ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4800/24 Справа № 372/3591/22 Суддя у 1-й інстанції - Фалін І. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.,

суддів Зубакової В.П., Тимченко О.О.

секретар судового засідання Бортник В.А.

сторони справи

позивач: ОСОБА_1

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_4 , від імені та в інтересах якого діє представник адвокат Пісецька Ірина Миколаївна на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 07 лютого 2024 року, ухваленого суддею Фаліним І.Ю., в режимі відеоконференції, повний текст судового рішення складено 19 лютого 2024 року,

УСТАНОВИВ

До Слов`янського міськрайонного суду Донецької області на підставі ухвали судді Обухівського районного суду Київської області від 01.12.2022 надійшла за підсудністю позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Краматорського районного нотаріального округу Донецької області Орлова Л.О. про визнання права власності.

Позов обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з яким вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з 15 серпня 1987 року та проживала однією сім`єю.

23 лютого 2016 року їх шлюб було розірвано, однак вони не припинили шлюбних відносин і продовжували проживати однією сім`єю в будинку АДРЕСА_1 . З чоловіком вони були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, спільний бюджет, взаємні витрати та придбання, вели спільне господарство, тобто в розумінні ч.2 ст.3 Сімейного кодексу України складали сім`ю по день його смерті.

Позивач як дружина померлого, отримала свідцтво про смерть ОСОБА_5 , займалася організацією його поховання, оплачувала всі витрати, організовувала та оплачувала його поминки на 40 днів та на 1 рік після його смерті. Замовляла, сплачувала і встановлювала пам`ятник.

Після смерті ОСОБА_5 залишилась спадщина, в склад якої входить квартира АДРЕСА_2 та складається з трьох кімнат, житловою площею 43,7 кв.м., загальною площею 61,52 кв.м.

Договір купівлі-продажу цієї квартири укладений 14.07.2008 на ім`я померлого ОСОБА_5 , та посвідчений приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Донецької області Бігун В.В. та зареєстрований в реєстрі за №3112.

Спірна квартира була придбана під час спільного проживання позивача зі своїм померлим чоловіком ОСОБА_5 однією сім`єю. Кошти на придбання квартири були також накопчені під час їх спільного проживання однією сім`єю та відповідно до ст.74 СК України є позивача та її померлого чоловіка ОСОБА_5 спільною сумісною власністю.

Відповідно до ст.70 СК України частка позивача в зазначеній квартирі складає частину.

У зв`язку з чим, просила суд визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на частину квартири АДРЕСА_2 , яка придбана згідно договору купівлі-продажу від 14.07.2008 на ім`я ОСОБА_5 .

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 07 лютого 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа приватний нотаріус Краматорського районного нотаріального округу Донецької області Орлова Любов Олексіївна про визнання права власності задоволені.

Визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на частину квартири АДРЕСА_2 , яка придбана згідно договору купівлі-продажу від 14.07.2008 на ім`я ОСОБА_5 .

Відповідач ОСОБА_2 , будучи незгодним з ухваленим судовим рішенням через свого представника адвоката Пісецьку І.М. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, просить скасувати оскаржуване судове рішення та закрити провадження у справі.

При цьому, представник відповідача ОСОБА_6 зазначає, що спадкоємці першої черги, відповідачі по справі не заперечували, що померлий ОСОБА_5 з позивачем проживали однією сім`єю, не претендували на частку позивача, що належить їй на праві спільної сумісної власності зі спадкодавцем. Вказує, що позивач, маючи правомочності володіння та користування усім спільним майном, будучи обізнаною про те, що нотаріальні дії зупиняються до вирішення прави судом, з метою недопущення спадкоємців першої черги до реалізації успадкування ними майна та бажанням одноособово користуватися відповідним майном, створювала перешкоди (подавала позовви до суду) на протязі 2017-2023 років.

