РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2024 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Кучиної Н.Г.,

секретар судового засідання Корпесьо В.Р.,

з участю

представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_3 , у якому просить стягнути кошти у сумі 84 422,98 грн. на відшкодування частини виконаного зобов`язання за кредитним договором № 65214С2.

В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що 02 листопада 2001 року між ним та відповідачкою було зареєстровано шлюб відділом реєстрації актів громадського стану м. Рівне. Від шлюбу у них народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказує, що 29 вересня 2020 року рішенням Рівненського міського суду Рівненської області у справі №569/7715/20, шлюб між ним та відповідачкою було розірвано, однак фактично їхні сімейні відносини припинилися з червня 2020 року. Зазначає, що в період шлюбу 31 січня 2014 року ним, діючи в інтересах сім`ї, для придбання квартири АДРЕСА_1 згідно кредитного договору № 65214С2 було отримано кредит в АТ «Укрексімбанк» в сумі 284 000,00 грн., з кінцевою датою погашення 15 січня 2029 року. Того ж дня, між позивачем, Публічним акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» та Рівненським регіональним управлінням Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» було укладено договір № 95 про надання часткової компенсації процентів.

Відповідно до п. 1.1 договору, Рівненське регіональне управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» згідно з Порядком здешевлення вартості іпотечних кредитів для забезпечення доступним житлом громадян, які потребують поліпшення житлових умов, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2012 року №343 від імені держави відшкодовує частину процентів за кредитом, що надається позичальнику ОСОБА_2 на будівництво (реконструкцію) або придбання житла. Згідно з п. 1.2.1-1.2.6 договору № 95 про надання часткової компенсації процентів від 31 січня 2014 року, кредит надається в порядку та на умовах, які визначені кредитним договором від 31 січня 2014 року № 65214С2, сума кредиту - 248 000 гривень, строк надання кредиту 180 місяців, розмір процентів - 16 % річних, які сплачуються позичальником за рахунок власних коштів за ставкою 3 % та зокрема, але не виключно, за рахунок бюджетних коштів, сплачених йому на спеціальний поточний рахунок у якості компенсації згідно з договором про надання часткової компенсації процентів за ставкою 13 %, внесок, який позичальник повинен сплатити за рахунок власних коштів до надання кредиту банком - 95 375 гривень.

31 січня 2014 року між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Реноме-Комфорт» було укладено договір купівлі-продажу, згідно з п. 1 якого, товариство передало майно, а саме: належну йому на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1 , у власність покупцю, а він як покупець приймав у власність вищевказане майно, сплачував за нього продавцю вказану у договорі грошову суму.

За час спільного проживання сторонами було сплачено АТ «Укрексімбанк» в

рахунок погашення кредиту за квартиру 258 050,04 грн.

Разом з тим після припинення між сторонами фактичних шлюбних відносин в період з червня 2020 року по 10 листопада 2020 року ОСОБА_5 за особисті кошти погасив боргові зобов?язання за кредитом сумі 168 845,95 грн., з яких 160 000,00 грн., були отримані позивачем в позику від ОСОБА_6 , що підтверджується копією розписки від 06.11.2020, та повернуті позикодавиці 02.03.2021, що підтверджується копією розписки про повернення позики.

Тобто вказана квартира, що є об`єктом спільного майна подружжя, була придбана за рахунок кредитних коштів, оплату яких з червня 2020 року здійснював позивач за особисті кошти.

Розрахунок погашення боргу за квартиру наведено у додатку до позову.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 11.01.2022 у справі № 569/22144/20, яке залишено без змін постановою Рівненського апеляційного суду від 31.05.2022, в порядку поділу майна подружжя визнано за: ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 ; ОСОБА_3 право приватної власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 . В задоволені зустрічного позову відмовлено.

