БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа № 361/8190/24
провадження № 4-с/361/40/24
УХВАЛА

16 жовтня 2024 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді: Петришин Н.М.

за участю секретаря: Іванової К.М,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_1 на неправомірні дії Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), -

в с т а н о в и в :

У серпні 2024 року до суду звернувся ОСОБА_1 із вказаною скаргою, де просить: визнати дії Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області, які виразились у відмові у знятті арешту з майна ОСОБА_1 незаконними; скасувати арешт нерухомого майна, що перебуває у власності ОСОБА_1 , який накладено на підставі постанови про накладення арешту майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 22.01.2004 року, в рамках виконавчого провадження серії АА №891085, реєстраційний номер обтяження: 1312445, 1314721; зобов`язати Броварський відділ державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області внести відомості до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна про зняття арешту з майна ОСОБА_1 .

Скарга мотивована тим, що Броварський ВДВС постановою від 22 січня 2004 року в межах виконавчого провадження серії АА № 891085 наклав обтяження, арешт на все нерухоме майно ОСОБА_1 , реєстраційні номери обтяження 1312445, 1314721. Обтяження у виді арешту майна створює ОСОБА_1 перешкоди у здійсненні права власності, володіти, користуватися та розпоряджатися його майном, що є підставою для звернення до суду для захисту його прав.

15 жовтня 2024 року до суду надійшли заперечення Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ ), де представник відділу Шкред І.Ю. зазначає, що Відділ заперечує щодо задоволення даної скарги, оскільки доводи викладені в скарзі є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Згідно перевірки Автоматизованої системи виконавчого провадження (спецрозділ, електронний архів) виконавчих проваджень, де боржником є ОСОБА_1 (відповідно до доданого пакету документів), на примусовому виконанні у Відділі станом на 15.10.2024 не перебуває. Встановлено, що на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження по виконанню виконавчого листа № 1-246 виданого 10.01.2004 Броварським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 шкоди у розмірі 3500,00 грн. Наголошує, що стягнення було в межах виконання вироку у кримінальній справі.

Керуючись ст. 55 Закону України "Про виконавче провадження" (попередня редакція, діюча на час винесення постанови) державним виконавцем винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № АА 891085, з метою повного та фактичного виконання вимог виконавчого листа. Станом на 15.10.2024 підтвердження сплати коштів стягувачу до відділу не надходило, також не надано таке підтвердження і самим скаржником ОСОБА_1 , отже, судове рішення є невиконаним, а тому відсутні підстави зняття арештів накладених даною постановою. Відсутні відомості щодо сплати виконавчого збору та витрат виконавчого провадження. Відомості щодо скасування даної постанови відсутні, отже постанова актуальна та чинна станом на 15.10.2024, дії державного виконавця щодо накладення арешту вважаються законними та вжитими відповідно з дотриманням вимог чинного законодавства.

Відповідно до Наказу Міністерства юстиції України № 2274/5 від 25.12.2008 Про затвердження порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби (втратив чинність) та Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями наказ МЮУ № 1829/5 від 07.06.2017 (діючий) виконавче провадження, що перебувало на виконанні згідно записів про обтяження № 1312445, 1314721 з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна внесеного на підставі постанови Державної виконавчої служби у м. Бровари та Броварському районі від 22.01.2004, знищено у зв`язку із закінченням терміну зберігання виконавчих документів, строк зберігання яких становить три роки.

Відповідно до положень Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Отже, вжиті заходи органом ДВС є забезпеченням реального та повного виконання рішення суду, відтак, станом на 15.10.2024 Відділ не вбачає підстав зняття арешту з майна.

У судовому засіданні заявник та його представник адвокат Сало О.П. доводи скарги підтримали, просили про задоволення скарги. Додатково пояснили, що заборгованість перед ОСОБА_2 у заявника відсутня, доказів цього у заявника нема, але про такі обставини свідчить те, що у провадженні відділу ДВС відсутні відкриті виконавчі провадження щодо стягнення заборгованості за вироком суду.

Представник Відділу державної виконавчої служби у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений у встановленому законом порядку, про причини неявки до суду не повідомив, проте його неявка у судове засідання не перешкоджає розгляду скарги.

Дослідивши матеріали скарги, суд приходить до таких висновків.

Установлено, що вироком Броварського міськрайонного суду від 25 грудня 2003 року (справа №1-246 за 2003 рік) ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ст. 186 ч. 2 КК України і призначено йому покарання у вигляді 4 років позбавлення волі. Стягнено з засудженого ОСОБА_1 , на користь потерпілого ОСОБА_2 3 500 гривень завданої моральної шкоди. Вирок набув законної сили 12.01.2004 року.

Постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 22.01.2004 року, винесеною державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Броварського районного управління юстиції при примусовому виконанні виконавчого листа №1-246 від 10.01.2004 при виконанні виконавчого провадження №891085, накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_1 .

Листом від 27.05.2024 року Броварський відділ державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області повідомив ОСОБА_1 про те, що згідно перевірки Автоматизованої системи виконавчого провадження (спецрозділ, електронний архів) виконавчих проваджень, де боржником є ОСОБА_1 , на примусовому виконанні у відділі станом на 27.05.2024 не перебуває.

Крім того, повідомлено, що відповідно до наказу Міністерства юстиції України №2274/5 від 25.12.2008 «Про затвердження порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби (втратив чинність) та Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями наказ МЮУ №1829 5 від 07.06.2017 (діючий) виконавче провадження, що перебувало на виконання згідно записів про обтяження №1312445, 1314721 з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна внесеного на підставі постанови Державної виконавчої служби Бровари та Броварському районі від 22.01.2004, знищено у зв`язку із закінченням терміну зберігання виконавчих документів, строк зберігання яких становить три роки. Підстав для зняття арешту з майна за реєстраційними номерами обтяження № 1312445, 1314721 внесеного відносно ОСОБА_1 , станом на 27.05.2024 року Броварський відділ державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області не вбачає.

