Номер провадження 2/754/2108/24
Справа №754/1482/24
27 листопада 2024 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:
головуючого - судді - Панченко О.М.,
секретаря - Закидальської Н.Б.,
за відсутності сторін,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовними вимогами ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди внаслідок пошкодженого транспортного засобу, -
Позивач ОСОБА_1 ( через свого представника - адвоката Орловську В.А.) звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про відшкодування шкоди завданої внаслідок пошкодження транспортного засобу. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 06.10.2023 року ОСОБА_1 за актом прийому-передачі було передано ОСОБА_2 в користування легковий автомобіль Renault Megane, д.н.з. НОМЕР_1 , який належить Позивачу на праві власності згідно Свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_2 . Одночасно 06.10.2023 з укладенням акту прийому-передачі автомобіля, Відповідач підписав та передав ОСОБА_1 Розписку-зобов`язання. Даною розпискою Відповідач зобов`язався у разі пошкодження та/або знищення ввіреного йому транспортного засобу відшкодувати шкоду оцінену в установленому законом порядку власнику даного майна. 27.11.2023 року в м.Київ Відповідачем було повернуто автомобіль власнику в пошкодженому стані поряд з місцем ДТП, яке було спричинено ОСОБА_2 , проте він відмовився від складення протоколу Поліцією та відшкодував на місці завдану шкоду іншому автомобілю. Адвокат виїхавши на місце ДТП 27.11.2023р. викликав поліцію, проте Поліція повідомила про неможливість фіксування вказаної події, оскільки інша поліція, яка виїжджала на місце ДТП 26.11.2023р. фіксувала виїзд. Адвокатом було зроблено запит щодо фіксування вказаної подій та отримано відповідь, що мало місце 26,11.2023 та 27.11.2023 «ДТП без травмованих» за участю транспортного засобу «Рено» д.н.з НОМЕР_3 . Оскільки ДТП Відповідач визнав, його було повідомлено про те, що буде викликано експерта задля встановлення пошкоджень в автомобілі. Автомобіль був застрахований ОСАГО. Відповідно страхове відшкодування не проводиться страховою компанією, відповідно за шкоду завдану автомобілю несе відповідальність Відповідач. Власник має право звернення до особи, яка спричинила пошкодження та зобов`язувався покрити пошкодження авто, відповідно до підписаної ним розписки. Автомобіль отримав значні технічні ушкодження. Згідно зі Звітом №99/02.12.23 від 25.12.23. висновком експерта-товарознавця про вартість матеріального збитку, величина матеріальних збитків, завданих автомобілю становить 102248,94 грн., вартість проведення експертизи становить 2500,00 гривень. Внаслідок пошкодження ТЗ Позивачу також заподіяно моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, яких зазнав Позивач у зв`язку з ушкодженням власності - автомобіля, та неможливості протягом тривалого часу користуватися автомобілем за його призначенням, порушенням нормальних життєвих зв`язків Позивача, певним ударом по престижу Позивача. Також, Позивач був змушений неодноразово відвідувати авторинок та магазини у пошуку необхідних для ремонту запчастин, і внаслідок відсутності таких, замовляти їх через Інтернет, сплачуючи послуги приватних поштових відділень за отримання цих запчастин. Розмір відшкодування моральної шкоди визначає у 10 000 гривень. Відповідно до вищевикладеного, Відповідач погодився на всі умови оренди автомобіля, оскільки підтвердив отримання автомобіля та умови його користування та повернення своїм підписом. Так, Відповідач вимоги покладені на нього не виконав і повернув пошкоджений автомобіль. У зв`язку з цим Позивач просить суд стягнути на його користь матеріальну шкоду у розмірі 102 248,94 грн., моральну шкоду у розмірі 10 000 грн., витрати з визначення вартості матеріального збитку автомобіля у розмірі 2 500 грн., а також судовий збір.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.01.2024 року справу передано для розгляду головуючому-судді Панченко О.М.
Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 05.02.2024 року відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.
Ухвалою суду від 12.04.2024 року зупинено провадження у справі до припинення перебування відповідача ОСОБА_2 у складі Збройних Сил України.
Ухвалою суду від 25.09.2024 року поновлено провадження у справі та призначено підготовче засідання.
Ухвалою суду від 28.10.2024 року що занесена до протоколу судового засідання закрито підготовче засідання та призначено розгляд справи по суті.
