Справа № 454/3701/22 Головуючий у 1 інстанції: Струс Т.В.
Провадження № 22-ц/811/1650/24 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Цяцяк Р.П.,

судді Ванівський О.М. та Шеремета Н.О.,

за участю секретаря Назар Х.Б.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 26 лютого 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до виконавчого комітету Сокальської міської ради Львівської області, в якому просили стягнути зі згаданого відповідача на користь позивачів по 20 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що позивачі згідно свідоцтва про право на спадщину від 18.09.2020 року отримали у спадок житловий будинок АДРЕСА_1 з належними до нього надвірними будівлями (два сараї, літня кухня, вбиральня та інші): по 1/2 частині кожний з них.

Зазначали, що не тільки мають право у повному обсязі користуватись земельною ділянкою під будинком та надвірними будівлями, але й право встановлювати тимчасові споруди без будь-якого погодження. Однак, рішенням виконкому Сокальської міської ради від 29.11.2021 року № 340 позивачів було зобов`язано провести благоустрій земельної ділянки, яка знаходиться у їх користуванні, з приведенням її до належного санітарного стану та естетичного вигляду протягом 10 календарних днів з моменту отримання даного рішення. Після цього, а саме - 16.12.2021 року, постановою адміністративної комісії при виконавчому комітеті Сокальської міської ради № 33 позивача ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст. 152 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1 360 грн. Вищезгадані рішення міськвиконкому та постанову адмінкомісії ОСОБА_2 було оскаржено в судовому порядку.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 01.07.2022 року у справі № 380/454/22 позов ОСОБА_2 було задоволено: визнано протиправним та скасовано вищезгадане рішення виконкому від 29.11.2021 року № 340.

А рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 28.03.2022 року (залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.06.2022 року) у справі № 454/4942/21 визнано протиправною та скасовано вищезгадану постанову адміністративної комісії при виконавчому комітеті Сокальської міської ради № 33 від 16.12.2021 року.

Зазначалося, що вищезгаданими судовими рішеннями підтверджено протиправний характер дій та рішень виконавчого комітету Сокальської міської ради, якими було порушено права позивачів, завдано їм душевних страждань та моральної шкоди, яку позивачі і просять їм відшкодувати у розмірі заявлених ними позовних вимог (а.с. 3-6).

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 26 лютого 2024 року, що оскаржується, у задоволенні вищезгаданого позову відмовлено у зв`язку з його недоведеністю (а.с. 115-118).

Дане рішення оскаржили позивачі.

Апелянти просять рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, покликаючись на порушення норм матеріального і процесуального права.

Вважають, що мають право на відшкодування моральної шкоди у зв`язку з неправомірними діями відповідача, які призвели до того, що позивачі змушені захищати свої порушені права у судовому порядку, внаслідок чого затратили багато часу та зусиль на відновлення своїх порушених прав (а.с. 122-128).

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 30 травня 2024 року відкрито апеляційне провадження за вищезгаданою апеляційною скаргою (отримана сторонами 30-31.05.2024 року; а.с. 134-138), запропоновано учасникам справи протягом 15-ти днів подати до суду свій відзив на апеляційну скаргу та ухвалено розгляд справи у відповідності до частини 1 статті 369 ЦПК України проводити в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (а.с. 132-133).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Відмову у задоволенні позовних вимог суд в оскаржуваному рішенні обґрунтував тим, що позивачами не доведений факт заподіяння їм моральних страждань рішеннями відповідача, а також не доведено причинного зв`язку між діями відповідача та спричиненням моральних страждань.

Колегія суддів вважає, що наведені висновки суду не в повній мірі відповідають вище зазначеним вимогам закону, виходячи з наступного.

ЦПК України встановлено, що:

- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 і 81);

- суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13);

- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);

- належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (стаття 77);

- обставини, встановленні рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина 4 статті 82).

Як вбачається зі змісту позовної заяви, в основу позовних вимог обох позивачів покладено те, що судовими рішеннями, що набрали законної сили, встановлена протиправність рішення виконкому Сокальської міської ради від 29.11.2021 року № 340 та постанови адміністративної комісії при виконавчому комітеті Сокальської міської ради від 16.12.2021 року № 33.

В той же час, як стверджується матеріалами справи, постановою адміністративної комісії при виконавчому комітеті Сокальської міської ради від 16.12.2021 року № 33 до адміністративної відповідальності було притягнуто лише одного позивача, а саме ОСОБА_2 .

Як вбачається з доводів позовної заяви, позивачка ОСОБА_1 нанесення їй моральних страждань обґрунтовує тим, що її «до цього також неодноразово притягували рішенням адмінкомісії за аналогічні правопорушення, яких (вона) не скоювала». В той же час, згаданою позивачкою не долучено до позовної заяви, ні «рішень адмінкомісії за аналогічні правопорушення», ні доказів того, що ці рішення визнавалися протиправними.

Відтак, з урахуванням вищенаведених обставин в їх сукупності, у суду першої інстанції були відсутніми правові підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 і доводи апеляційної скарги висновку суду щодо недоведеності ОСОБА_1 заявлених нею позовних вимог не спростовують.

Частиною 1 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

У п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач ОСОБА_2 зазначав, що відповідачем його протиправно було притягнуто до адміністративної відповідальності, що встановлено судовим рішенням, яке знаходиться в законній силі, внаслідок чого йому було завдано моральні страждання, які він оцінив у 20 000 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині позовних вимог ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив із того, що згаданим позивачем не доведено факт заподіяння йому моральних страждань в результаті притягнення його до адміністративної відповідальності, а також відсутній причинний зв`язок між діями відповідача та спричиненням моральних страждань, не надано доказів, у чому саме полягає ця моральна шкода.

Проте, з висновком суду в частині позовних вимог ОСОБА_2 погодитися в повній мірі не можна, виходячи з наступного.

Судом установлено та стверджується матеріалами справи, що рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 28.03.2022 року (залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.06.2022 року) у справі № 454/4942/21 визнано протиправною та скасовано постанову адміністративної комісії при виконавчому комітеті Сокальської міської ради № 33 від 16.12.2021 року, якою позивача ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст. 152 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1 360 грн.

Тобто, факт протиправності дій відповідача підтверджений рішенням суду, яке знаходиться в законній силі, і такий не підлягає доведенню.

Відтак, неправомірні дії відповідача призвели до того, що позивач ОСОБА_2 змушений був захищати своє порушене право у судовому порядку, а отже витрачати відповідні зусилля та час для його відновлення.

Безспірним є те, що усі ці обставини призвели до виникнення у нього хвилювань та переживань, що негативно відобразилось на його психоемоційному стані.

З урахуванням вище наведеного колегія суддів вважає, що до стягнення на користь позивача ОСОБА_2 слід присудити 2 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, оскільки вважає, що з урахуванням всіх обставин справи відшкодування моральної шкоди у розмірі саме 2 000 грн. буде відповідати засадам розумності, виваженості та справедливості.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України встановлено, що судові рішення у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, касаційному оскарженню не підлягають.

Згідно з частиною дев`ятою наведеної статті для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» установлено у 2024 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2024 року 3 028 грн. 00 коп.

Предметом позову у цій справі є майнові вимоги про стягнення з відповідача 40 000 грн. (20 000 + 20 000) моральної шкоди.

Відтак, ціна позову у цій справі складає 40 000 грн., що станом на 01 січня 2024 року не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028 грн. 00 коп. х 250 = 757 000, 00 грн).

Урахувавши, що ціна позову у цій справі становить 40 000 грн., судові рішення, ухвалені у такій справі, не підлягають касаційному оскарженню відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.2, 376 ч.1 п.п.1-4, 381, 382, 383, 384, 389 частина 3 пункт 2 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 частково задовольнити.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 26 лютого 2024 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 скасувати та в цій частині ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 частково задовольнити.

Стягнути з виконавчого комітету Сокальської міської ради Львівської області на користь ОСОБА_2 2 000 (дві тисячі) грн. на відшкодування моральної шкоди.

В решті рішення Сокальського районного суду Львівської області від 26 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.

Повну постанову складено 22 липня 2024 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.