Справа № 948/673/24
Номер провадження 2/948/385/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.10.2024 Машівський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Кравець С.В.,

за участю: секретаря Порохні І.І.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Машівка у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Машівської селищної ради Полтавського району Полтавської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю

відповідно до ч.1 ст. 268 ЦПК України в судовому засіданні 22.10.2024 року проголошено вступну та резолютивну частину Рішення

в с т а н о в и в :

1.Стислий виклад позиції позивача

У серпні 2024р. позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що починаючи з 17.05.1986р. і по даний час він зареєстрований та безперервно проживає в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , яка в 1992 році передана йому у власність правлінням Агрофірми «Кошманівка». Рішенням зборів уповноважених колгоспників колгоспу імені Шевченка, в подальшому реорганізованого в Агрофірму «Кошманівка», протокол №2 від 10.04.1987р., було ухвалено рішення правління колгоспу, протокол №9 «Про продаж житлових будинків членам колгоспу», а саме: з метою задоволення потреб членів колгоспу в житлових будинках та цілях покращення використання житлового фонду з 10.04.1987р. продати членам колгоспу житлові будинки незалежно від строку в них проживання.

На підставі вищезазначеного рішення зборів уповноважених колгоспників, 14.07.1992р. рішенням правління Агрофірми «Кошманівка» ухвалено продати позивачу житловий будинок (квартиру), в якому він проживав та який розташований в АДРЕСА_2 , по відпускній собівартості 11024 крб, взятої за мінусом зниження ціни на 30% згідно рішення загальних зборів колгоспників від 12.02.1991р., балансова вартість житлового будинку (квартири) станом на 01.01.1992р. становить 15 891 крб.

11.08.1992р. позивач в повному обсязі сплатив кошти до каси Агрофірми «Кошманівка» в сумі 11024 крб за житловий будинок (квартиру), і таким чином, вважав угоду купівлі-продажу квартири такою, що відбулась і він є її повноправним власником, до нотаріуса з метою отримання правовстановлюючих документів на квартиру особисто не звертався, оскільки вирішення питання нотаріального оформлення договору купівлі-продажу його квартири було покладено на завідуючого комунальним господарством агрофірми.

Згодом продавець квартири Агрофірма «Кошманівка» припинив свою діяльність як юридична особа, не виконавши свого обов`язку щодо нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу квартири, у зв`язку з чим позивач позбавлений можливості отримати документи, які б посвідчували його право власності на квартиру. Під час юридичного оформлення за собою права власності на квартиру, позивачем з`ясовано, що продавець квартири Агрофірма «Кошманівка» не зареєстрував за собою права власності на вказану квартиру, а тому не мав на неї правовстановлюючих документів та не мав права на її відчуження та укладання договорів купівлі-продажу. В подальшому Агрофірма «Кошманівка» в ланці процесу реорганізації була реорганізована в колективне сільськогосподарське підприємство Агрофірма «Кошманівка», яке 01.04.2015р. припинило свою діяльність, в зв`язку з чим позивач позбавлений можливості вирішити питання визнання за ним права власності на квартиру.

На даний час право власності на квартиру ні за ким не зареєстровано, продавець будинку та його правонаступники визнані банкрутом та припинили своє існування без визначення правонаступника, а тому позивач позбавлений можливості оформити право власності на квартиру, в якій проживає більше 30 років.

У зв`язку з наведеним, позивач просить визнати за ним право власності за набувальною давністю на квартиру загальною площею 56,5 кв.м. (житловою площею 37,0 кв.м.) АДРЕСА_3 , а також на літню кухню площею 24,5 кв.м., сарай площею 24,7 кв.м., та погріб площею 3.2 кв.м.

Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі

09.09.2024р. за ухвалою суду відкрито загальне позовне провадження (а.с.36).

На підстав ухвали від 27.09.2024р. підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду (а.с.49).

Позиції учасників судового провадження

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала з підстав викладених у позовній заяві та просила його задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, направив заяву про розгляд справи без його участі (а.с.42-43).

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин

Судом установлено, що ОСОБА_2 , 1965 р.н., користується квартирою АДРЕСА_3 , земельна ділянка площею 0,0300 га використовується для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, не приватизована та не передана в оренду, що підтверджується довідками Кошманівського старостинського округу Машівської селищної ради від 09.11.2023р. та 12.08.2024р. (а.с.9, 14).

Відповідно Витягу з реєстру територіальної громади за період з 17.05.1986р. по 12.08.2024р., за відомостями виконкому Машівської селищної ради ОСОБА_2 зареєстрований в АДРЕСА_1 з 17.05.1986р. по теперішній час (а.с.11-14).

З виписки з рішення зборів уповноважених колгоспників колгоспу імені Шевченка від 10.04.1987р. вбачається, що ухвалено затвердити рішення правління колгоспу «Про продаж житлових будинків членам колгоспу» (а.с.15).

Згідно рішення правління Агрофірми «Кошманівка» від 14.07.1992р., на підставі рішення зборів уповноважених колгоспників від 02.04.1987р., протокол №2, продати житловий будинок (квартиру) ОСОБА_2 , в якому він проживає, що розташований в АДРЕСА_2 по відпускній вартості 11024 крб, взятої за мінусом зниження ціни на 30% згідно рішення загальних зборів колгоспників від 12.02.1991р. (а.с.16).