Однак, вказаним рішенням суду при поділі майна подружжя не було враховано боргові зобов?язання за кредитним договором, судом при поділі спільного майна подружжя не здійснено поділу зобов?язання між подружжям, стягнення певних сум з одного подружжя на користь іншого у зв?язку із погашенням позивачем боргового зобов?язання за свої особисті кошти в розмірі 168 845,95 грн., після фактичного припинення шлюбних відносин та ведення спільного господарства, не було враховано боргові зобов?язання подружжя.

Таким чином, враховуючи, що позивачем одноособово виконано зобов?язання за кредитним договором в сумі 168 845,95 грн., за яким кошти одержані на придбання спільного з відповідачкою майна, але спільні зобов?язання сторін розподілені не були, тому позивач вважає, що половина суми виконаного ним зобов?язання за кредитним договором після припинення шлюбних відносин підлягають відшкодуванню відповідачкою на користь позивача в розмірі 84 422,98 грн., тобто 1/2 частина від суми сплаченого за особисті кошти кредиту 168 845,95 грн., що є предметом спору.

Обставини сплати ОСОБА_7 у період з 11 червня 2020 року по 10 листопада 2020 року платежів на загальну суму 168 845,95 грн., підтверджуються випискою з АТ «Укрексімбанк» та квитанціями про погашення заборгованості по кредитному договору.

Короткий зміст відзиву

14 лютого 2024 року представником відповідачки адвокатом Щербяк Ю.В. до суду було подано відзив, в якому вона зазначає, що за час спільного проживання з позивачем на підставі договору купівлі-продажу від 31 січня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області Червук О.В., зареєстрованого в реєстрі за № 35 (далі - договір купівлі-продажу) сторонами було набуто у власність квартиру АДРЕСА_1 , (далі квартира) вартість квартири згідно п. 6 вищезазначеного договору купівлі-продажу складає 379 375 грн. 00 коп. Фінансування даної квартири відбувалося частково за рахунок спільних збережень їх подружжя, зокрема, 95 375 грн. 00 коп. було сплачено згідно платіжного доручення № 1 від 31.01.2014 року.

Решту суми у розмірі 284 000 грн. 00 коп. було сплачено за рахунок кредиту отриманого відповідачем від ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України», згідно кредитного договору № 625142 від 31.01.2014 року.

Як вбачається із п. 2.2.1 кредитного договору, банк щомісячно нараховуватиме проценти за користування кредитом у валюті кредиту у розмірі річної процентної ставки 16% річних.

Крім того, позивачем було укладено договір № 95 про надання часткової компенсації процентів від 31 січня 2014 року.

Згідно якого, п.1.24, розмір процентів, що буде сплачуватися позичальником за користування Кредитом 16% річних, проценти за користування кредитними коштами сплачуються позичальником за ставкою 3% річних та, зокрема, але не виключно, за рахунок бюджетних коштів, сплачених йому на спеціальний поточний рахунок у якості компенсації згідно з договором про надання часткової компенсації процентів за ставкою 13% вищезазначені умови дублюються у п.2.5.2 кредитного договору.

Таким чином, розмір процентів за користування кредитом, який сплачувався

позичальником склав 3% річних, замість 16%, а решту 13% було сплачено за рахунок бюджетних коштів.

Зокрема, відповідно до п.2.5. договору № 95, компенсації підлягають належні до сплати

позичальником банку проценти за користування кредитом. Сума часткової компенсації процентів щомісячно не пізніше 25 числа місяця вноситься одержувачем на спеціальний

поточний рахунок позичальника № НОМЕР_1 в банку, на який позичальником вноситься черговий платіж за кредитним договором.

Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім?ї, то цивільні права та обов?язки за цим договором виникають в обох із подружжя, а тому якщо боргові зобов?язання підтверджуються наявними у справі доказами, такі боргові зобов?язання повинні ураховуватися при поділі майна подружжя.

Оскільки, кредитне зобов?язання позивача виникло в інтересах їх сім`ї в подальшому, погашення кредиту відбувалося за рахунок спільних коштів подружжя.

