ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2024 року Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого судді: Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,

за участю секретаря Лопакової А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпріапеляційну скаргу представника Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради на заочне рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 квітня 2024 року у справі за позовною заявою Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по оплаті послуг водопостачання та водовідведення, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2023 року представник КП «Дніпроводоканал» звернувся до суду із зазначеним вище позовом, який обґрунтовував тим, що відповідачі є фактичними споживачами послуг з водопостачання та водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 , де відповідальним квартиронаймачем є ОСОБА_1 , якій відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 , а її зареєстрованим членом сім`ї є ОСОБА_2 .. Проте вчасно відповідачі оплату послуг з водопостачання та водовідведення не здійснюють, в результаті чого станом на 31 січня 2023 року утворилась заборгованість у розмірі 99 856,10 грн., з яких сума основного боргу 83 718,60 грн., 3 % річних 1 842,92 грн., інфляційне збільшення суми боргу - 14 294,58 грн.

Просив стягнути з відповідачів заборгованість в розмірі 99 856,10 грн. та судові витрати в розмірі 2 684 грн.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 квітня 2024 рокупозовні вимоги залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі представник КП «Дніпроводоканал» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі, стягнути із відповідачів понесені позивачем витрати на судовий збір за подання позовної зави та апеляційної скарги.

Зазначає, що за період, який відповідачам нарахована заборгованість, КП «Дніпроводоканал» здійснював обслуговування та ведення особових рахунків абонентів у двох програмах, а тому до суду на підтвердження позовних вимог надано два розрахунки, які є продовженням один одного та не дублюють відомості по заборгованості. Також суду першої інстанції було надано перелік тарифів, які діяли на час утворення заборгованості та рішення міської ради, якими затверджені норми споживання води та які суд не врахував.

Звертає увагу, що в останньому розрахунку відображені норми та тарифи, загальний розмір заборгованості та її складові, які заявлені в позовній заяві, а також на те, що інфляційні витрати та 3% річних нараховувались ними за період з 07.2018 року по 01.2022 року, тобто із дотриманням законодавчо встановленої заборони про їх нарахування після повномасштабного вторгнення.

Розрахунок заборгованості формувався у програмах які вони використовували, виходячи з норм і тарифів, які діяли у вказаний період та кількості осіб, які в той чи інший період проживали за адресою споживання послуг з водопостачання та водовідведення. Також суду першої інстанції було надано перелік тарифів, які діяли на час утворення заборгованості та рішення міської ради, якими затверджені норми споживання води, які він неправомірно не прийняв до уваги, чим порушив процесуальні права позивача та ухвалив не обґрунтоване рішення.

Щодо кількості зареєстрованих осіб та відповідачів, до яких пред`явлено позовні вимоги, звертає увагу, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є повнолітніми особами, які на момент утворення боргу були зареєстровані та проживали у квартирі, а ОСОБА_3 та ОСОБА_4 станом на дату утворення заборгованості є неповнолітніми. Що ж стосується ОСОБА_5 , то він досяг повноліття тільки у листопаді 2022 року, тому до нього не було пред`явлено позовних вимог. Також пояснює що в розрахунках зазначена загальна кількість зареєстрованих у квартирі осіб на кінець періоду - 5, однак при цьому розрахунок заборгованості, враховуючи той факт що в квартирі не встановлено приладу обліку нараховувався в залежності від зміни кількості проживаючих осіб, а саме: з 01.01.1999 року по 12.03.2001 року на одну особу, з 13.03.2001 року по 28.12.2004 року на двох осіб, з 29.12.2004 року по 17.04.2006 року на трьох осіб, з 18.04.2006 року по 22.12.2008 року на чотирьох осіб, з 23.12.2008 року по теперішній час на п`ятьох осіб.

Відповідачі не скористались своїм правом на подання відзивів на апеляційну скаргу, що відповідно до ч.3 ст. 360 ЦПК України не є перешкодою для перегляду рішення суду першої інстанції.

В судове засідання з`явився представник КП «Дніпроводоканал» -Якименко А.Ю.. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчить оголошення на сайті Судової влади України, а також акт про доставку повістки.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність осіб, які не з`явилися до суду, оскільки вони належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи і від них не надійшло письмове клопотання про відкладення розгляду справи із зазначенням поважності причин.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги відповідно до статті 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що предметом господарської діяльності КП «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради є, зокрема, надання послуг водопостачання та водовідведення, про що зазначено у п. 2.2.1 Статуту Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради (нова редакція), затвердженого рішенням міської ради від 20 березня 2019 року № 68/23.

Відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих осіб у житловому приміщенні/ будинку від 11 травня 2023 року у квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (з 18 квітня 2006 року), ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (з 29 грудня 2004 року), ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (з 22 травня 1981 року), ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , (з 13 березня 2001 року), ОСОБА_4 , 31 липня 2008 року, (з 23 грудня 2008 року), а відтак відповідачі є споживачами послуг КП «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради за вказаною адресою.

Згідно із наявними в матеріалах справи довідкою та розрахунком заборгованості по особистому рахунку, оформленому на ім`я ОСОБА_1 за адресою кв. АДРЕСА_2 у споживачів послуг з водопостачання та водовідведення наявна заборгованість за період з січня 1999 року по січень 2023 року у розмірі 86 718,60 грн., на яку нараховані інфляція 14 294,58 грн. та 3% річних у розмірі 1 842,92 грн.

Також матеріали справи містять направлене ОСОБА_1 та ОСОБА_2 досудове повідомлення про наявність у них заборгованості за надання послуг з водопостачання та водовідведення за період з 01.04.2010 року по 01.01.2023 року у розмірі 99 856,10 грн. з яких 83 718,60 грн. сума основного боргу, 14 294,58 грн. - інфляційне збільшення, 1 842,92 грн. - 3% річних у розмірі.