Представник скаржника зазначає, що у позовній заяві позивача відсутні докази про відмову нотаріуса в оформленні права на спадщину. Вказує, що представник скаржника в своєму запереченні на відзив позивача від 04.07.2022, відповіді на відзив від 09.03.2023 та у запереченні на відзив від 04.07.2022 посилався на ч.1 ст.1226 ЦК України, ст.ст.34, 71 Закону України «Про нотаріат» (в редакції на час відкриття спадщини) та вказував, що свідоцтво може бути видано на половину спільного майна за загальним правилом, в нотаріальному порядку. Зазначає, що нотаріус свідоцтво про право власності не могла видати позивачу, оскільки остання з листопада 2017 по квітень 2023, а з урахуванням наявної справи №372/3591, по сьогоднішній день, нотаріус постійно отримувала повідомлення про наявність судових справ. Відповідні перешкоди в отриманні позивачем свідоцтва про право власності на ч. спірної квартири позивач створювала, ініціюючи судові справи до відповідних відповідачів протягом 6 років.

Адвокат Пісецька І.М. погоджується з думкою відповідача ОСОБА_2 , що відсутній спір з приводу права власності на частку в спільному майні подружжя, а штучно створені позивачем підстави для унеможливлення відповідачам скористуватися своїми правами спадкоємців першої черги.

Представник скаржника звертає увагу на те, що з першого судового засідання по останнє включно, скаржник вказував, що позивач зловживає правом задля власної вигоди, остання користується, володіє усім майном спадкодавця протягом 6 років. Вказує, що позивач не хоче належним чином оформити своє право на ч. власності на усе майне, ухиляється від надання спадкоємцям першої черги відомостей про кількість цього спільного майна, позивач хоче і надалі володіти, користуватися усім майном. Зазначає, що відповідачі 2 та 3 займалися разом бізнесом з померлим спадкодавцем, ОСОБА_2 періодично допомогав у бізнесі, коли просили про таку допомогу. Окрім того, представник скаржника наголошує на тому, що позивач вводить суд в оману щодо відповідача 1, яка є психічнохворою особою, що підтверджено рядом справ, які розглядалися у Слов`янському міськрайонному суді Донецької області, в ході яких неодноразово вказувалось про психічно-хворобливий стан відповідача 1.

Представник відповідача 3 вказує на те, що у судовому засіданні 07.02.2024 у представника скаржника постійно відключався конференцзв`язок, судове засідання відбулося без участіі представника відповідача 3, тому сторона скаржника не могла надати суду докази про те, що позивач вводить суд в оману, а саме: копію заяви ОСОБА_2 від 03.10.2018 по справі №243/6577/18 про визнання фізичної особи недієздатною та встановлення опіки; ухвалу Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 03.10.2018 про залишення заяви без розгляду; ухвалу Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 06.06.2018 (кримінальна справа №243/5014/18), де у висновку експертизи №563 від 25.05.2018 встановлено, що ОСОБА 7 (це відповідач 1) страждає хронічним душевним захворюванням органічний розлад особистості з емоціонально-вольовими порушеннями, з інтелктуально-мнестичним зниженням досягає ступеня легкої розумової відсталості. За психічним станом не може усвідомлювати та керувати своїми діями, а також за своїм психічним станом ОСОБА 7 не може приймати участь у слідчих діях та приймати участь у судових засіданнях.

Представник відповідача 3 вважає, що позивач зловживала своїм правом на судовий захист, тому суд у відповідності до положень п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України повинен був закрити провадження у справі через відсутність предмету спору.

У відзиві на апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Пісецької І.М., представник позивача ОСОБА_1 адвокат Поляцько О.Ю., посилається на відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

23 липня 2024 року через підсистему «Електронний суд» від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Пісецької І.М. надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відео конференції з використанням власних технічних засобів, проте у призначений час представник відповідача на відеоконференцзвёязок не вийшла.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думку представника позивача ОСОБА_7 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги представника відповідача з ОСОБА_6 з викладених у відзиві підстав, просила рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідно до свідоцтва про одруження серія НОМЕР_2 позивач ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з 15 серпня 1987 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з померлим ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Як встановлено в судовому засіданні та не оспорювалось учасниками справи, відповідач ОСОБА_2 , відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є дітьми ОСОБА_5 , копій свідоцтва про народження яких, останніми суду надано не було.

За період шлюбу позивача ОСОБА_1 з ОСОБА_5 вони придбали майно, одним з об`єктів яких є квартира АДРЕСА_2 , право власності на яку належить померлому ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 14.07.2008, посвідченого приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Донецької області Бігун В.В.та зареєстрованого в реєстрі за № 3112.

23 лютого 2016 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 було розірвано.