Як вбачається із матеріалів справи, у період з 02 листопада 2001 по 29 вересня 2020 року, вони перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішення про розірвання шлюбу набрало законної сили 30 жовтня 2020 року.

Кошти, які були внесені позивачем у рахунок погашення кредитної заборгованості у період з січня 2014 по жовтень 2020 року є спільними коштами подружжя.

Будь-яких доказів спростування даної презумпції позивачем не долучено. Будь-яких доказів фактичного розірвання шлюбних відносин з червня 2020 року не надано. Отже, у період шлюбу було погашено за спільні кошти подружжя -268 010 грн. 04 коп. (з яких 223 269,88 грн. тіло кредиту та 44 740,16 грн. відсотки). Решту кредитної заборгованості у розмірі 158 885,95 грн. (156 105, 12 тіло кредиту та 2 780,83 грн. відсотки) було погашено після розірвання шлюбу, але за кошти, які були накопичені за рахунок спільних коштів подружжя, акумульованих за період їх шлюбу. Зокрема, згідно їх домовленості протягом шлюбу її доходи у вигляді заробітної плати використовувалися ними для щоденних потреб та утримання сім`ї, в той час як доходи позивача накопичувалися, в тому числі, і на картковому рахунку позивача для поступового погашення кредиту.

Крім того, зазначає, що будь-яких доказів взятих ОСОБА_2 у листопаді 2020 року в борг коштів у розмірі 160 000 грн. до зустрічного позову від 04.03.2021 року додано не було, крім того, не вказано у кого було позичено ці кошти, на підставі яких документів було зафіксовано таку позичку та не доведено, що така сума коштів пішла саме на погашення кредиту, а не на особисті потреби позивача.

Рух справи

Ухвалою суду від 08 листопада 2023 року прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі.

Ухвалою суду від 29 листопада 2023 року у задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_3 про зупинення розгляду справи відмовлено.

01 березня 2024 року здійснено перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та замінено засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.

Ухвалою суду від 28 березня 2024 року підготовче провадження у справі закрито. Призначено справу до судового розгляду по суті.

Виклад позиції позивача та заперечень відповідача

Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без участі позивача, просить позов задоволити, з врахуванням письмового заключного слова. Вказав, що Обставини сплати ОСОБА_7 у період з 11 червня 2020 року по 10 листопада 2020 року платежів за кредитним договором на загальну суму 168 845,95 грн., підтверджуються випискою з АТ «Укрексімбанк» та квитанціями про погашення заборгованості по кредитному договору.

Боргові зобов"язання за кредитним договором сплачені позивачем після того, як сторони припинили проживати однією сім`єю з червня 2020 року та розірвали шлюб за особисті кошти позивача.

Вважає, що відповідачка не довела, що виконання позивачем зобов`язань за кредитним договором відбулося за кошти набуті у період їхнього шлюбу.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 24.01.2021 у справі № 490/10757/16-ц, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю.

Таким чином, враховуючи досліджені по справі докази з точки зору їх належності, допустимості та достовірності в їх сукупності, вважає, що є доведеним право ОСОБА_2 , як солідарного боржника за кредитними відносинами, на повернення частини сплачених ним грошових коштів після того, як сторони припинили проживати однією сім`єюі розірвали шлюб.

Зазначив, що до аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 05.10.2021 р.справа №755/16464/20, що внаслідок придбання подружжям квартири у кредит - боргові зобов`язання перед позикодавцем несуть як чоловік, так і дружина, а не тільки той з подружжя, який підписав договір.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, просили суд відмовити в позові. Вказала, що кошти, які були внесені позивачем у рахунок погашення кредитної заборгованості у період з січня 2014 по жовтень 2020 року є спільними коштами подружжя.