Залишаючи без задоволення позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем належними та допустимим доказами не доведено розмір заборгованості, порядок її нарахування та підстави стягнення з ОСОБА_1 ТА ОСОБА_2 заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення, оскільки надані розрахунки містять суперечливі відомості щодо розміру такої заборгованості та порядку її нарахування.

Із такими висновками суду першої інстанції не можливо погодитись у повній мірі з огляду на наступне.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

За змістом принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України).

Згідно із статтею 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних права та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; інші юридичні факти.

Статтею 509 ЦК України, передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо - та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинковихприміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

У частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Звертаючись до суду із позовом КП «Дніпроводоканал» зазначало, що між ними та відповідачами, як зареєстрованим у квартирі, встановились фактичні відносини з приводу надання послуг з водопостачання та водовідведення у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , за якою відкрито особовий рахунок на ім`я ОСОБА_1 , № НОМЕР_1 .

Відповідно до частини першої статті 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

Таким чином, сторони знаходилися у фактичних договірних відносинах, згідно яких позивач надавав відповідачам послуги з водопостачання та водовідведення, а відповідачі були зобов`язані сплачувати за ці послуги грошові кошти відповідно до норм та тарифів, що діяли у відповідний період.

Як вбачається з розрахунків заборгованості за спірний період за адресою, якою утворилась така заборгованість значиться зареєстрованими 5 осіб. При цьому згідно із довідкою про склад сім`ї двоє з них є неповнолітніми ( ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_6 ), а один досяг повноліття у листопаді 2022 року ( ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_7 ) Подаючи апеляційну скаргу, позивач наголошував на тому, що подав позов виключно до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у зв`язку із тим, що вони є повнолітніми членами сім`ї, які відповідно до норм сімейного законодавства несуть обов`язок щодо утримання дітей. При цьому наголошували, що ОСОБА_5 став повнолітнім за два місяці до дати, станом на яку утворилась заборгованість з водопостачання та водовідведення, а тому вони не поставили його відповідачем у справі за весь спірний період. Також звертали увагу, що програма автоматично проставляє кількість зареєстрованих станом на кінець періоду, а сам розрахунок заборгованості проводився з 01.01.1999 року по 12.03.2001 року на одну особу, з 13.03.2001 року по 28.12.2004 року на двох осіб, з 29.12.2004 року по 17.04.2006 року на трьох осіб, з 18.04.2006 року по 22.12.2008 року на чотирьох осіб, з 23.12.2008 року по теперішній час на п`ятьох осіб. Зазначене відповідає тим даним щодо моменту реєстрації членів сім`ї у квартирі, які вказані у довідці про склад сім`ї .

На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув та прийшов до помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з підстав не доведеності. Крім того слід зауважити, що при непогодженні із розрахунком, наданим позивачем, суд першої інстанції повинен був з огляду на наявні в матеріалах справи тарифи на норми споживання сам розрахувати відповідну заборгованість.

Підсумовуючи наведене та враховуючи надані позивачем докази та розрахунки заборгованості, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь позивача заборгованості за послуги з водопостачання та водовідведення по особовому рахунку № НОМЕР_2 за період з січня 1999 року по січень 2023 року включно у розмірі 83 718,60 грн..

При цьому суд зауважує, що відповідно до ч.ч. 3,4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Однак з матеріалів справи не вбачається звернення відповідача із відповідною заявою, як і спростування наданих позивачем розрахунків заборгованості.

Що ж стосується заявлених вимог по інфляції та 3% річних, то слід зазначити, що відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Верховний Суд України в правовій позиції, викладеній у рішенні від 16 грудня 2015 року N 6-2023цс15 зазначив, що закріплена в пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами, що підлягають сплаті кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

За відсутності оформлених договірних відносин, але в разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг на боржника покладається відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України.

Крім того, застосування положень частини другої статті 625 ЦК України до спірних правовідносин також узгоджується із закріпленими в пункті 3 частини першої статті 96 Цивільного процесуального кодексу України нормами, відповідно до яких однією з вимог, за якими може бути видано судовий наказ, є вимога про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості.

Таким чином, особи які не в змозі сплатити за житлово-комунальні послуги повинні за прострочення платежів за комунальні послуги сплачувати не тільки пеню, передбачену Законом України «Про житлово-комунальні послуги», а й три відсотки річних та індекс інфляції, передбачені Цивільним кодексом України, за весь час прострочення.

При цьому суд звертає увагу, що період заявлених вимог щодо відповідності у рамках ст. 625 ЦК України не зачіпає дати законодавчо встановленої заборони та такі нарахування у зв`язку із веденням в країні воєнного стану.

Таким чином, наявні підстави для стягнення з відповідачів 3% річних та суми інфляційного збільшення заявленого позивачем.

Відповідно п. 3 та 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведе апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості за послуги з водопостачання та водовідведення, а також суми інфляційного збільшення та 3% річних.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).

Згідно ч. 1, 10 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ст.141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги по 3 355 грн. з кожного ((2 684 + 4 026)/2).

Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову,що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 99 856,10 грн., що менше двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст.368, 369, 376, 382,384 ЦПК України, апеляційний суд-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради задовольнити частково.

Заочне рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 квітня 2024 року скасувати.

Позовні вимоги Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради заборгованість по оплаті послуг з водопостачання та водовідведення за період з січня 1999 року по січень 2023 року у розмірі 83 718,60 грн.; інфляційні збитки у розмірі 14 294,58 грн. та 3% річних у розмірі 1 842,92 грн., а разом 99 856,10 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 355 грн. з кожного .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 22 жовтня 2024 року.

Судді: