгованості з виплати страхового відшкодування.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що 20 жовтня 2021 року відбулась дорожньо-транспортна пригода, в результаті чого автомобіль позивача отримав механічні пошкодження. Позивач звернувся до страховика із заявою про страхове відшкодування та направив звіт № 1/1211 від 12 листопада 2021 року, яким встановлено вартість матеріального збитку у розмірі 810 438,92 грн.

02 грудня 2021 року відповідачем на поточний рахунок позивача перераховано суму страхового відшкодування у розмірі 516 344,58 грн, виплата відбулась на підставі звіту

№ 21-Д/98/4 від 17 листопада 2021 року.

Отже позивач звернувся до суду про стягнення заборгованості у розмірі

294 093,34 грн, що становить різницю між вартістю матеріального збитку та вартістю виплаченого страхового відшкодування, а також пені - 52 201,56 грн, 3 % річних - 9 058,00 грн та інфляційних втрат - 74 699,71 грн, що разом становить 430 052,61 грн.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 12 січня 2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 12 січня 2023 року витребувано у відповідача письмові докази.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 12 січня 2023 року призначено автотоварознавчу експертизу на вирішення експерту поставлено питання: «Яка вартість матеріального збитку, завданого ОСОБА_1 , власнику колісного транспортного засобу, автомобіля PORSCHE Cayenne, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова № НОМЕР_2 , 2017 року випуску, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 20 жовтня 2021 року, станом на 20 жовтня 2021 року?».

22 березня 2024 року Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз зроблено висновок за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи, згідно з яким вартість матеріального збитку, завданого ОСОБА_1 , власнику автомобіля Porsche Cayenne, д.н.з. НОМЕР_1 , станом на 20 жовтня 2021 року дорівнювала 789 144,66 грн.

24 березня 2023 року відповідач звернувся до суду із відзивом на позовну заяву. Відповідач вважає, що виконав свій обовязок з виплати страхового відшкодування у повному обсязі. Також відповідач наголосив на тому, що позивачем не зазначено як саме звіт від 17 листопада 2021 року не відповідає вимогам Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна 142/5/2092 від 24 листопада 2003 року.

Згідно з частиною першою статті 174 Цивільного процесуального кодексу України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи.

Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у частині другій статті 16 ЦК України. У разі порушення (невизнання, оспорювання) суб`єктивного цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту. Цим правом на застосування певного способу захисту і є права, які існують у рамках захисних правовідносин. Тобто спосіб захисту реалізується через суб`єктивне цивільне право, яке виникає та існує в рамках захисних правовідносин (зобов`язань).

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 7 Закону України «Про страхування» в Україні одним із видів обов`язкового страхування є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон України №1961-IV).

Згідно зі статтею 3 Закону України №1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Судом встановлено, що 21 травня 2021 року ОСОБА_1 підписав заяву-акцепт/сертифікат № 3014/229/000918 (далі - Сертифікат) добровільного страхування наземного транспорту, а саме автомобіля Porsche Cayenne, 2017 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , страховиком якого є ПрАТ «СК «Універсальна». Відповідно до пункту 1.12 заяви строк дії договору становить до 06 червня 2022 року. Підписавши цю заяву, сторони підтвердили, що договір добровільного страхування наземного транспорту (далі - Договір) складається з Сертифікату та Оферти добровільного страхування наземного транспорту № 708/10-111 (далі - Оферта).

Згідно із звітом № 1/1211 від 12 листопада 2021 року здійсненого ТОВ «Подільська незалежна оцінка» (замовник - позивач) вартість матеріального збитку становить 810 438,92 грн.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Згідно зі ст. 6 Закону України № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталося за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, у тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але, якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відповідно до статті 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Відповідно до п. 9.1 Оферти виплата страхового відшкодування проводиться тільки після встановлення факту настання страхового випадку, документального підтвердження цього факту компетентними органами і визначення розміру збитків, підтвердженого відповідними документами.

Відповідно до п. 10.1 Оферти розрахунок суми страхового відшкодування при настанні страхових випадків за ризиками «А» та «В» здійснюється на основі: аварійного сертифікату підготовленого уповноваженою Страховиком особою, звіту (дослідження) судового експерта або оцінювача; калькуляції вартості відновлювального ремонту на СТО, відповідно до зазначеного п.1.11 Сертифікату варіанту. Відповідно до п. 1.11 Сертифікату сторони узгодили «варіант 1».

