Справа № 161/5020/24
Провадження № 2-с/161/141/24
У Х В А Л А

18 листопада 2024 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Кихтюка Р.М.,

секретаря Дмитроци Б.М.,

з участю заявника ОСОБА_1 ,

представника стягувача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Луцька цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про скасування судового наказу від 24 квітня 2024 року у справі за заявою Луцької кооперативної житлово-експлуатаційної контори №8 про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за оплату послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та поворот його виконання, -

В С Т А Н О В И В :

08.10.2024 року боржник ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про скасування вищевказаного судового наказу, на обґрунтування якої зазначила, що даний виконавчий документ після його постановлення судом, був пред`явлений стягувачем до примусового виконання. Як наслідок, відділом ДВС м. Луцька ЗМУ МЮ відкрито щодо неї виконавче провадження, накладено арешт на її картковий рахунок, а також визначено розмір виконавчого збору та інших витрат на забезпечення здійснення виконавчого провадження.

Вказує, що вимоги стягувача не визнаються в повному обсязі і є необґрунтованими та безпідставними, оскільки ніяких договорів із Луцькою кооперативною житлово-експлуатаційною конторою № 8 не укладала. Разом з тим, з 2019 року отримує комунальні послуги з іншим ЖКП м. Луцька та проводить щомісячні розрахунки.

При цьому, зі змістом оскаржуваного судового наказу вона ознайомилася лише 25.09.2024 року та станом на вказану дату з неї в примусовому порядку стягнуто кошти.

Враховуючи наведене, просить суд поновити їй процесуальний строк на подачу даної заяви, оскаржуваний судовий наказ скасувати та в порядку повороту його виконання: стягнути із Луцької кооперативної ЖЕК №8 на її користь 14288,60 грн. заборгованості та 302,80 грн. судового збору; стягнути з ВДВС м. Луцька ЗМУ МЮ на її користь 1459,14 грн. виконавчого збору, а також 62 грн. та 134,04 грн. витрат виконавчого провадження.

Крім того, просила , просила покласти на Луцьку кооперативну ЖЕК №8 понесені нею витрати за розгляд заяви про скасування судового наказу в розмірі 151,40 грн.

В судовому засідання заявник заяву підтримала з підстав, викладених у ній та просила її задовольнити.

Представник стягувача в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні заяви.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить на наступних висновків.

Згідно ч. 1 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст. 161 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 1 ст. 170 ЦПК України боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав.

Як з`ясовано судом, оспорюваний судовий наказ в цивільній справі № 161/5020/24, був виданий Луцьким міськрайонним судом Волинської області 24.04.2024 року та 25.04.2024 року був надісланий за адресою місця реєстрації боржника (а.с. 27).

Однак, вищевказаний виконавчий документ повернувся до суду без його вручення адресату (а.с. 28-29).

Про наявність вищевказаного судового наказу ОСОБА_1 стало відомо 25.09.2024 року внаслідок отримання нею копії матеріалів виконавчого провадження № 75950448, яке було відкрито стосовно його примусового виконання (а.с. ).

Із заявою про скасування вищевказаного виконавчого документу боржник ОСОБА_1 звернулася до суду 07.10.2024 року, шляхом її надіслання засобами поштового зв`язку (а.с. ).

Частиною 2 ст. 171 ЦПК України визначено, що заява боржника про скасування судового наказу, подана після закінчення строку, встановленого частиною першою статті 170 цього Кодексу, повертається, якщо суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку для подання цієї заяви.

Відповідно до ч. 3 ст. 171 ЦПК України у разі відсутності підстав для повернення заяви про скасування судового наказу, суддя не пізніше двох днів після її подання постановляє ухвалу про скасування судового наказу, в якій роз`яснює заявнику (стягувачу) його право звернутися до суду із тими самими вимогами в порядку спрощеного позовного провадження.

А тому, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у даному випадку існують підстави для поновлення строку подачі боржником заяви про скасування судового наказу, оскільки як слідує із матеріалів цивільної справи № 161/5020/24 боржнику достовірно стало відомо про його видачу лише 25.09.2024 року.

У свою чергу, суд вважає заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, оскільки наведені нею обставини мають істотне значення для правильного вирішення справи та можуть бути з`ясовані при розгляді справи в порядку позовного провадження.