22 травня 2017 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 помер в смт Билбасівка Слов`янського району Донецької області, в Україні у віці 62 років, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_3 .

Після смерті ОСОБА_5 залишилась спадщина, в склад якої входить квартира АДРЕСА_2 .

Як встановлено судом та не оспорювалося сторонами, що після смерті ОСОБА_5 30.10.2017 була заведена спадкова справа номер у спадковому реєстрі 61464843, номер у нотаріуса 194/2017 приватним нотаріусом Краматорського районного нотаріального округу Донецької області Орловою Л.О., що підтверджується відповідним Витягом про реєстрацію в Спакдовому реєстрі №49654702 від 30.10.2017, долученого стороною відповідача ОСОБА_2 до відзиву на позовну заяву.

Відповідачі є особами, що прийняли спадщину після смерті свого батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому є спадкоємцями першої черги, позивач є спадкоємцем четвертої черги, що не заперечується сторонами.

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 16 листопада 2017 року було встановлено факт проживання ОСОБА_1 однією сім`єю з ОСОБА_5 з 15 серпня 1987 року, в тому числі з 23 лютого 2016 року по день його смерті, а саме ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно листа приватного нотаріуса Орлової Л.О. №01-16 від 16.10.2023 суду повідомлено, що в зв`язку з припиненням нотаріусом нотаріальної діяльності по Краматорському районному окрузі Донецької області з 24.06.2022 та реєстрацією нотаріальної діяльності по Київському міському нотаріальному окрузі з 08.07.2022, нотаріусом спадкова справа після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 була передана за заявою спадкоємців до Першої краматорської державної нотаріальної контори.

Згідно повідомлення державного нотаріуса Першої краматорської державної нотаріальної контори Уварової Г.І. від 02.11.2023 №902/02-14 наданого на запит адвоката Поляцько О.Ю. повідомлено, що немає можливості видати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 свідоцтво про право власності на частину квартири АДРЕСА_2 , після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її колишнього чоловіка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шлюб з яким було розірвано 23.02.2016, у зв`язку з тим, що згідно статті 71 Закону України «Про нотаріат» та п.241 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» для видачі вказаного свідоцтва потрібні письмові заяви спадкоємців, які прийняли спадщину. У спадковій справі №590/2023 рік до майна ОСОБА_5 міститься ряд копій судових позовів та судових рішень стосовно поділу майна між спадкоємцями померлого ОСОБА_5 . Заяв від спадкоємців про згоду на видачу свідоцтва про право власності на ім`я ОСОБА_1 до нотаріальної контори не надходило.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , на підставі досліджених доказів, наданих сторонами по справі, виходив з їх обґрунтованості та доведеності належними та допустимими доказими.

При цьому, суд першої інстанції зазначив, що саме на відповідача ОСОБА_2 , який ставить під сумнів презумпцію спільності майна подружжя, покладено обов`язок доведення того, що квартира АДРЕСА_2 є особистою приватною власністю ОСОБА_2 , натомість останнім не надано жодного доказу на

підтвердження своїх доводів, тому суд дійшов висновку, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя Ткачових, яка придбана ними в шлюбі, а отже 1/2 частина квартири належить позивачці ОСОБА_1 як дружині померлого ОСОБА_5 .

Колегія суддів повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції та не може погодитись з доводами сторони відповідача ОСОБА_2 , викладеними в апеляційній скарзі, оскільки вони були предметом розгляду судом першої інстанції, що відображено у оскаржуваному судовому рішенні.

Відповідно до ст.60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч.1 ст. 69 СК України).

Згідно ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Так, судом встановлено, що спірна квартира АДРЕСА_2 є спільною сумісною власністю позивача ОСОБА_1 та її померлого чоловіка ОСОБА_5 , оскільки вона була придбана 14.07.2008 під час перебування позивача та ОСОБА_5 у шлюбі та право власності зареєстровано на ОСОБА_5 .

Правоздатність чоловіка позивачки - ОСОБА_5 припинилася у зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Отже, оскільки спірна квартира є спільною сумісною власністю позивача ОСОБА_1 та її померлого чоловіка ОСОБА_5 , тому позивач має право на частину зазначеної квартири, інша частина спірної квартири, що належала померлому чоловіку позивача входить до складу спадщини після його смерті.