Зазначає, що будь-яких доказів спростування даної презумпції позивачем не долучено. Будь-яких доказів фактичного розірвання шлюбних відносин з червня 2020 року не надано. Отже, у період шлюбу було погашено за спільні кошти подружжя -268 010 грн. 04 коп. (з яких 223 269,88 грн. тіло кредиту та 44 740,16 грн. відсотки). Решту кредитної заборгованості у розмірі 158 885,95 грн. (156 105, 12 тіло кредиту та 2 780,83 грн. відсотки) було погашено після розірвання шлюбу, але за кошти, які були накопичені за рахунок спільних коштів подружжя, акумульованих за період їх шлюбу.

Мотивувальна частина

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено, що 02 листопада 2001 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб, який рішенням Рівненського імського суду Рівненської області від 29 вересня 2020 року розірвано. рішення суду наьрало законної сили 30 жовтня 2020 року (а.с. 4).

Від шлюбу у сторін народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданого відділом реєстрації актів громадянського стану м. Рівне 06 травня 2003 року (а.с. 5).

31 січня 2014 року між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством "Державний експортно-імпортний банк України" укладено кредитний договір № 62514С2, за умовами якого ОСОБА_2 отримав 284 000 гривень кредиту з кінцевою датою погашення 15 січня 2029 року для оплати нерухомого майна, що придбавається, а саме квартири двокімнатної загальною площею 60, 7 м2, житловою 33, 2 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.13-17).

Пунктами 2.1.2, 2.2.1, 2.8.1 кредитного договору № 62514С2 від 31 січня 2014 року передбачено, що за рахунок власних коштів позичальник сплатив за придбання нерухомого майна авансовий платіж у сумі 95 375 гривень, надавши банку платіжне доручення № 1 від 31 січня 2014 року. Банк щомісячно нараховував проценти за користування кредитом у валюті кредиту у розмірі річної процентної ставки 16% річних.

Зобов`язання позичальника забезпечено іпотекою майна, а саме двохкімнатної квартири АДРЕСА_1 , та додатково забезпечено порукою ОСОБА_3 , про що з нею укладено відповідний договір (а.с. 22-24).

Також 31 січня 2014 року між Публічним акціонерним товариством "Державний експортно-імпортний банк України" та Рівненським регіональним управління Державної спеціалізованої фінансової установи "Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву" та ОСОБА_2 було укладено договір № 95 про надання часткової компенсації процентів (а.с. 25-29).

За положеннями пунктів 1.1., 1.2.1-1.2.6 договору №95 від 31 січня 2014 року Рівненське регіональне управління Державної спеціалізованої фінансової установи "Державний фонд сприяння житловому будівництву" відповідно до Порядку здешевлення вартості іпотечних кредитів для забезпечення доступним житлом громадян, які потребують поліпшення житлових умов, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2012 року № 343, від імені держави відшкодовує частину процентів за кредитом, що надається позичальнику на будівництво (реконструкцію) або придбання житла. Кредит надано в порядку та на умовах, які визначені кредитним договором від 31 січня 2014 року №65214С2. Сума кредиту 248 000 гривень. Строк надання кредиту 180 місяців. Розмір процентів 16% річних, які сплачуються позичальником за рахунок власних коштів за ставкою 3% та зокрема, але не виключно, за рахунок бюджетних коштів, сплачених йому на спеціальний поточний рахунок у якості компенсації згідно з договором про надання часткової компенсації процентів за ставкою 3%. Внесок, який позичальник має сплатити за рахунок власних коштів до надання кредиту банком, 95 375 гривень.

Того ж дня між ОСОБА_2 і Товариством з обмеженою відповідальністю "Реноме-Комфорт" було укладено договір купівлі-продажу, за пунктом 1 якого товариство передало належну йому на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1 , у власність покупцю, а покупець прийняв у власність вказане майно, сплачував за нього продавцю наведену у договорі грошову суму (а.с. 29).