З довідки № 293 від 11.08.1992р., виданої правлінням агрофірми «Кошманівка» Машівського району видно, що балансова вартість жилого будинку (квартири), в якому проживає ОСОБА_2 станом на 01.01.1992р. становить 15 891 крб. (а.с.17).

Як видно з довідки № 294 від 11.08.1992р. правлінням агрофірми «Кошманівка» Машівського району, ОСОБА_2 повністю вніс кошти в касу агрофірми в сумі 11024 за жилий будинок (квартиру), в якому він проживає в АДРЕСА_2 (а.с.18).

11.08.1992р. правлінням агрофірми «Кошманівка» Машівського району видане доручення завідуючому комунальним господарством ОСОБА_3 взяти участь у нотаріальному оформленні договору купівлі-продажу жилого будинку (квартири), який (яку) купує в агрофірмі ОСОБА_2 (а.с.19).

З повідомлення Приватного підприємства Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» № 12315 від 14.11.2023р. вбачається, що реєстрація права власності на квартиру АДРЕСА_4 не проводилась (а.с.20).

13.11.2023р. виготовлено технічний паспорт квартири АДРЕСА_3 , замовником якого є ОСОБА_2 (а.с.21-23).

10.11.2023р. створений Витяг з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва на квартиру АДРЕСА_3 (а.с.24-25).

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна № 392754179 від 28.08.2024р. у Реєстрі відомості щодо вищевказаного нерухомого майна відсутні (а.с.26).

За даними архівної довідки архівного відділу Полтавської районної військової адміністрації № 01-41/3 від 16.01.2024р. рішенням загальних зборів членів колгоспу ім. Шевченка с. Кошманівка Кошманівської сільської ради Машівського району Полтавської області, протокол №2 від 20.02.1992р., реорганізовано колгосп ім. Шевченка в КСП Агрофірма «Кошманівка», в подальшому рішенням загальних зборів членів колективного сільськогосподарського підприємства Агрофірма «Кошманівка», протокол №5 від 17.10.1995р., КСП Агрофірма «Кошманівка» реорганізовано в підсобне сільське господарство «Агрофірма «Кошманівка» дочірнього підприємства АТ «Укргазпром»-«Полтавагазпром» (а.с.27, 28-30).

Водночас, як видно з Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» № 25285818 від 26.05.2020р. діяльність КСП Агрофірма «Кошманівка» припинена 01.04.2015р. за судовим рішенням про визнання його банкрутом (а.с.28-30).

Згідно висновку про вартість майна, оціночна вартість квартири загальною площею 56,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 станом на 15.08.2024р. становить 142 400,00 грн (а.с.31).

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , сусіди позивача, показали, що принаймні з 1985-1986 року позивач проживав у вказаному будинку спочатку з батьками, а потім залишився проживати у ньому зі своєю сім`єю. В наступному, з дружиною розлучився та вона з дітьми переїхати проживати в інше місце, але він залишився і продовжує проживати в цьому будинку і нині, опікується ним.

Мотиви суду

У якості правової підстави для визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України позивач посилається на те, що він зареєстрований та фактично проживає у спірному житлі, утримує його та відкрито й добросовісно користується ним, придбав його у колгоспі, але договір не оформив.

Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Частиною 1 статті 344 ЦК України встановлено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Отже, добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.

Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю.

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

У постанові Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 924/925/17 вказано, що «власник майна (якщо такий є) упродовж тривалого часу не виявляє наміру визнати спірне майно своїм, тобто він погодився із його втратою, таке майно може бути визнано власністю фактичного добросовісного володільця. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або особа, яка вважає себе власником майна. При цьому така особа має не визнавати або оспорювати це право позивача, і між сторонами має існувати спір про право, який суд вирішує у порядку позовного провадження. Позов про право власності за давністю володіння не може пред`являти законний володілець, тобто особа, яка володіє майном з волі власника, крім випадків, визначених частиною 3 статті 344 ЦК. Отже, встановлення власника майна і його волі щодо передачі майна у володіння є обставинами, які мають юридичне значення для правильного вирішення спору у справі про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду».

Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 15 листопада 2022 року у справі № 293/1061/21 (провадження № 61-4347 св 22).

З матеріалів справи вбачається, що позивач завжди знав, що власником квартири в будинку в якому він проживає, спочатку був колгосп імені Шевченка, а потім агрофірма « ІНФОРМАЦІЯ_1 », який передав вказаний будинок йому у власність, він сплатив кошти за нього, але не оформив договір про перехід права власності.

За таких обставин, враховуючи, що позивач завжди знав хто є власником квартири в якій він проживає, він придбав це майно на підставі певного юридичного титулу у попереднього власника, але угоду з ним не укладав, а тому в даному випадку неможливе застосування набувальної давності, як способу набуття права власності на майно, а відтак суд дійшов висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити.

Мотив рішення щодо розподілу судових витрат

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки у задоволенні позову відмовлено, а позивач від його сплати звільнений, а тому судовий збір розподілу не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 141, 263-265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

у задоволенні позову ОСОБА_2 до Машівської селищної ради Полтавського району Полтавської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а у разі його оскарження після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_2 , зареєстрований в АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Машівська селищна рада Полтавського району Полтавської області, місцезнаходження: селище Машівка, вул. Незалежності, 113, Полтавського району Полтавської області, .

Повний текст Рішення складено 23.10.2024 року.

Суддя С.В.Кравець