Справа № 175/6819/24
Провадження № 2/175/1140/24
РІШЕННЯ

Іменем України

19 червня 2024 року смт. Слобожанське

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Бойка О.М.

при секретареві судового засідання Радонському М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Слобожанське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про розірвання шлюбу між подружжям та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про встановлення факту,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про розірвання шлюбу між подружжям та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про встановлення факту.

Згідно автоматизованого розподілу справ між суддями, матеріали позовної заяви розподілено до провадження судді Бойко О.М.

В позовних вимогах первісний позивач просить розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 25 лютого 2011 року у Виконавчому комітеті Чумаківської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, актовий запис №2, свідоцтво Серія НОМЕР_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що спільне життя із відповідачем не склалося, оскільки між ними постійно виникали побутові конфлікти, що призвели до втрати між подружжям почуття любові та поваги.

Від шлюбу сторони мають дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Разом з тим, позивач зазначила, що з відповідачем спільне життя є фактично припиненим та збереження шлюбу неможливе. Просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем.

У зустрічній позовній заяві ОСОБА_2 просить суд встановити факт, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 самостійно виховує та утримує малолітню дитину сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Первісний позов визнає.

Свій позов обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 зв?язок з дитиною не підтримує ухиляється від свого обов?язку щодо утримування дитини та не приймає участі в її вихованні, з моменту фактичного припинення відносин на початку 2020 року.

ОСОБА_1 самоусунулась від виховання сина, постійно піддавала його психологічному тиску яке проявлялось образами, розмовами на підвищених тонах, тай остання займалась виключно собою та побудуванням власного майбутнього, а син в цьому їй заважав, про що не приховує сама відповідачка.

Нехтування батьківськими обов?язками з боку матері, принижує гідність дитини, а наявність людини, яка юридично має права мати, але фактично залишається чужою людиною, може в подальшому привести до негативних наслідків у житті дитини як з моральної, так і з правової точки зору.

На підтвердження обставин проживання та виховання дитини з батьком і перебування сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на утриманні позивача підтверджуються самим відповідачем та відповідними довідками згідно яких, позивач приймає активну участь у вихованні свого сина, дитина завжди охайна та доглянута, батько особисто займається фізичним розвитком дитини та забезпечує її спортивним інвентар, самостійно привозить сина на тренування та забирає його, постійно турбується про стан його здоров?я, регулярно приводить його на медичний огляд та обстеження, все це відбувається без участі матері.

Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним ОСОБА_1 надала до суду відзив на зустрічну позовну заяву в якій позовні вимоги зустрічного позову визнала у повному обсязі.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву, в якій просила суд розглянути позовну заяву у її відсутність.

Відповідач в судове засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд справи у його відсутність. Зустрічний позов підтримав.

Відповідно до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень Цивільного процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд встановив наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення.

Факт перебування сторін у шлюбних правовідносинах підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , актовий запис про шлюб №2 від 25 лютого 2011 року, зареєстрований у Виконавчому комітеті Чумаківської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області.

Від шлюбу сторони мають дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 Сімейного кодексу України).

Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу.

Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про задоволення первісного позову.

Щодо зустрічного позову слід вказати наступне.

ОСОБА_1 зв?язок з дитиною не підтримує ухиляється від свого обов?язку щодо утримування дитини та не приймає участі в її вихованні, з моменту фактичного припинення відносин на початку 2020 року.

ОСОБА_1 самоусунулась від виховання сина, постійно піддавала його психологічному тиску яке проявлялось образами, розмовами на підвищених тонах, тай остання займалась виключно собою та побудуванням власного майбутнього, а син в цьому їй заважав, про що не приховує сама відповідачка.

Нехтування батьківськими обов?язками з боку матері, принижує гідність дитини, а наявність людини, яка юридично має права мати, але фактично залишається чужою людиною, може в подальшому привести до негативних наслідків у житті дитини як з моральної, так і з правової точки зору.

На підтвердження обставин проживання та виховання дитини з батьком і перебування сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на утриманні позивача підтверджуються самим відповідачем та відповідними довідками згідно яких, позивач приймає активну участь у вихованні свого сина, дитина завжди охайна та доглянута, батько особисто займається фізичним розвитком дитини та забезпечує її спортивним інвентар, самостійно привозить сина на тренування та забирає його, постійно турбується про стан його здоров?я, регулярно приводить його на медичний огляд та обстеження, все це відбувається без участі матері.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім?я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев?ятою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім?ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Відповідно до положень статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У суду не має підстав сумніватись в достовірності письмових доказів, а тому суд вважає що заявником доведений факт самостійного виховання та самостійного утримання дитини: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Підсумовуючи, суд приходить до переконання, що вимоги ОСОБА_2 за зустрічним позовом, є підставними в повній мірі та такими, що підтверджуються належними доказами і відповідають інтересам дитини, а тому підлягають до задоволення.

Факт, який просить встановити позивач, є юридичним, оскільки від його встановлення залежить виникнення особистих прав заявника як батька малолітньої дитини, і таке потрібне з метою захисту прав та інтересів дитини заявника.

Іншого позасудового порядку встановлення даного факту, передбаченого законом, немає.

Встановлення даного факту не суперечить закону і жодним чином не порушує прав і законних інтересів інших осіб. Відомості, які б спростовували даний висновок суду - відсутні.

При цьому, суд вважає за доцільне роз`яснити заявнику, що відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За правилами ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи обставини справи та задоволення первісного та зустрічного позовів, суд вважає, що судові витрати слід залишити за рахунок сторін.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 142, 259, 260, 265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про розірвання шлюбу між подружжям - задовольнити.

Шлюб, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 25 лютого 2011 року у Виконавчому комітеті Чумаківської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, актовий запис №2, вважати розірваним.

Після розірвання шлюбу прізвище сторін залишити без змін.

Позовні вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про встановлення юридичного факту - задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , самостійно виховує та утримує дитину, а саме свого неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 із яким вони проживають за адресою: АДРЕСА_1 .

Судові витрати залишити за сторонами.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського Апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Бойко