Ухвала

22 листопада 2024 року

м. Київ

справа № 761/19794/23

провадження № 61-9186 ск 24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Пророка В. В. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником Прилуцькою Ніною Миколаївною , на ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 07 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Державного підприємства «Сетам», приватного виконавця Шевченко Тетяни Сергіївни, ОСОБА_4 про визнання недійсними результатів електронних торгів, визнання недійсним свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів, скасування рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

1. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області рішенням від 15 березня 2024 року позов ОСОБА_3 до Державного підприємства «Сетам», приватного виконавця Шевченко Т. С., ОСОБА_4 задовольнив частково. В задоволенні позовних вимог про визнання недійсним та скасування результатів електронних торгів із реалізації нежитлової будівлі магазину з підвалом загальною площею 275,8 кв. м. та земельної ділянки площею 0,0266 га, КН :11:034:0189, за адресою: АДРЕСА_1 , визнання недійсним свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів та скасування рішення про державну реєстрації речових прав на нерухоме майно відмовив. Визнав недійсними та скасував результати електронних торгів із реалізації комплексу будівель загальною площею 823.9 кв. м. та земельною ділянкою площею 0.2512 га, КН :06:007:0009, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

2. Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 , як особа яка не брала участі у справі, але суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки подала апеляційну скаргу на вказане рішення.

3. Оскільки апеляційна скарга була подана з пропуском строку на апеляційне оскарження Прилуцька Н. М. як на підставу для поновлення такого строку, посилалася на те, що ОСОБА_1 не приймала участі у даній справі, копію рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 березня 2024 року не отримувала, однак судом першої інстанції вирішено питання про її права та інтереси. Також зазначала, що про наявність в суді цього спору їй стало відомо в результаті збору інформації про підстави продажу на електронних торгах спірного майна. Однак безпосередньо про оскаржуване рішення суду ОСОБА_1 дізналась внаслідок отримання матеріалів позову по справі № 473/2979/24. У зв`язку з чим, її представник - адвокат Прилуцька Н. М. 29 серпня 2024 року ознайомилась з матеріалами цивільної справи в приміщенні Вознесенського міськрайонного суду та отримала завірену копію оскаржуваного судового рішення.

4. Миколаївський апеляційний суд ухвалою від 20 вересня 2024 року підстави, наведені адвокатом Прилуцькою Н. М. в апеляційній скарзі щодо поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 березня 2024 року визнав неповажними та залишив без руху апеляційну скаргу ОСОБА_1 та запропонував у строк, що не може перевищувати десяти днів з моменту отримання копії цієї ухвали, надати заяву про поновлення пропущеного процесуального строку із зазначенням інших поважних причин його пропуску, з наданням доказів поважності.

5. На виконання вимог ухвали апеляційного суду про залишення апеляційної скарги без руху, 01 жовтня 2024 року від адвоката Прилуцької Н. М. надійшла заява про усунення недоліків, в якій зазначено інші поважні причини пропуску строку.

6. Зокрема, адвокат Прилуцька Н.М. як на поважність причин пропуску строку, зазначала про те, що ОСОБА_1 не брала участі у справі та копію рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 березня 2024 року не отримувала, однак суд вирішив питання про її права та обов`язки. 19 червня 2024 року між Адвокатським об'єднанням «P&P» та ОСОБА_1 укладено договір про надання правової допомоги та ведення справи доручено адвокату Прилуцькій Н. М. Адвокат Прилуцька Н. М. 25 червня 2024 року звернулась до суду першої інстанції із запитом про надання доступу до справи в електронному вигляді в підсистемі «Електронний суд», який було надано їй 26 червня 2024 року. При цьому зазначає, що Миколаївський апеляційний суд такого доступу їй не надав, а тому вона як представник ОСОБА_1 була позбавлена можливості ознайомитися із матеріалами справи № 761/19794/23, що були сформовані під час розгляду справи в апеляційній інстанції. Після того, як стало відомо, що представником ОСОБА_3 було подано касаційну скаргу у цій справі, 26 червня 2024 року адвокат Прилуцька Н. М. діючи в інтересах ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» також подала касаційну скаргу з вимогою повернути справу на новий розгляд до суду попередньої інстанції. Однак, ухвалою Верховного Суду від 10 липня 2024 року ОСОБА_1 було відмовлено у відкритті касаційного провадження по справі за її касаційною скаргою та роз`яснено ОСОБА_1 , що оскарження заявницею такої постанови суду апеляційної інстанції в касаційному порядку діючим ЦПК України не передбачено. Також зазначає, що вона перебувала у відпустці з 22 липня 2024 року по 14 серпня 2024 року та з 21 серпня 2024 року по 27 серпня 2024 року, а тому не мала можливості приїхати в м. Вознесенськ Миколаївської області з м. Києва для ознайомлення з матеріалами справи у повному обсязі. Натомість після закінчення відпустки, 28 серпня 2024 року адвокат Прилуцька Н. М. звернулась до суду з заявою про ознайомлення з матеріалами справи в паперовому вигляді та 29 серпня 2024 року ознайомилась зі справою у приміщенні суду. За такого, адвокат Прилуцька Н. М. вважає, що саме з цього дня вона як представник ОСОБА_1 отримала доступ до матеріалів справи, у тому числі й до тексту постанови Миколаївського апеляційного суду від 15 травня 2024 року.