Тоді ж відповідно до платіжного доручення №1 ОСОБА_2 сплатив 95 375 гривень Товариству з обмеженою відповідальністю "Реноме-Комфорт" як авансовий платіж за квартиру АДРЕСА_1 .

10 листопада 2020 року заборгованість за кредитом перед Акціонерним товариством "Державний експортно-імпортний банк України" погашена ОСОБА_2 достроково, про що свідчить довідка банку від 12 листопада 2020 року №0652630/26249-20. Розмір заборгованості, сплаченої відповідачем, склала 166 865, 95 гривень (а.с. 56).

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 11 січня 2022 року у справі № 569/22144/20, яке залишено без змін постановою Рівненського апеляційного суду від 31.05.2022 року визнано квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 60.7 кв.м, житловою площею 33.2 кв.м, спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та здійсено її поділ наступним чином:

Визнано за ОСОБА_3 право власності на частку квартири АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_2 право власності на частку квартири АДРЕСА_1 (а.с. 6-12).

Відповідно до розписки про отримання позики від 06.11.2020 року ОСОБА_2 підтвердив цією розпискою, що отримав у позику від ОСОБА_8 160 000 грн, які зобов"язується повернути не пізніше 31 грудня 2020 року (а.с. 52).

Відповідно до розписки про повернення позики від 02 березня 2021 року ОСОБА_2 повернув ОСОБА_8 160 000 грн., які брав у позику 06 листопада 2020 року для погашення боргу за кредитним договором (а.с. 53).

Покази свідків

Свідок ОСОБА_9 , яка є матір`ю позивача, повідомила, що сторони по справі не проживали разом з літа 2020 року. У той період вона часто спілкувалася по телефону з внуком ОСОБА_10 , який повідомив, що він з мамою живе у бабусі в квартирі на проспекті ОСОБА_11 і що мама не збирається повертатися до тата, його не любить і нічого спільного не хоче мати. В червні, липні та під час відпустки в серпні 2020 року коли приїжджала в гості до сина, то ні ОСОБА_12 , ні внука у квартирі не було. Її чоловік восени 2020 року теж не бачив відповідачку у квартирі коли був у гостях в позивача. В лютому 2021 року ОСОБА_13 її повідомив, що позичив у ОСОБА_6 сто п`ятдесят тисяч гривень для сплатити кредиту за квартиру, однак в нього немає коштів щоб повернути позику, тому вона дала сину цю суму щоб той розрахувався.

Свідок ОСОБА_14 , яка є матір`ю відповідачки зазначила, що кошти на погашення кредиту позивач не позичав, а взяв у своєї мами, яка має у власності три магазини. Коли сторони переїхали жити у квартиру на вулиці Коновальця вона весь час купляла і привозила їм продукти. ОСОБА_12 зберігала в неї кошти в розмірі 3800 доларів США, які потім віддала позивачу. Влітку та восени 2020 року ОСОБА_12 з сином періодично проживали то в неї, то з позивачем. На сьогоднішній день ОСОБА_12 живе разом з нею.

Свідок ОСОБА_8 , повідомила, що ОСОБА_5 був водієм на підприємстві « ОСОБА_15 » керівником якого вона являється. Це вона запропонувала сім`ї позивача купити житло в її компанії, взявши на нього в кредит в банку. Підтвердила, що ОСОБА_5 позичив у неї кошти в розмірі сто шістдесят тисяч гривень для погашення боргу за кредитним договором. Повідомила, що на момент розлучення з відповідачкою у ОСОБА_2 залишався кредит на квартиру, тому вона запропонувала позивачу вийти з положення та якнайшвидше вирішити питання з продажем квартири, взявши у неї у позику для погашення кредиту, щоб квартира була без обмеження. Кошти вона позичала не тільки позивачу, але й колегам по роботі. Це були її особисті кошти, позика відбувалася в присутності працівників служби безпеки підприємства. При позиці грошей вона роздруковувала розписку, яку їй підготував юрист, а при поверненні позики розписку писала від руки, оскільки не було можливості для друку.

Свідок ОСОБА_16 , повідомив, що ОСОБА_5 являється братом його дружини. Йому відомо, що позивач брав кредит для того, щоб викупити квартиру, згодом для виплати кредиту позичив кошти. Позивач запитував його чи може позичити кошти, однак потім сказав не треба він вже вирішив питання.

Норми права, застосовані судом та мотиви їх застосування

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що ним одноособово виконано

зобов?язання за кредитним договором в сумі 168 845,95 грн., за яким кошти одержані на придбання спільного з відповідачкою майна, але спільні зобов?язання сторін розподілені не були, тому позивач вважає, що половина суми виконаного ним зобов?язання за кредитним договором після припинення шлюбних відносин підлягають відшкодуванню відповідачкою на користь позивача в розмірі 84 422,98 грн., тобто 1/2 частина від суми сплаченого за особисті кошти кредиту 168 845,95 грн., що є предметом спору.

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина четверта статті 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Так, договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Праву на спільну сумісну власність на квартиру кореспондується боргове зобов`язання - повернення грошової суми, що позичалася на придбання цієї квартири.

За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують.

Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 у справі № 6-843цс17, постанові Верховного Суду від 27.02.2019 по справі № 464/7011/16-ц.

Надаючи оцінку доводам сторін щодо отримання відповідачкою доходів від своєї праці суд зважає на те, що наявність певного доходу у чоловіка та дружини не може свідчити про відсутність необхідності отримання кредиту для певних цілей подружжя та не впливає на наслідки такого отримання, а саме: створення взаємних прав та обов`язків, зокрема й обов`язку повернення кредиту для обох сторін подружжя.

Такого висновку суд дійшов зважаючи на нормативно-правове регулювання відносин, які склалися між сторонами.

Відповідачка, з метою спростування презумпції спільності майна (боргів) подружжя, надала докази отримання доходів у вигляді заробітної плати, де вона, починаючи з 08 квітня 2002 року працювала на різних посадах у КП «Рівненський обласний спеціалізований диспансер радіаційного захисту населення» Рівненської обласної ради, крім того працює з 01.09.2012 року викладачем з погодинною оплатою у Рівненському державному базовому медичному коледж, правонаступником якого є КЗВО «Рівненська медична академія» Рівненської обласної ради, також вказала, що починаючи з 2002 року займається приватною практикою, а саме реабілітацією органів та систем пацієнтів (а.с. 97-103).

Однак, вищезазначеними доказами не спростовується презумпція спільності боргів подружжя за кредитним договором № 65214С2 від 31.01.2014 року.

Відповідач ОСОБА_3 , надаючи пояснення у якості свідка повідомила, що між нею та відповідачем була домовленість згідно якої відповідач сплачує за комунальні послуги квартиру та кредит, а вона здійснює оплату за харчування та навчання дитини.

На момент припинення шлюбних відносин вони мали заощадження у розмірі 4 тисяч доларів, які позивач у неї відібрав. Зазначила, що після розірвання шлюбу не домовлялася з позивачем як будуть закривати кредит в банку. Кредит був погашений позивачем за кошти які вона заробила. Вказала суду, що депозитів та накопичень на рахунках з позивачем не мали. Повідомила, що мати позивача має високий дохід і могла позичити позивачу кошти для погашення боргу за кредитом.

Зазначила, коли отримала рішення суду про розірвання шлюбу, ще зустрічалася з позивачем. З червня 2020 року проживала з сином у своєї матері в хрущовці та періодично приходила до позивача у квартиру, прибирала, підливала вазони, оскільки хотіла зберегти сім`ю та нормальні відносини. Причиною переїзду проживання до матері вказала вчинення позивачем сімейного насильства.

Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно з частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 СК України, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя.

До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб.

Разом з тим, при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Якщо наявність боргових зобов`язань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобов`язання повинні враховуватись при поділі майна подружжя.

Згідно статті 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Статтею 65 СК України передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Це означає, що дружина та чоловік незалежно від припинення шлюбу мають рівні права та обов`язки щодо спільно нажитого у шлюбі майна, оскільки розірвання шлюбу не звільняє подружжя від зобов`язань за кредитом.

Борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї, враховуються при поділі майна (пункти 23,24 Пленум Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»). Внаслідок придбання подружжям квартири в кредит боргові зобов`язання перед позикодавцем несуть як чоловік, так і дружина, а не тільки той з подружжя, який підписав договір.

Отже, при вирішенні спору про порядок виконання колишнім подружжям зобов`язань, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї, якщо питання про поділ цих зобов`язань не було зі згоди кредитора вирішене при поділі спільного майна цього подружжя, суди повинні керуватися тим, що подружжя має відповідати за такими зобов`язаннями солідарно усім своїм майном.

Аналогічний висновок міститься в постанові ВС КЦС справа № 755/16464/20 від 05.10.2021 року.

Якщо один із колишнього подружжя в повному обсязі виконав зобов`язання, то він у порядку частини першої статті 544 ЦК України має право на зворотну вимогу (регрес) до іншого з подружжя у відповідній частині.

Виконання кредитних зобов`язань, які виникли у обох з подружжя, за рахунок коштів одного з них (у тому числі і частково) може бути підставою для вимог до іншого подружжя, в тому числі і за правилами статті 544 ЦК.

Так, відповідно до ст. 544 ЦК України, боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Якщо один із солідарних боржників не сплатив частку, належну солідарному боржникові, який у повному обсязі виконав солідарний обов`язок, несплачене припадає на кожного з решти солідарних боржників у рівній частці.

Зазначена компенсація може бути стягнута лише у разі погашення за особисті кошти кредитної заборгованості, що узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, викладеним у постанові від 07 вересня 2016 року у справі № 6-801цс16 та постанові Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 712/6574/16-ц (провадження № 61-17824св18). Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обставини сплати ОСОБА_7 у період з 11 червня 2020 року по 10 листопада 2020 року платежів за кредитним договором на загальну суму 168 845,95 грн., підтверджуються випискою з АТ «Укрексімбанк» та квитанціями про погашення заборгованості по кредитному договору.

Однак, як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 02 листопада 2001 року, який ними розірвано на підставі рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 29 вересня 2020 року.

Оскільки кредитний договір № 65214 С2 від 31 січня 2014 року було укладено позивачем в інтересах сім`ї, майно (грошові кошти), одержано за вказаним кредитним договором, використано в інтересах сім`ї, розірвання шлюбу не звільняє подружжя від зобов`язань за кредитом.

При цьому, ОСОБА_2 стверджує, що фактичні шлюбні стосунки між ним та відповідачкою були припинені ще в червні 2020 року, однак позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, що станом на червень 2020 року шлюбні відносини з відповідачкою по справі були припинені.

За таких обставин та враховуючи, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 29 вересня 2020 року, постановленого за наслідками розгляду справи про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили 30 жовтня 2020 року, то 30 жовтня 2020 року і буде датою припинення шлюбних відносин між сторонами.

Таким чином, суд не погоджується з доводами позивача, що боргові зобовязання за кредитним договором сплачені позивачем після того, як сторони припинили проживати однією сім`єю з червня 2020 року та розірвали шлюб за особисті кошти позивача, оскільки рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 29.09.2020 року шлюб між сторонами було розірвано, рішення суду вступило в законну силу 30 жовтня 2020 року, відтак враховуючи правовий режим спільної сумісної власності подружжя, який передбачає нероздільність зобов`язань подружжя, кошти, які були внесені позивачем у рахунок погашення кредитної заборгованості у період з січня 2014 по жовтень 2020 року є спільними коштами подружжя.