Згідно з пунктом 10.1.1 Оферти за варіантом 1 розрахунок страхового відшкодування здійснюється на підставі калькуляції/рахунку СТО, запропонованої страховиком.

Відповідно до заяви на безготівковий перерахунок страхового відшкодування від 22 жовтня 2021 року отримувачем страхового відшкодування є ОСОБА_1 .

Положеннями п. 10.3 Оферти передбачено, що у випадку, коли виплата страхового відшкодування здійснюється безпосередньо страхувальнику, незалежно від обраного ним варіанту розрахунку суми страхового відшкодування, зазначеного в п. 1.11 Сертифікату, та з урахуванням п. 10.2 Оферти, розрахунок суми страхового відшкодування на розсуд страховика може здійснюватися згідно зі звітом (дослідженням) судового експерта або оцінювача, або на підставі аварійного сертифікату, підготовленого уповноваженою особою із застосуванням при розрахунку розміру збитку рекомендованих розцінок на ремонтні роботи в регіоні реєстрації транспортного засобу та рекомендованих виробником транспортного засобу нормативів трудоємності ремонтних робіт.

Відповідно до пункту 10.5 Оферти відшкодовується вартість тільки тих вузлів та деталей, пошкодження яких викликано страховим випадком.

Відповідно до п. 10.7.2 Оферти при частковому пошкодженні транспортного засобу (вартість відновлювального ремонту (з ПДВ) згідно з умовами Договору не перевищує 70% дійсної вартості транспортного засобу на момент настання страхового випадку) - в межах страхової суми (з урахуванням п. 9.6 Оферти) в розмірі вартості відновлювального ремонту за вирахуванням франшизи та відповідно до п. 10.11 Оферти.

Пунктом 10.11 Оферти передбачено, що якщо договір укладено на умовах виплати страхового відшкодування «без врахування зносу» (В.1) і це зазначено в п. 1.9 Сертифікату, то при визначенні розміру збитку при частковому пошкодженні транспортного засобу вартість запчастин, необхідних для проведення ремонтних робіт, приймається в повному обсязі, в іншому випадку - за мінусом зменшення вартості запчастин на розмір зносу, який визначається відповідно до п. 10.12 Оферти.

Згідно з п. 10.17 Оферти у випадку, коли за згодою страховика та страхувальника (вигодонабувача) страхове відшкодування (крім страхового відшкодування за ризиком «Б. незаконне заволодіння») сплачується іншим способом, ніж перерахування на СТО, сума податку на додану вартість відшкодовується в складі страхового відшкодування виключно за умови надання страхувальником документів, які підтверджують факт ремонту та оплати за ремонт транспортного засобу, виконаний особою, що є платником вказаного податку.

Відповідно до абзацу другого пункту 36.2 статті 36 Закону України № 1961-IV у разі визнання страховиком вимог заявника обґрунтованими він приймає рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість.

У постанові від 28 лютого 2018 року у справі № 757/22706/15-ц Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що у випадку виплати страхового відшкодування безпосередньо страхувальнику виплата здійснюється без податку на додану вартість, який повертається страхувальнику після надання документів про оплату запчастин/відновлюваного ремонту на суму, що включає ПДВ, в межах суми страхового відшкодування.

Відповідно до звіту №21-D/98/4 від 17 листопада 2021 року здійсненого ФОП ОСОБА_2 (замовник - відповідач), дата оцінки - 20 жовтня 2021 року, вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу становить 615 626,60 грн (з урахуванням ПДВ на запасні частини та матеріали), а вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу без ПДВ - 516 344,58 грн.

Водночас, 22 березня 2024 року Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз зроблено висновок за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи, згідно з яким вартість матеріального збитку, завданого ОСОБА_1 , власнику автомобіля Porsche Cayenne, д.н.з. НОМЕР_1 , станом на 20 жовтня 2021 року дорівнювала 789 144,66 грн. Аналізуючи сторінку 13 зазначеного висновку, можна виснувати про те, що експертиза здійснювалась з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу.

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06 липня 2018 року у справі № 924/675/17 зроблено висновок про те, що у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, заподіяної власнику транспортного засобу, суду необхідно виходити з фактичної суми, встановленої висновком судової авто-товарознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Отже, суд приходить до висновку, що стягненню підлягає різниця між сумою, визначеною судовою транспортно-товарознавчою експертизою та фактично виплаченим страховим відшкодуванням, тобто 272 800, 08 грн (789 144,66 грн - 516 344,58 грн).

Щодо позовних вимог про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.10.2019 у справі № 452/3519/15 (провадження № 61-14973св18) зазначено, що правовідносини з виплати страхового відшкодування, які склалися між сторонами у справі на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, є грошовим зобов`язанням.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 25.09.2019 у справі № 757/26834/15-ц (провадження № 61-23871св18) зазначено, що оскільки за своєю правовою природою зобов`язання щодо виплати страхового відшкодування є грошовим, до спірних правовідносин слід застосовувати положення ст. 625 ЦК України щодо стягнення зі страхової компанії трьох відсотків річних від простроченої суми та інфляційних втрат.

За змістом аналізованої норми закону, нарахування інфляційних втрат на суму боргу і 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Вони є способом захисту майнового права й інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника, який користується утримуваними грошовими коштами, що належить сплатити кредиторові.

Зважаючи на особливу юридичну природу правовідносин сторін у вигляді відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань за договором страхування, нарахування пені за несвоєчасне виконання договору страхування узгоджується з положеннями статті 992 ЦК України, відповідно до яких у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

Саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30.10.2019 у справі № 200/4309/14-ц (провадження № 61-23763св18) зазначено, що інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання».

Таким чином, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до пункту 6.1.3 Оферти за несвоєчасну виплату страхового відшкодування страховик сплачує пеню за кожен день прострочення платежу у розмірі 0,05 від належної до виплати суми, але не більше 10 відсотків від суми страхового відшкодування.

У постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05 грудня 2022 року у справі № 304/936/19 зазначено, що коли ЦК України та інший нормативно-правовий акт, що має юридичну силу закону, містять однопредметні положення різного змісту, то пріоритетними є положення ЦК України.

Відтак, суд дійшов висновку щодо стягнення пені у розмірі 48 422,01 грн (з розрахунку 0,05% за кожен день прострочення, кількість днів - 355); інфляційні втрати у розмірі 69 182,09 грн та 3% річних у розмірі 8 402,24 грн.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що обставини, на які позивач посилається як на підстави для позову, підтверджені належними, допустимими, достатніми і достовірними доказами, стороною відповідача не спростовані, тому вимоги позову про стягнення суми боргу, пені, інфляційних втрат та 3% річних у загальному розмірі 398 806,42 грн за несвоєчасну виплату страхового відшкодування підлягають задоволенню.

Згідно з частиною першою статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

Згідно з статтею 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, у тому числі судовий збір сплачений позивачем при поданні позовної заяви до суду, у разі задоволення позову і пропорційно до задоволеної частини, а саме 3 986,59 грн (4 300,53*92,7%/100%) підлягають стягненню з відповідача.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

На підставі викладеного, керуючись, статтями 1-23, 76-81, 89, 95, 131, 141, 263, 265, 273, 280, 354 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 18, 22, 610, 611, 625 ЦК України, Закону України «Про страхування», Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «СК «Універсальна» про стягнення заборгованості з виплати страхового відшкодування - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «СК «Універсальна» (адреса місцезнаходження: 01133, м. Київ, бульв. Л. Українки, буд. 9; ) на користь ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) суму заборгованості з виплати страхового відшкодування у розмірі 272 800,08 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «СК «Універсальна» (адреса місцезнаходження: 01133, м. Київ, бульв. Л. Українки, буд. 9; ) на користь ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) пеню у розмірі 48 422,01 грн, інфляційні втрати у розмірі 69 182,09 грн та 3% річних у розмірі 8 402,24 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «СК «Універсальна» (адреса місцезнаходження: 01133, м. Київ, бульв. Л. Українки, буд. 9; ) на користь ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) судовий збір у розмірі 3 986,59 грн.

В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Суддя С. В. Вовк