7. Миколаївський апеляційний суд ухвалою від 07 жовтня 2024 року відмовити ОСОБА_1 у відкритті апеляційного провадження у справі за її апеляційною скаргою на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 березня 2024 року.

8. Обґрунтовуючи своє рішення суд апеляційної інстанції зазначив, що з матеріалів справи вбачається, що 15 березня 2024 року Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області ухвалено рішення у даній справі, яке оприлюднено в Єдиному державному реєстрі судових рішень 18 березня 2024 року. ОСОБА_1 участі у розгляді даної справи не брала.

9. При цьому, адвокат Прилуцька Н. М. діючи в інтересах ОСОБА_1 25 червня 2024 року зверталась до Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області через систему «Електронний суд» із заявою про ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді.

10. Крім того, як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, 10 липня 2024 року Верховним судом винесено ухвалу, якою відмовлено ОСОБА_1 у відкритті касаційного провадження за її касаційною скаргою на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 березня 2024 року та на постанову Миколаївського апеляційного суду від 27 травня 2024 року.

11. Вказана ухвала касаційним судом оприлюднена на офіційному сайті ЄДРСР 15 липня 2024 року.

12. При цьому, апеляційний суд критично оцінює твердження адвоката Прилуцької Н. М. про те, що вона перебувала у щорічній відпустці з 22 липня 2024 року по 14 серпня 2024 року та з 21 серпня 2024 року по 27 серпня 2024 року, а тому не змогла подати апеляційну скаргу у встановлені законом строки. Так з копії наказу № 7/15/К-В від 15 липня 2024 року вбачається, що Прилуцька Н. М. перебувала у відпустці з 22 липня 2024 року по 16 серпня 2024 року. Також у наказі зазначено, що обов`язки керуючого партнера Адвокатського об`єднання «P&P» покладено на старшого партнера ОСОБА_5 .

13. Перебування Прилуцької Н. М. у відпустці з 21 серпня 2024 року по 27 серпня 2024 року належними доказами не підтверджено.

14. Отже, Адвокатське об`єднання «P&P» уклавши з ОСОБА_1 договір про надання правової допомоги (19 червня 2024 року) при належній зацікавленості мало достатньо часу звернутись до суду з апеляційною скаргою в розумні строки.

15. Крім того, судом встановлено, що Прилуцька Н. М. є адвокатом, користувачем системи «Електронний суд», має електронний кабінет у підсистемі (модулі) ЄСІТС, а тому має доступ до інформації та сервісів ЄСІТС або її окремих підсистем (модулів), у тому числі можливість обміну (надсилання та отримання) документами (в тому числі процесуальними документами, письмовими та електронними доказами тощо) між судом та учасниками судового процесу, а також між учасниками судового процесу.

16. У жовтні 2024 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , подана її представником Прилуцькою Н. М. , на ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 07 жовтня 2024 року, в якій скаржник просить скасувати оскаржуване судове рішення та направити справу до суду апеляційної інстанції для вирішення питання відкриття апеляційного провадження у справі.

17. Обґрунтовуючи касаційну скаргу скаржник вказує на те, що судом апеляційної інстанції проігноровано доводи заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження стосовно того, що Миколаївський апеляційний суд не надав доступу до матеріалів справи № 761/19794/23 в підсистемі «Електронний Суд», а суд першої інстанції надав доступ до матеріалів справи лише в частині, які були сформовані під час розгляду справи у суді першої інстанції.