Отже, кошти сплачені ОСОБА_2 на погашення кредиту 11 червня 2020 року, 09.07.2020 року, 10.08.2020 року, 10.09.2020 року та 09.10.2020 року, що стверджується долученими позивачем квитанціями (а.с. 43-51) є спільними коштами подружжя, які сплачені під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі. Доказів на спростування цього позивачем не надано.

З правового висновку, висловленого Верховним Судом у постанові від 13 лютого 2020 року у справі №320/3072/18, видно, що при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Тобто у подружжя, крім права спільної сумісної власності на отримані грошові кошти та одержану за рахунок останніх квартиру, внаслідок укладення кредитного договору також виникає зобов`язання в інтересах сім`ї у вигляді повернення кредитних коштів, виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники. Разом з тим це не змінює статус спільності набутої під час шлюбу квартири за позичені кошти, які були використані в інтересах сім`ї саме на придбання цього майна.

Судом встановлено, що у період після розірвання між сторонами шлюбу (набрання судовим рішенням законної сили 30 жовтня 2020 року), ОСОБА_2 сплатив 10.11.2020 року на погашення кредиту 156 105 грн. 12 коп. (квитанція № 336880 від 10.11.2020 року).

Відтак, у сторін, окрім права спільної сумісної власності на отримані грошові кошти та одержану за рахунок останніх квартиру, внаслідок укладення кредитного договору, також виникає зобов`язання в інтересах сім`ї у вигляді повернення кредитних коштів, виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники.

Враховуючи, що позивач виконав солідарний обов`язок подружжя, то останній має право на зворотну вимогу (регрес) до відповідачки у рівній частці виконаного обов`язку подружжя, а відтак має право, як солідарний боржник за кредитним договором на повернення 1/2 частини сплачених ним грошових коштів після того, як сторони розірвали шлюб.

В судовому засіданні належними та допустимими доказами підтверджено, що ОСОБА_2 сплатив 156 105 грн. 12 коп. в рахунок погашення кредиту.

Посилання відповідачки, що заборгованість у розмірі 158 885 грн. 95 коп. (156 105, 12 тіло кредиту та 2780,83 грн. відсотки) було погашено після розірвання шлюбу, але за кошти, які були накопичені за рахунок спільних коштів подружжя, закумульованих за період їх шлюб суд відхиляє, оскільки відповідачкою не надано належних та допустимих доказів на підтвердження таких обставин, крім того не спростовано доводи щодо сплати позивачем особисто кредиту, як відповідно до положень статей 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства.

Отже, зважаючи на вищенаведені та встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про те, що кредитний договір № 65214С2 від 31 січня 2014 року породжує цивільні права та обов`язки для обох із подружжя як солідарних боржників. Виконання цивільного обов`язку одним подружжя породжує у нього право на регресну вимогу до іншого подружжя в розмірі 1/2 частки від суми зобов`язання.

Таким чином, з часу розрівання шлюбу рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 29 вересня 2020 року (набранням рішення законної сили 30 жовтня 2020 року) і до повного погашення кредитних зобов`язань позивачем сплачено 156 105 грн. 12 коп.

Отже, 1/2 частки сплачених платежів, яка є борговим зобов`язанням відповідача, становить 78 052 грн. 56 коп.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , на відшкодування 1/2 частини виконаного зобов`язання за кредитним договором № 65214С2 від 31 січня 2014 року в розмірі 78 052 грн. 56 коп. та вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню частково.

На підставі викладеного та керуючись ст. 2, 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 стягнути кошти у сумі 78 052 (сімдесят вісім тисяч п"ятдесят дві) грн. 56 коп. на відшкодування частини виконаного зобов`язання за кредитним договором № 65214С2.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників справи:

позивач - ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 );

відповідач ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_3 ).

Повне судове рішення складено 23 жовтня 2024 року

Суддя Н.Г. Кучина