Частиною 3 ст. 171 ЦПК України також визначено, що в ухвалі про скасування судового наказу суд за клопотанням боржника вирішує питання про поворот виконання судового наказу в порядку, встановленому статтею 444 цього Кодексу.

Зі змісту ст. 444 ЦПК України вбачається, що умовою повороту виконання рішення суду, є його добровільне або примусове виконання та подальше його скасування.

Поворот виконання рішення представляє собою повернення стягувачем боржнику всього, що ним було отримано за скасованим згодом рішенням з метою відшкодування боржнику збитків, завданих виконанням рішення.

Отже, поворот виконання є процесуальною формою поновлення судом порушених прав боржника, що забезпечує можливість зворотного стягнення зі стягувача всього безпідставно отриманого ним за скасованим рішенням.

З іншого боку, поворот виконання рішення є самостійним засобом захисту прав сторін, який повинен здійснюватись шляхом подання заяви про поворот виконання (такі випадки передбачені ст. 444 ЦПК України).

Необхідність у повороті виконання судового рішення і поверненні сторін у первісне становище виникає тоді, коли рішення виконане, але згодом скасоване судом апеляційної чи касаційної інстанції, якщо цей суд закриває провадження у справі, залишає позов без розгляду, відмовляє в позові повністю або задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі. ЦПК України встановлено декілька варіантів вирішення судом питання щодо повороту виконання.

Питання щодо повороту виконання вирішують: 1) суд апеляційної чи касаційної інстанції при ухваленні нового рішення або постановленні ухвали; 2) суд першої інстанції, який розглядав справу, у судовому рішенні (при поверненні справи на новий розгляд після скасування рішення). У випадках, коли зазначені суди з будь-яких причин не вирішили питання щодо повороту виконання рішення, у відповідача (боржника у виконавчому провадженні) є можливість вирішити це питання шляхом подання заяви про поворот виконання.

Якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернено на новий розгляд, а при новому розгляді справи в позові відмовлено або позовні вимоги задоволено в меншому розмірі, або провадження у справі закрито чи заяву залишено без розгляду, суд, ухвалюючи рішення, повинен зобов`язати позивача повернути відповідачеві безпідставно стягнене з нього за скасованим рішенням.

В порядку повороту виконання відповідачеві повертається все стягнуте з нього за скасованим рішенням (гроші, певні речі) у повному обсязі.

Поворот виконання допустимий лише у обсязі безпідставно отриманого за скасованим рішенням.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 02.11.2011 року у справі № 13-рп/2011, поворот виконання рішення це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна (або виконаних дій), оскільки правова підстава для набуття майна (виконання дій) відпала. Як наголошено в Рішенні Конституційного Суду України від 30.01.2003 року № 3-рп/2003, «правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах» (абз. 10 п. 9 мотивувальної частини).

Тобто, поворот виконання рішення можливий за будь-якими справами, але за наявності обов`язкових умов: отримання позивачем від відповідача в порядку виконання рішення майна чи грошових коштів; виконане рішення скасоване вищестоящим судом повністю або змінено із задоволенням позовних вимог у меншому розмірі. В усіх інших випадках розгляд питань про повернення стягненого в порядку цивільного судочинства відбуватися не може.

Як встановлено судом, на підставі судового наказу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24.04.2024 року відкрито виконавче провадження № 75950448 у ВДВС у м. Луцьку ЗМУ МЮ (а.с. ).

12.09.2024 року виконавчою службою було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 75950448 у зв`язку з повним стягненням існуючої заборгованості та усіх витрат, пов`язаних зі здійсненням виконавчих дій (а.с. ).

Із розпорядження ВДВС у м. Луцьку ЗМУ МЮ слідує, що в межах здійснення виконавчого провадження № 75950448 із ОСОБА_1 було стягнуто: на користь Луцької кооперативної житлово-експлуатаційної контори №8 грошові кошти в сумі 14591,40 грн. заборгованості; на користь ВДВС у м. Луцьку ЗМУ МЮ 1459,14 грн. виконавчого збору, 69 грн. та 134,04 грн. витрат виконавчого провадження (а.с. ).

Із наведеного слідує, що стягнуті з ОСОБА_1 на користь Луцької кооперативної житлово-експлуатаційної контори №8 кошти в загальному розмірі 14591,40 грн., з яких: 14288,60 грн. заборгованості за послуги з управління багатоквартирним будинком та 302,80 грн. судового збору підлягають відшкодуванню боржнику за рахунок стягувача, оскільки правова підстава для набуття Луцької кооперативної житлово-експлуатаційної контори №8 вказаних коштів відпала.

Разом з тим, що стягнення коштів з відділу ДВС у місті Луцьку ЗМУ МЮ, то суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до положень ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон), виконавчий збір це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (ч. 2 ст. 2 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

При цьому в цивільному процесі відповідно до ч. 4 ст. 58 ЦПК України держава, територіальна громада бере участь у справі через відповідний орган державної влади, орган місцевого самоврядування відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник або представник.

Отже, у справах зазначеної категорії відповідачем є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган (органи) державної влади. Такими органами у справах, предметом вимог у яких є повернення стягнутого виконавчого збору, мають бути відділ примусового виконання (дії якого призвели до безспірного стягнення коштів) та Казначейська служба (яка відповідно до законодавства є органом, який здійснює повернення коштів з державного бюджету) .

Відтак, питання про повернення боржнику стягнутих з неї витрат у виконавчому провадженні не може бути вирішеним в порядку ст. 444 ЦПК України, оскільки ВДВС у м. Луцьку ЗМУ МЮ не брав участі по справі № 161/5020/24, а тому в рамках розгляду такої не може бути вирішено питання про права, обов`язки та законні інтереси останнього.

В даному випадку розгляд питань про повернення стягненого в рамках виконавчого провадження № 75950448 в порядку цивільного судочинства відбуватися не може.

Щодо вимоги заявника про стягнення з Луцької кооперативної житлово-експлуатаційної контори №8 суми сплаченого судового збору за подання заяви про скасування судового наказу.

Положення ст. 164 ЦПК України не передбачають порядку розподілу судових витрат, а саме судового збору за подачу заяви про скасування судового наказу. Частина 2 вказаної статті передбачає лише можливість врахування суми судового збору, сплаченої за видачу судового наказу, до суми судового збору, яка має бути сплачена стягувачем при зверненні до суду в порядку позовного провадження.

Крім того, норми ст. 171 ЦПК України також не передбачають відшкодування судових витрат на користь особи, яка звернулась до суду із заявою про скасування судового наказу, в тому числі за рахунок стягувача.

Водночас, чинним процесуальним законодавством передбачено, що в разі скасування судового наказу стягувач має право звернутися до суду з відповідним позовом. У цьому випадку сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що у стягненні судового збору, сплаченого при подачі заяви про скасування судового наказу слід відмовити, оскільки відшкодування суми судового збору, сплаченого у наказному провадженні, передбачено лише на користь заявника, який звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу, шляхом зарахування такого до судового збору, сплаченого у разі пред`явлення ним позову до боржника. Водночас чинним процесуальним законодавством не передбачено відшкодування боржнику судових витрат у виді судового збору, сплаченого за подання заяви про скасування судового наказу.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 170, 171, 352-354, 444 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу та поворот його виконання задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_1 процесуальний строк на подання заяви про скасування судового наказу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24.04.2024 року в цивільній справі № 161/5020/24.

Скасувати судовий наказ, виданий 24.04.2024 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області в цивільній справі № 161/5020/24 (№ провадження 2-н/161/751/24) за заявою Луцької кооперативної житлово-експлуатаційної контори №8 житлово-будівельних кооперативів про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій .

Допустити поворот виконання судового наказу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24.04.2024 року в цивільній справі № 161/5020/24 шляхом стягнення з Луцької кооперативної житлово-експлуатаційної контори №8 житлово-будівельних кооперативів на користь ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 14288 (чотирнадцять тисяч двісті вісімдесят вісім) грн. 60 коп. та судового збору в сумі 302 (триста дві) грн. 80 коп.

В іншій частині вимог відмовити.

Ухвала суду в частині задоволення заявлених вимог щодо скасування судового наказу оскарженню не підлягає.

Ухвала суду в частині вирішення заявлених вимог щодо повороту виконання судового наказу може бути оскаржена в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, а у разі складення ухвали відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України з дня складення ухвали в повному обсязі.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на ухвалу суду. У разі подання апеляційної скарги, ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст ухвали складений 22 листопада 2024 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Р.М. Кихтюк