Відповідно до ч.1 ст.1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної

власності спадкується на загальних підставах.

Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними (частина перша

статті 1267 ЦК України).

Судом встановлено, що спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_5 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 є його діти, відповідачі по справі.

Відповідно до ч.1 ст.71 Закону України «Про нотаріат» №3425-XII (в редакції на час відкриття спадщини) у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності

на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви

другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які

прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна.

Відповідно до 4.13 Гл.10 наказу Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5 «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України»

видача свідоцтва про право на спадщину може бути відкладена: за обґрунтованою

письмовою заявою заінтересованої особи, яка звернулась до суду, та на підставі

отриманого від суду повідомлення про надходження позовної заяви заінтересованої

особи, яка оспорює право або факт, про посвідчення якого просить інша

заінтересована особа, вчинення нотаріальної дії зупиняється до вирішення справи

судом.

Також суд встановив, що нотаріус не видав позивачу свідоцтво про право власності на частину спірної квартири, оскільки у спадковій справі №590/2023 рік щодо майна ОСОБА_5 міститься ряд копій судових позовів та судових рішень стосовно поділу майна між спадкоємцями померлого ОСОБА_5 , а також відсутні письмові заяви спадкоємців, які прийняли спадщину про їх згоду на видачу свідоцтва про право власності на ім`я ОСОБА_1 , що зокрема підтверджено повідомленням від 02 листопада 2023 р. за №902/02-14 державного нотаріуса Першої краматорської державної нотаріальної контори Уварової Галини, наданим на запит адвоката Поляцько Олени (а.с.178, т.1).

Позивач в обгрунтування своїх позовних вимог зазначала, що спірна квартира була придбана під час спільного її проживання зі своїм померлим чоловіком ОСОБА_5 однією сім`єю, що кошти на придбання квартири були також накопчені під час їх спільного проживання однією сім`єю.

На підтвердження зазначених обставин, позивачем суду були надані наступні докази: свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця видане на ім`я ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , дата проведення державної реєстрації 31.08.1999; довідка Головного управління ДФС у Донецькій області, яка видана ОСОБА_1 , якою встановлено, що позивач, як фізична особа-підприємець, згідно наданої звітності отримала такі доходи: в 2007 році 439617,00 грн., в 2008 році 278560,00 грн., в 2009 році 208760,00 грн., в 2010 році 266290,00 грн., в 2011 році 155285,00 грн., в 2012 році 229375,00 грн., в 2013 році 179695,00 грн., в 2014 році 243060,00 грн., в 2015 році 448850,00 грн., в 2016 році 741205,00 грн., в 2017 році 718430,00 грн.; квітанції про сплату комунальних платежів по квартирі АДРЕСА_2 .

Верховний Суд в постанові від 07 вересня 2022 року у справі №674/1336/17

(провадження №61-4538св22) зазначив, що з урахуванням того, що на майно, яке

придбано за час шлюбу розповсюджується презумпція спільності права власності

подружжя на майно, то тягар доказування обставин, необхідних для

спростування презумпції, покладається на ту особу, яка її спростовує.

У відзиві на позов, представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Пісецька І.М. просила відмовии у задоволенні позову, посилаючись на те, що сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя, тоді як у позовній заяві відсутні докази про її участь особистими коштами або працею в набутті нерухомості.

Таким чином, доводи сторони відповідача ОСОБА_2 про відсутність спору та наявність підстав для закриття провадження по справі, колегія суддів вважає необґрунтованими, такими, що спростовуються наявними у справі доказами, наведеними у судову рішенні.

Відсутність у спадковій справі письмової заяви спадкоємців, які прийняли спадщину про їх згоду на видачу свідоцтва про право власності на ім`я ОСОБА_1 , порушують право позивача, як на отримання свідоцтва про право власності на частину спірної квартири, так і на отримання свідоцтва про

право на спадщину, до закінчення розгляду справи в суді.

Як правильно зазначив суд в оскаржуваному судовому рішенніі, спір у даній справі виник не зі спадкових відносин, на що посилається представник відповідача ОСОБА_2 у відзиві на позовну заяву, а з приводу права власності на

частку в спільному майні подружжя.