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частин другої, третьої статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказував у своїх рішеннях, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції», № 18357/91, § 40).

Виконання судових рішень у справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду й ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статями 6, 13 Конвенції.

Саме такий принцип застосовує ЄСПЛ у своїй сталій практиці, зазначаючи, що виконання судових рішень є невід`ємною частиною судового процесу, оскільки без цієї стадії судового процесу сам факт прийняття будь-якого рішення суду втрачає сенс. Саме на цій стадії судового процесу завершується відновлення порушених прав особи.

ЄСПЛ неодноразово наголошував у своїх рішеннях, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень (рішення у справах «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року, «Ясіун`єне проти Литви» від 06 березня 2003 року, «Руйану проти Румунії» від 17 червня 2003 року, «Півень проти України» від 29 червня 2004 року).

Існування заборгованості, яка підтверджена остаточним і обов`язковим для виконання судовим рішенням, дає особі, на користь якої таке рішення винесено, підґрунтя для «законного сподівання» на виплату такої заборгованості і становить «майно» цієї особи у розумінні статті 1 Першого протоколу (рішення ЄСПЛ у справі «Агрокомплекс проти України» від 25 липня 2013 року).

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції.

Згідно з частиною п`ятою статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Частиною першою статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх в добровільному порядку, на час видачі виконавчого листа від №1-246 від 10.01.2004 та пред`явлення його до виконання були врегульовані Законом № 606-XIV, який втратив чинність 05 жовтня 2016 року.

За змістом статті 11 Закону № 606-XIV державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Відповідно до частини першої статті 30 Закону № 606-XIV державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 47 Закону № 606-XIV виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані за безпосередньої участі боржника).

Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону (частина п`ята статті 47 Закону № 606-XIV).

Пунктом 8 частини першої статті 49 Закону № 606-XIV передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно з частиною другою статті 50 Закону № 606-XIV у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 27 березня 2020 року у справі № 817/928/17 (адміністративне провадження № К/9901/20268/18) зазначено про те, що як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться.

Згідно з положеннями статті 41 Конституції України та статті 321 Цивільного кодексу України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Право приватної власності є непорушним.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 липня 2021 року у справі № 2-356/12 (провадження № 61-5972св19), від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20 (провадження № 61-1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15-ц (провадження № 61-18160св19), від 26 січня 2022 року у справі № 127/1541/14-ц (провадження № 61-2829св21), в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 січня 2023 року у справі № 127/1547/14-ц (провадження № 61-12997св21), в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2023 року у справі № 2-3600/09 (провадження № 61-12406св21) викладено правовий висновок про те, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Відповідно до частини першої статті 22 Закону № 606-XIV виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII).

Згідно з пунктом 5 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Тлумачення пункту 5 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII свідчить, що положення цього Закону застосовуються лише до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими не сплив на час набрання чинності цим Законом. Вказаним пунктом Закону не передбачено зворотної дії в часі і можливості застосування норм цього Закону до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання яких сплив на час набрання ним чинності.

Відповідно до пункту 7 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом 05 жовтня 2016 року виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

За частиною першою, другою, пунктом 1 частини четвертої статті 12 Закону № 1404-VIII виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття. Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання.

При розгляді даної скарги встановлено, що на майно заявника відділом державної виконавчої служби 22.01.2004 року накладений арешт в рамках виконавчого провадження щодо виконання вироку суду в частині стягнення на користь ОСОБА_2 моральної шкоди.

На даний час відомості про накладений арешт на майно ОСОБА_1 внесені до Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно, проте взагалі відсутня інформація щодо підстав та дати закриття виконавчого провадження, що підтверджується повідомленням Відділу ДВС, виконавче провадження знищене ( про дату знищення невідомо), а з моменту накладення арешту минуло більше 20 років, будь-які виконавчі провадження щодо ОСОБА_1 на даний час у виконавчій службі відсутні.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про задоволення скарги ОСОБА_1 , так як збереження арештів, накладених державними виконавцями з метою виконання судового рішення, за відсутності відкритих виконавчих проваджень та майнових претензій з боку стягувача, а також за відсутності будь-яких відомостей стосовно рішення про стягнення виконавчого збору, є невиправданим втручанням у право на мирне володіння майном боржника ОСОБА_1 .

Суд звертає увагу на те, що аналогічні висновки щодо вирішення подібного спору зроблені Верховним Судом у справі № 947/36027/21, постанова від

Відповідно до частин 1, 2 статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

За змістом статт1 59 Закону України «Про виконавче провадження» у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;

9) підстави, передбачені пунктом 1-2 та підпунктом 2 пункту 10-4 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.

За таких обставин, враховуючи положення статті 451 ЦПК України, суд приходить до висновку про необхідність зобов`язання Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області вчинити дії щодо зняття (скасування) арешту з майна ОСОБА_1 .

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 447-451 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд,

у х в а л и в :

Скаргу ОСОБА_1 на неправомірні дії Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) задовольнити частково.

Визнати дії Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо не зняття арешту з майна ОСОБА_1 неправомірними.

Зобов`язати Броварський відділ державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) вчинити дії щодо зняття (скасування) арешту з нерухомого майна, що перебуває у власності ОСОБА_1 , який накладений на підставі постанови про накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження від 22.01.2004 року, в рамках виконавчого провадження серії АА №891085.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Наталія ПЕТРИШИН