18. Крім цього ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 березня 2024 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 27 травня 2024 року у цій справі, проте ухвалою Верховного Суду від 10 липня 2024 року у відкритті касаційного провадження було відмовлено.

19. Також скаржник вказує на невмотивованість висновку про те, що перебування адвоката Прилуцької Н. М. у відпустці з 21 по 27 серпня 2024 року належними доказами не підтверджено.

20. Суд апеляційної інстанції не врахував практику Верховного Суду щодо визначення дати вручення судового рішення викладену у постановах Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 752/24301/19 (провадження № 61-5390 ск 22), від 14 червня 2023 року у справі № 372/3897/21 (провадження № 61-78 св 23).

21. Перевіривши доводи касаційної скарги та оскаржуване судове рішення Верховний Суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для відкриття касаційного провадження у цій справі з огляду на таке.

22. Статтею 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), який, зокрема, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства, визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

23. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права, повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, обов`язковість судового рішення, забезпечення права на апеляційний перегляд справи, неприпустимість зловживання процесуальними правами (пункти 1, 2, 7, 8, 11 частини третьої статті 2 ЦПК України).

24. За приписами статті 43 ЦПК України учасники справи мають як право оскаржувати судові рішення у визначених законом випадках так і обов`язок виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

25. Частина перша статті 44 ЦПК України також вказує на те, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.

26. Статтею 354 ЦПК України встановлено, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

27. Також частинами третьою та четвертою статті 357 ЦПК України встановлено, що апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

28. Пунктом 1 статті 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) передбачено, що кожен при вирішенні питання щодо прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, визначеним законом.

29. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини») в рішенні від 10 липня 1984 року у справі «Гінчо проти Португалії» зазначив, що держави-учасниці Ради Європи зобов`язані організовувати свою правову систему таким чином, щоб забезпечити додержання положень пункту 1 статті 6 Конвенції та вимог щодо судового розгляду упродовж розумного строку.

30. При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, ЄСПЛ в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

31. ЄСПЛ у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», заяви № 17160/06 та № 35548/06).

32. Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення ЄСПЛ від 28 березня 2006 року у справі «Мельник проти України»).

33. Поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, зі спливом значного проміжку часу, є порушенням принципу юридичної визначеності та «права на суд», гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України», заява № 3236/03).

34. Також безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є і порушенням вимог статті 6 Конвенцію щодо справедливого судового розгляду.

35. Питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення ЄСПЛ від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України», заява № 8371/02, рішення ЄСПЛ від 14 жовтня 2003 року у справі «Трух проти України», заява № 50966/99).

36. Отже, вирішення питання про поновлення процесуального строку належить до дискреційних повноважень суду, і у кожній конкретній справі суд має ґрунтовно перевіряти, чи є обставини, на які посилається заявник, такими, що свідчать про наявність поважних причин для поновлення строку.

37. Крім цього частиною четвертою статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

38. Тобто метою встановлених ЦПК України процесуальних строків є дисциплінування учасників цивільного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених ЦПК України певних процесуальних дій.

39. Наведеними нормами чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема щодо дотримання строку апеляційного оскарження.

40. Крім цього, саме на заявника покладено обов`язок доведення наявності в нього об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення.

41. Так, адвокат Прилуцька Н. М., в касаційній скарзі як на одну із головних підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження посилається на те, що 25 червня 2024 року, через підсистему «Електронний суд», вона звернулася до Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області та Миколаївського апеляційного суду із заявами про надання їй доступу до матеріалів справи в електронному вигляді в підсистемі «Електронний суд», проте суд апеляційної інстанції такого доступу їй не надав, що унеможливило ознайомлення із усіма матеріалами справи.

42. Ознайомитися з усіма матеріалами справи їй вдалося лише 29 серпня 2024 року після подання 28 серпня 2024 року відповідної заяви до суду першої інстанції для ознайомлення з усіма матеріалами справи в паперовому вигляді, оскільки враховуючи її перебування у відпустці з 22 липня 2024 року по 14 серпня 2024 року та з 21 серпня 2024 року по 27 серпня 2024 року вона не могла приїхати в місто Вознесенськ Миколаївської області, беручи до уваги те, що її постійне місце роботи в місті Києві.