Представник позивача в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, де просила справу розглядати у її відсутність, позовні вимоги підтримала, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала, просила суд надати їй час на надання документів щодо витрат на правничу допомогу.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив та не просив розглядати справу у його відсутність, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та у відповідності до положень ст. 280 ЦПК України ухвалити заочне рішення за згодою позивача.
Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовуються вимоги, перевіривши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником автомобіля Renault Megane д.н.з. НОМЕР_1 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 .
Відповідно до змісту розписки-зобов`язання від 06.10.2023 ОСОБА_2 отримав у тимчасове користування транспортний Renault Megane д.н.з. НОМЕР_1 , та зобов`язувався у разі пошкодження та/або знищення ввіреного йому транспортного засобу відшкодувати оцінену в установленому законом порядку власнику даного майна, а також зобов`язувався: відшкодувати шкоду заподіяну життю і здоров`ю третім особам та/або потерпілим; відшкодувати шкоду заподіяну майну третім особам та/або потерпілим; відшкодувати шкоду заподіяну ввіреному транспортному засобу з його вини, у зв`язку з не дотриманням правил експлуатації ТЗ.
В матеріалах справи маються також Умови оренди (зокрема, щодо вартості, строку, порядку повернення майна, відповідальності сторін тощо), які підписані відповідачем.
Слід зазначити, що факт передачі позивачем відповідачу вказаного транспортного засобу зі свідоцтвом про його реєстрацію, страховим полісом та ключами підтверджується відповідним актом прийому-передачі автомобіля від 06.10.2023 року, який підписаний власником та Відповідачем. Відповідно до вказаного акту автомобіль на момент передачі перебував в технічно справному стані та загальна вартість транспортного засобу становить 273 000 грн.
27.11.2023 року Відповідачем було повернуто автомобіль власнику в пошкодженому стані поряд з місцем ДТП, яке було спричинено ОСОБА_2 , проте він відмовився від складення протоколу Поліцією та відшкодував на місці завдану шкоду іншому автомобілю.
Адвокат, що виїхав на місце ДТП 27.11.2023р. викликав поліцію, проте Працівники поліції повідомили про неможливість фіксування вказаної події, оскільки інші працівники поліції, яка виїжджала на місце ДТП 26.11.2023р. фіксувала виїзд.
Адвокатом було зроблено запит щодо фіксування вказаної події та отримано відповідь, що мало місце 26.11.2023 та 27.11.2023 «ДТП без травмованих» за участю транспортного засобу «Рено» д.н.з. НОМЕР_3 . Оскільки вину у ДТП Відповідач визнав, його було повідомлено про те, що буде викликано експерта задля встановлення пошкоджень в автомобілі. Автомобіль був застрахований ОСАГО.
Посилаючись на вказані обставини, позивач просить стягнути з відповідача завдану йому, внаслідок пошкодження транспортного засобу, шкоду (матеріальну та моральну).
Вирішуючи даний спір, суд вважає необхідним перш за все дослідити правову природу відносин, що виникли між сторонами, з урахуванням наступних норм.
Згідно зі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Таким чином у ст. 204 ЦК України проголошується презумпція правомірності правочину. Однак така презумпція може бути спростована у двох випадках.
По-перше, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (ч. 2 ст. 215 ЦК України). По-друге, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК України).
За приписами ч. 2 ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.
Між тим, у даному випадку договір оренди транспортного засобу нотаріально посвідчений не був.
В свою чергу, частиною першою статті 220 ЦК України передбачено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Тобто недійсність такого правочину встановлена законом та визнання його недійсним судом не вимагається відповідно до частини другої статті 215 ЦК України.
Таким чином, договір оренди транспортного засобу, укладений між сторонами, є нікчемним в силу наведених вище законодавчих приписів.
Згідно з ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.
Відповідно до ч. 2 ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.
При цьому, права особи, яка вважає себе власником майна, у даному випадку підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця, з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України у разі наявності правових відносин речового характеру безпосередньо між власником та володільцем майна.
Відповідно до ч.1 та 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином (п. 1 ч. 3 ст. 1212 ЦК України).
За змістом ч. 1 ст. 1214 ЦК України з часу коли особа набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, вона відповідає за допущене нею погіршення майна.
Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України).
Підставою для відшкодування є наявність таких елементів складу цивільного правопорушення, як: шкода; протиправна поведінка її заподіювача; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від обов`язку її відшкодовувати, якщо доведе, що шкоди заподіяно не з її вини (частина друга статті 1166 ЦК України).
Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 6 від 27.03.92р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).
Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.92 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», при визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, судам слід враховувати, що потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювана шкоди.
В межах даної справи відповідач цю презумпцію не спростував. В силу приписів ч. 1 ст. 1214 ЦК України саме відповідач, з моменту заволодіння цим транспортним засобом та до моменту його повернення власнику, ніс відповідальність за допущенне погіршення такого майна. При цьому транспортний засіб був пошкоджений вже після того як відповідач набув його без достатньої правової підстави (після 06.10.2023), тобто у період коли останній ним фактично володів. Доказів вибуття цього майна із володіння відповідача, на момент отримання пошкоджень, суду не надано. Відповідач між тим не надав доказів повернення транспортного засобу позивачу у належному стані, в той час як мав вжити заходів для його повернення в силу вимог ч. 1 ст. 1212 ЦК України, вимагати належного оформлення такого повернення та фіксації наявності або відсутності пошкоджень. Тобто відповідач не довів, що шкода завдана не з його вини.
Визначаючись із розміром шкоди, суд зазначає наступне.
Згідно зі Звітом №99/02.12.23 від 25.12.23. висновком експерта-товарознавця про вартість матеріального збитку, величина матеріальних збитків, завданих автомобілю становить 102 248,94 грн. вартість проведення цієї експертизи становить 2500,00 гривень.
Відповідачем правильність такого звіту не оскаржувалась і не заперечувалась.
Також, відповідач не скористався наданим законом правом, передбаченим п. 1 ч. 1 ст. 103 ЦПК України та не заявляв клопотання про проведення судової експертизи щодо визначення розміру майнових збитків.
За таких обставин суд дійшов висновку, що шкода, завдана позивачу внаслідок пошкодження належного йому транспортного засобу, заподіяна з вини відповідача, відповідно вона має бути відшкодована останнім, а саме в сумі 102 248 грн. 94 коп. та 2 500 грн. витрат з визначення матеріального збитку.
Що стосується вимог позивача про відшкодування моральної шкоди.
Відповідно п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
У цьому контексті суд враховує визнання Європейським Судом з прав людини (далі ЄСПЛ) існування спростовної презумпції завдання моральної шкоди у разі порушення окремих прав і свобод людини.
Зокрема, в рішенні ЄСПЛ від 28.05.1985 р. у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі» зазначається, що «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.
Зважаючи, що внаслідок неправомірних дій ОСОБА_2 було пошкоджено майно позивача (транспортний засіб), спричинення останній моральної шкоди є безсумнівним.
Згідно з п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та з урахуванням інших обставин.
При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд бере до уваги характер та незначний обсяг душевних і психічних переживань позивача, зумовлених пошкодженням його майна, можливість його відновлення шляхом ремонту, що не потребує надмірних зусиль з боку позивача, а тому виходячи із засад справедливості, виваженості і достатності задовольняє позовні вимоги про стягнення моральної шкоди частково в розмірі 2 000.00 грн.
Таким чином вимоги позову підлягають задоволенню частково, а саме в загальному розмірі 104 748 грн. 94 коп. (102 248 грн. 94 коп. матеріальна шкода, 2 000.00 грн. - моральна шкода).
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат у справі, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 1 та 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
За приписами ч. 6 ст. 139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.
Як вбачається з копії квитанції до прибуткового касового ордера № 99/02.12.23, позивачем було понесено витрати на послуги спеціаліста в сумі 2 500 грн. 00 коп. за підготовку звіту № 99/02.12.23 від 25.12.2023р. про оцінку вартості матеріального збитку.
Суд вважає правомірним покласти на відповідача понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати пов`язані із залученням спеціаліста, що у даному випадку становить 2 500 грн. 00 коп.
Також, судовий збір у розмірі 1 211,20 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до ст. 141 ЦПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 23, 220, 215, 216, 1212, 1214, 1166, 1167 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 12, 76-81, 83, 133, 141, 258, 259, 263-268 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди внаслідок пошкодженого транспортного засобу, - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_2 ) матеріальну шкоду в розмірі 102 248, 94 грн., моральну шкоду у розмірі 2 000.00 грн., витрати пов`язані з проведенням оцінки майна в розмірі 2 500.00 грн. та судовий збір в розмірі 1211 грн. 20 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засідання під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Повний текст рішення складено та підписано 27.11.2024 у відповідності до ч.5 ст.268 ЦПК України.
Суддя О.М. Панченко