Номер провадження: 22-ц/813/5082/24
Головуючий у першій інстанції Бобровська І. В.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.07.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Драгомерецького М.М.,

Громіка Р.Д.,

розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» - Ніколаєнко Олени Миколаївни на рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 03 листопада 2023 року, ухваленого під головуванням судді Бобровської І.В., у цивільній справі за позовом Акціонерного Товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

08.08.2022 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 1 583,55 доларів США, що за курсом НБУ станом на 22.06.2022 року становить 46 326,60 грн. 3% річних від простроченої суми.

Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що 20.08.2007 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № ODU0AE00000076, згідно якого відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 22 967,61 доларів США у строк до 20.08.2012 року.

Внаслідок невиконання умов кредитного договору у відповідача у період з 01.04.2019 року по 22.06.2022 року виникла заборгованість у розмірі 1 583,55 доларів США, що за курсом НБУ станом на 22.06.2022 року становить 46 326,60 грн. 3% річних від простроченої суми, на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Заочним рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 30.01.2023 року позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» були задоволені (т.1, а.с.46-49).

Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 12.06.2023 року заочне рішення суду від 30.01.2023 року було скасовано, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (т.1, а.с.92-94).

Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 03.11.2023 року у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» було відмовлено (т.1, а.с.181-187).

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» ставить питання про скасування рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 03.11.2023 року, ухвалення нового судового рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (т.1, а.с.189-193).

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Ричков М.Ю. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення залишити без змін, посилаючись на обґрунтованість оскаржуваного рішення (т.2, а.с.11-14).

У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється 23.07.2024 року в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, у зв`язку з чим судове засідання не проводиться.

Згідно приписів ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч.ч. 4, 6 ст. 19, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 274 ЦПК України).

Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

У зв`язку з перебуванням суддів Драгомерецького М.М., Дришлюка А.І. у відпустці, а також у зв`язку з заміною судді Дришлюка А.І. на суддю ОСОБА_2 , датою цього судового рішення є 23.07.2024 року.

При цьому, колегія суддів зазначає, що провадження по даній справі було відкрито ухвалою Одеського апеляційного суду від 02.05.2024 року (т.2, а.с.1), згідно якої розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, та без повідомлення учасників справи, копію ухвали останні отримали належним чином, що передбачено ст. 130 ЦПК України. Колегія суддів також зазначає, що учасники справи належним чином повідомлені про відкриття апеляційного провадження та про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, та без повідомлення учасників справи (т.2, а.с.2-5).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27.09.2012 року звернуто стягнення на предмет застави, який знаходиться у володінні позивача з 2012 року, а також із того, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 14.03.2019 року відмовлено у стягненні заборгованості за вказаним кредитним договором, правовідносини між сторонами трансформувалися, відсутні підстави для стягнення з відповідача заборгованості з підстав ч. 2 ст. 625 ЦК України (т.1, а.с.181-187).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступні обставини.

За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до положень ст.ст. 610, 611, 625 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Боржник не звільняється від відповідальності у разі неможливості виконання ним грошових зобов`язань.

З матеріалів справи вбачається, що 20.08.2007 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір № ODU0AE00000076. Згідно договору відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 22 967,61 доларів США у строк до 20.08.2012 року (т.1, а.с.7-9).

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27.09.2012 року у цивільній справі №2/0417/6761/2012 було задоволено позов ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави - автомобіль Mersedes-Benz, марки «Vito», рік випуску 2000, тип ТЗ, легковий пасажирський, д.н.з. НОМЕР_1 , в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором ODU0AE00000076 від 20.08.2007 року у розмірі 32 7643,70 грн. Тобто, суд встановив, що відповідач добровільно віддав автомобіль, який був предметом застави, ключі та документи на нього позивачу, про що свідчить акт прийому-передачі від 14.01.2011 року (т.2, а.с.18-19).

Крім того, рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 14.03.2019 року у цивільній справі №522/22145/15-ц було відмовлено у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором №ODU0AE00000076 від 20.08.2007 року.

З мотивувальної частини рішення вбачається, що 20.08.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір ODU0AE00000076, згідно якого ОСОБА_1 отримав кредитні кошти у розмірі 22 967,62 доларів США. У забезпечення виконання зобов`язань між позивачем та ОСОБА_3 було укладено договір поруки №ODU0AE00000076/P від 20.08.2007 року. Однак, в порушення умов договору свої зобов`язання вони належним чином не виконали, у зв`язку з чим у позичальника станом на 03.08.2015 року виникла заборгованість у розмірі 91 859,10 доларів США.

Разом з тим, судом було встановлено, що строк дії кредитного договору сплинув 20.08.2012 року. Крім того, дане рішення мотивовано тим, що позивач з вимогами про стягнення 3% річних від простроченої суми, на підставі положень ст. 625 ЦК України, не заявляв. Також зазначеним рішенням встановлено, що відповідач добровільно віддав позивачу автомобіль, ключі і документи від автомобілю, який був предметом застави (т.1, а.с.88-90).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, враховуючи викладене, позивач ще в 2012 році фактично прийняв предмет застави в рахунок погашення заборгованості відповідача, і саме від волі позивача залежала реалізація предмета застави та внесення виручених коштів на покриття заборгованості відповідача за кредитним договором № ODU0AE00000076 від 20.08.2007 року.

Крім того, рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27.09.2012 року у цивільній справі №2/0417/6761/2012 встановлено, що позивач отримав право на укладання від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, із зняттям автомобілю з обліку у відповідних органах, а також повноваження, необхідні для здійснення відчуження предмету застави автомобілю Mersedes-Benz, марки «Vito», рік випуску 2000, тип ТЗ, легковий пасажирський, д.н.з. НОМЕР_1 . Разом з тим, позивач, взявши на себе обов`язок по реалізації предмету застави, відповідних дій не вчинив.

З підстав викладеного, посилання заявника апеляційної скарги на те, що рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27.09.2012 року у цивільній справі №2/0417/6761/2012 станом на даний час боржником не виконано, не заслуговують на увагу.

Таким чином, враховуючи викладені обставини, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що позивач, який не був позбавлений права на реалізацію предмета застави на підставі судового рішення, яке набрало чинності, відповідних дій не вчинив, а також враховуючи, що правовідносини між сторонами у даній справі трансформувалися, прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у позові щодо стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором з підстав ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, заперечень проти оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Оскільки зазначена справа згідно п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України є малозначною, то дана постанова в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» - Ніколаєнко Олени Миколаївни залишити без задоволення.

Рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 03 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

М.М.Драгомерецький

Р.Д. Громік