43. Водночас Верховний Суд критично оцінює вказані доводи, оскільки касаційна скарга не містить обґрунтувань того, чому адвокат Прилуцька Н. М. не отримавши від Миколаївського апеляційного суду доступу до електронних матеріалів справи № 761/19794/23, через підсистему «Електронний суд» після звернення із такою заявою 25 червня 2024 року не ознайомилася зі справою в паперовому вигляді в суді першої інстанції в періоди з 26 червня 2024 року по 22 липня 2024 року та з 15 серпня 2024 року по 21 серпня 2024 року (в період коли вона не перебувала у відпустці).

44. Крім цього безпідставними є і доводи касаційної скарги про доцільність подання ОСОБА_1 касаційної скарги на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 березня 2024 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 27 травня 2024 року у справі № 761/19794/23, що також, на думку Прилуцької Н. М. , є поважною причиною пропуску строку на апеляційне оскарження, враховуючи, що вказану касаційну скаргу від імені ОСОБА_1 було сформовано та надіслано до Верховного Суду саме Прилуцькою Н. М. , яка як адвокат, що представляє інтереси клієнта в судах, не може не розуміти характер справи № 761/19794/23 та особливості процесуального статусу ОСОБА_1 , яка не є учасником цієї справи та не могла не знати вимог ЦПК України, зокрема, щодо права та порядку звернення із касаційною скаргою до Верховного Суду.

45. За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку ро наявність підстав для відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 подану в її інтересах адвокатом Прилуцькою Н. М. на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 березня 2024 року, з підстав, передбачених пунктом 4 частини першої статті 358 ЦПК України, а доводи касаційної скарги зводяться до власного суб`єктивного тлумачення скаржником норм права та не свідчать про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

46. Додатково Верховний Суд зазначає, що Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 13 липня 2022 року у справі № 199/8324/19 визначаючи критерій подібності правовідносин вказала на те, що спільність, подібність або тотожність рис слід визначати відповідно до елементів правовідносин, якими є їх суб`єкти, об`єкти та юридичний зміст, тобто взаємні права й обов`язки цих суб`єктів. Тому для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вживається термін «подібні правовідносини», зокрема пункту 1 частини другої статті 389 (пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України; пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України) та пункту 5 частини першої статті 396 ЦПК України (пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України; пункту 5 частини першої статті 339 КАС України), таку подібність слід оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями.

47. Оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників є основним, а два інші - додатковими, на що вказує, зокрема, частина дев`ята статті 10 ЦПК України щодо можливості застосування аналогії закону, якщо правовідносини подібні саме за змістом.

48. Подібність спірних правовідносин, виявлену одночасно за трьома критеріями, можна кваліфікувати як тотожність цих відносин (однакового виду суб`єкти, однаковий вид об`єкта й однакові права та обов`язки щодо нього), що не вимагає процесуальний закон.

49. Якщо вважати подібними лише ті правовідносини, у яких тотожними (однаковими) є предмети та підстави позову, встановлені судами обставини, а також матеріально-правове регулювання, то такий підхід звузив би роль Верховного Суду як найвищого суду у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики (частина третя статті 125 Конституції України, частина перша статті 36 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів»).

50. У кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними, та порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій). Лише у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, установити суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів. Тому з метою застосування відповідних приписів процесуального закону не будь-які обставини справ є важливими для визначення подібності правовідносин.

51. Таким чином доводи касаційної скарги про неврахування судом апеляційної інстанції практики Верховного Суду щодо визначення дати вручення судового рішення викладеної у постановах Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 752/24301/19 (провадження № 61?5390 ск 22) та від 14 червня 2023 року у справі № 372/3897/21 (провадження № 61-78 св 23) Верховний Суд не бере до уваги, адже у вказаних постановах Верховним Судом розглядалося питання правомірності відмови у поновленні строку на апеляційне оскарження сторонам у справі, в той час як ОСОБА_1 не є стороною у справі № 761/19794/23, та відповідно суди першої та апеляційної інстанції не мали ні обов`язку, ні можливості направляти судові рішення у цій справі на її адресу.

52. Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

53. Таким чином, враховуючи, що доводи касаційної скарги є необґрунтованими, правильне застосування норм права судом апеляційної інстанцій є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, колегія суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до Державного підприємства «Сетам», приватного виконавця Шевченко Тетяни Сергіївни, ОСОБА_4 про визнання недійсними результатів електронних торгів, визнання недійсним свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів, скасування рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, за касаційною скаргою ОСОБА_1 , поданою її представником Прилуцькою Ніною Миколаївною , на ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 07 жовтня 2024 року.

2. Копію ухвали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді В. В. Пророк

І. В. Литвиненко

Є. В. Петров