Справа № 466/1664/19 Головуючий у 1 інстанції: Глинська Д.Б.
Провадження № 22-ц/811/1016/24 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Цяцяк Р.П.,

судді Ванівський О.М. та Шеремета Н.О.,

за участю секретаря Назар Х.Б.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 , на ухвалу Шевченківського районного суду міста Львова від 29 грудня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

07 березня 2019 року Шевченківським районним судом міста Львова було видано судовий наказ про стягнення солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на користь Львівського міського комунального підприємства (ЛМКП) «Львівтеплоенерго» 12 686 грн. 91 коп., з яких: 11 903 грн. 20 коп. заборгованість по оплаті за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, 582 грн. 49 коп. - інфляційні витрати та 201 грн. 22 коп. - 3% річних, а також 192 грн. 10 коп. судового збору (в подальшому «судовий наказ»; а.с. 14).

27 грудня 2023 року до Шевченківського районного суду міста Львова поступила заява представника боржниці ОСОБА_2 про скасування вищезгаданого судового наказу з клопотанням про поновлення згаданій заявниці строку для подання заяви про скасування судового наказу (а.с. 33-34).

29 грудня 2023 року ухвалою суду, що оскаржується, заявниці ОСОБА_2 було відмовлено у поновленні пропущеного строку для подання заяви про скасування вищезгаданого судового наказу від 07 березня 2019 року і згадану заяву повернуто заявниці без розгляду (а.с. 40-41).

Згадану ухвалу оскаржив представник заявниці ОСОБА_1 .

Апелянт просить оскаржувану ухвалу скасувати і направити справу для продовження її розгляду до суду першої інстанції, покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення норм процесуального права.

Вважає, що судом проігноровано доводи заяви стосовно того, що заявниця копії судового наказу не отримувала і взагалі про нього не знала, оскільки взагалі у квартирі АДРЕСА_1 вже давно не проживає і не є зареєстрованою (а.с. 45-49).

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 08 квітня 2024 року відкрито апеляційне провадження за вищезгаданою апеляційною скаргою (отримана сторонами 09.04.2024 року; а.с. 57-58), запропоновано учасникам справи протягом 15-ти днів подати до суду свій відзив на апеляційну скаргу та ухвалено розгляд справи у відповідності до частини 1 статті 369 ЦПК України проводити в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (а.с. 55-56).

ЛМКП «Львівтеплоенерго» надіслало до суду Відзив на апеляційну скаргу, у якому просить оскаржувану ухвалу залишити без змін, а апеляційну скаргу на неї без задоволення, покликаючись на те, що «заявник (апелянт) у своїй апеляційній скарзі вводить суд в оману, заявляючи про видачу цього судового наказу не була обізнана…», оскільки «таке твердження спростовується постановами у виконавчому провадженні № 65977416», які заявником долучені до цього Відзиву на апеляційну скаргу (а.с. 67-83).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що:

- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 і 81);

- суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13);

- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);

- належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (стаття 77).

Як вбачається з доводів, які в сукупності наведені у заяві представника боржниці ОСОБА_2 про скасування судового наказу від 07 березня 2019 року (в частині клопотання про поновлення заявниці строку для подання такої заяви), в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали та в апеляційній скарзі на цю ухвалу, доказуванню у даній справі належними та допустимими доказами підлягає те, що боржникові було відомо про оскаржуваний наказ, тобто: те, що судовий наказ було надіслано боржникові і останній його отримав (статті 169 та 272 ЦПК України), або те, що про судовий наказ боржникові стало відомо у інший спосіб (наприклад: те, що відбувалося стягнення по даному судовому наказу і про таке стягнення було відомо боржниці).

Матеріалами справи стверджується наступне.

07 березня 2019 року Шевченківським районним судом міста Львова було видано судовий наказ (а.с. 14). В той же час, у матеріалах справи відсутні докази про отримання цього наказу боржниками.

16 квітня 2019 року боржниця ОСОБА_2 була знятою з реєстрації у квартирі АДРЕСА_2 (а.с. 71).

До Заяви про скасування судового наказу від 07.03.2019 року долучено видані та складені виконавчим комітетом Бісковицької сільської ради довідку та акт обстеження матеріально-побутових умов за місцем проживання заявниці ОСОБА_2 , згідно яких остання 16 липня 2011 року уклала шлюб і з цього часу разом зі своїми дітьми (2012, 2014 та 2020 років народження) проживає у селі Воютичі Самбірського району Львівської області, де і є зареєстрованою (а.с. 37, 38).

З урахуванням вищенаведених доказів в їх сукупності доведеним є факт того, що після 16 квітня 2019 року боржниця ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_2 не є зареєстрованою та не проживає.

В заяві ЛМКП «Львівтеплоенерго» від 02.08.2021 року до суду стверджується, що оригінал вищезгаданого судового наказу від 07 березня 2019 року ЛМКП «Львівтеплоенерго» втратило (а.с. 17-18).

06 серпня 2021 року судом було постановлено ухвалу про видачу дубліката згаданого судового наказу (а.с. 29), однак копія цієї ухвали боржникам навіть не надсилалася.

Таким чином, у матеріалах справи будь-які докази вручення боржникам (в тому числі і апелянту ОСОБА_2 ) копії судового наказу від 07 березня 2019 року та/чи ухвали про видачу його дублікату від 06 серпня 2021 року відсутні.

В той же час, самим ЛМКП «Львівтеплоенерго» до Відзиву на апеляційну скаргу долучено ряд постанов приватного виконавця Пиць А.А., які датовані 06-09 липня 2021 року, за змістом яких станом на 06-09 липня 2021 року судовий наказ виданий Шевченківським районним судом міста Львова 07 березня 2019 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ЛМКП «Львівтеплоенерго» 12 686 грн. 91 коп. заборгованості знаходився на виконанні у згаданого приватного виконавця (а.с. 72-75).

За наведених обставин можна зробити висновок про те, що станом на 02.08.2021 року (дата заяви ЛМКП «Львівтеплоенерго» про видачу дублікату судового наказу; а.с. 17-18) судовий наказ насправді втрачено не було, оскільки такий станом на 02.08.2021 року знаходився на виконання у приватного виконавця Пиць А.А., однак Відзив ЛМКП «Львівтеплоенерго» на апеляційну скаргу не містить доводів, які б пояснювали ці суперечності, а саме: твердження про втрату судового наказу (у заяві до суду від 02.08.2021 року) з одночасною наявністю цього судового наказу на виконанні у приватного виконавця.

До Відзиву на апеляційну скаргу не долучено належних та допустимих доказів про те, що про вищезгадані постанови приватного виконавця Пиць А.А., які датовані 06-09 липня 2021 року, було відомо боржниці ОСОБА_2 , а саме: доказів про їх вручення згаданій боржниці або доказів про їх виконання стягнення з боржниці коштів.

Відтак, долучені до Відзиву на апеляційну скаргу копії постанов приватного виконавця не можуть бути визнані належними та допустимими доказами того, що боржниці було відомо про судовий наказ, який нею оспорюється.

З урахуванням всіх вищенаведених обставин в їх сукупності колегія суддів приходить до висновку про те, що оскаржуваною ухвалою заяву про скасування судового наказу повернуто заявниці ОСОБА_2 без розгляду передчасно, а тому ця ухвала підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.6, 379 п.п. 3, 4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 , задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 29 грудня 2023 року скасувати і направити справу до згаданого суду першої інстанції для продовження її розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 22 липня 2024 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.