Верховний Суд в постанові від 07 вересня 2022 року у справі №674/1336/17

(провадження №61-4538св22) зазначив, що з урахуванням того, що на майно, яке

придбано за час шлюбу розповсюджується презумпція спільності права власності

подружжя на майно, то тягар доказування обставин, необхідних для

спростування презумпції, покладається на ту особу, яка її спростовує.

Отже, колегія суддів повністю погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_2 , який ставить під сумнів презумпцію спільності майна подружжя, та вважає, що спірна квартира є особистою приватною власністю ОСОБА_2 , суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердженняя цих обставин, тоді, як позивачем належними та допустимими доказами доведено придбання квартири в період шлюбу та за спільні кошти подружжя, а відтак позивач має право на 1/2 частину спірної квартири, як дружина померлого ОСОБА_5 .

Доводи сторони відповідача про те, що відповідач 1 ОСОБА_2 є психічно хворою людиною, що не було вято судом до уваги під час вирішення спору по суті, колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на таке.

З рішення суду видно, що справа розглянута за відсутності відповідача ОСОБА_2 , при цьому, у рішенні суд зазначив, що права відповідача ОСОБА_2 при розгляді справи за її відсутності порушені не будуть.

Відповідач ОСОБА_2 в обгрунтування своїх доводів щодо недієздатності відповідача ОСОБА_2 та наявності в неї психічного захворювання, будь-яких відповідних доказів цього суду не надав, тоді, як позивачем ОСОБА_1 суду надано довідку КЗОЗ «Обласна клінічна психіатрична лікарня м.Слов`янськ» №1446 від 21.09.2023, якою встановлено, що в амбулаторній картці №523/2006 відсутня будь-яка інформація про те, що ОСОБА_2 позбавлена дієздатності. Сама ОСОБА_2 не зверталась до ДВ ОКПЛ з метою встановлення над собою опіки.

Відповідно до норм ч.1 ст.39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

ОСОБА_2 на підтвердження доводів про психічну хворобу відповідача ОСОБА_2 до апеляційної скарги додано: заяву від 03.10.2018 адресовану Слов`янському міськрайонному суду у справі №243/6577/18, де зазначено, що ОСОБА_2 має намір подати документи органу опіки та піклування для визнання сестри ОСОБА_2 недієздатною (а.с.109, т.2); ухвалу Слов`янського міськрайонного суду від 03.10.2018, у справі №243/6577/18, якою заява ОСОБА_2 про визнання фізичної особи недієздатною та встановлення опіки залишена без розгляу (а.с.110, т.2); ухвалу Слов`янського міськрайонного суду від 06 червня 2018 року у спаві №243/5014/18 про застосування примусових заходив медичного характеру відносно ОСОБА_2 у кримінальному провадженні за ч.3 ст.185 КК України (а.с.111-113, т.2).

Відповідно до положень ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ч.3 ст.367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів звертає увагу на те, що справа перебувала в провадженні суду першої інстанції з листопада 2022 року, рішення по суті спору ухвалено у лютому 2024 року, стороною відповідача надані документи датовані 2018 роком, тобто у ОСОБА_2 була наявна можливість надати перелічені вище документи суду першої інстанції, проте, цього зроблено не було, тому, оскільки ці докази не досліджувались судом першої інстанції, колегія суддів їх не приймає.

Окремо слід зазначити, що відповідачем не обґрунтовано, яким саме чином визнання за позивачем права власності на ч. спільного майна подружжя (спірної квартири) порушує права відповідача ОСОБА_2 , яка є спадкоємицею першої черги, разом з іншими дітьми померлого спадкодавця ОСОБА_5 , відповідачами по справі та успадкувала свою відповідну частку належного їй спадкового майна після смерті батька.

Перевіривши справу, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормою матеріального права, яка підлягає застосуванню, повно, всебічно та обґрунтовано встановив обставини справи, надав належну оцінку наявним у справі доказам, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення про задоволення позову, яке відповідає вимогам ст.ст.263, 264 ЦПК України.

Оскільки рішення суду залишено без змін, відсутні підстави для перерозподілу судових витрат.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_4 , від імені та в інтересах якого діє представник адвокат Пісецька Ірина Миколаївна залишити без задоволення.

Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 07 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 29 липня 2024 року

Головуючий:

Судді: