Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.10.2024 Справа №607/13329/24 Провадження №2/607/2898/2024

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі головуючого судді Дзюбича В.Л., з участю секретаря судового засідання Кочмар С.М., представника позивача адвоката Ващука Я.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» до ОСОБА_1 про стягнення трьох відсотків річних в зв`язку із несвоєчасним виконанням грошового зобов`язання,

У С Т А Н О В И В :

18.06.2024 представник товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області із позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути із відповідача 3% річних в розмірі 132 516, 51 гривень.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 04.01.2008 між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено Договір про надання споживчого кредиту №0, за умовою якого ОСОБА_1 отримав кредитні кошти (кредит), в іноземній валюті, в сумі: 20 170,00 доларів США, зі сплатою відсотків за використання кредиту, у розмірі 9,50 % річних.

АКІБ «Укрсиббанк» свої зобов`язання виконав належним чином та надав відповідачу визначену кредитним договором суму коштів.

11.06.2012 було укладено договір факторингу №4 про відступлення прав вимог, відповідно до умов якого ПАТ «УкрСиббанк» передає, а ТОВ «Кей-Колект» набуває право вимагати від боржника реального та належного виконання зобов`язань за кредитним договором від 04.01.2008 № 0.

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 умов кредитного договору, рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22.06.2012 по справі №1915/3770/2012 позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» суму заборгованості за кредитним договором № 0 від 04 січня 2008 року в розмірі 23 768,85 доларів США.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05.09.2013 замінена сторона з ПАТ «УкрСнббанк» на ТОВ «Кей-Колект».

На сьогоднішній день відповідачем рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22.06.2012 по справі № 1915/3770/2012 не виконано.

У зв`язку із цим, представник позивча просить стягнути із відповідача суму 3% річних нарахованих на суму простроченого зобов`язання зі сплати заборгованості визначеної рішенням суду від 22.06.2012 по справі №1915/3770/2012 за період з 01.08.2017 по 23.02.2022, яка становить 3 256, 67 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 14.06.2024 становить 132 516, 51 гривень.

Ухвалою судді від 24.06.2024 відкрито провадження у вказаній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задоволити.

Відповідач будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду справи, в судове засідання не з`явився, не повідомивши суд про причини своєї неявки. Заяв про відкладення розгляду справи не подавав. Правом на подачу відзиву на позов, відповідач не скористався.

Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що 04.01.2008 між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено Договір про надання споживчого кредиту №0, згідно з яким ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 20 170 доларів США, зі сплатом відсотків за використання кредиту в розмірі 9,50 % річних.

21.12.2009 АКІБ «УкрСиббанк» змінило назву на Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк».

11.06.2012 було укладено договір факторингу №4 про відступлення прав вимог, відповідно до умов якого ПАТ «УкрСиббанк» передає, а ТОВ «Кей-Колект» набуває право вимагати від боржника реального та належного виконання зобов`язань за кредитним договором від 04.01.2008 року №0.

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 умов кредитного договору, рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22.06.2012 по справі №1915/3770/2012 позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» суму заборгованості за кредитним договором № 0 від 04 січня 2008 року в розмірі 23 768,85 доларів США.

Ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 13 вересня 2012 року рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 червня 2012 року залишено без змін.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05.09.2013 замінена сторона з ПАТ «УкрСиббанк» на ТОВ «Кей-Колект».

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Відповідно достатті 526 ЦК Українизобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.599 ЦК України зобов?язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

Положеннями ст.611 ЦК України передбачено те, що у разі порушення зобов?язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов?язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання ст.625 ЦК України передбачає, що нарахування процентів тісно пов?язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому нарахування інфляційних та 3% річних не є неустойкою у розумінні положення ст.549 цього Кодексу.

За змістом наведеної норми закону, нараховані на суму боргу 3% річних входять до складу грошового зобов?язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов?язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, грошове зобов`язання це зобов`язання по сплаті певної грошової суми, яке повинно припинятися шляхом його належного виконання.

При розгляді справи судом встановлено, що у відповідача ОСОБА_1 перед позивачем ТОВ «Кей-Коллект» виникло грошове зобов?язання внаслідок постановлення рішення суду, щодо стягнення заборгованості за кредитним договором №0 від 04.01.2008 в розмірі 23 768, 85 доларів США.

Проте, представником позивача не надано до суду належних та допустимих доказів того факту, що не завершився срок пред`явлення до виконання виконачого листа за вказаним рішенням суду від 22.06.2012, який становить три роки, в той час, як рішення ухвалене ще у 2012 році.

В матеріалах справи відсутня інформація про те, що рішення суду, яке ухвалене щодо відповідача у 2012 році, пред`являлось до викоання і не завершився строк його виконання. Зважаючи на те, що в суду відсутні докази того факту, що на час розгляду справи позивач не втратив право на стягнення суми боргу за рішенням суду від 22.06.2012 року, а тому в суду відсутні беззаперчені докази того факту, що позивач не втартив право на стягнення із відповідача 3% річних в сумі 132516,51 гривень, в зв`язку із невиконанням вказаного рішення суду, оскільки стягнення вказаної суми є похідним правом від стягнення основної суми боргу.

Суд вважає, що втрата позивачем права на стягнення основної суми боргу має наслідком втрату права на стягнення похідних вимог, а саме 3% річних за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду від 22.06.2012.

Доказів того, що на час розгляду справи виконавче провадження щодо виконання вкзаного рішення суду знаходиться у стадії виконання, представником позивача суду не надано.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Тобто, при зверненні з позовом до суду на позивача покладений тягар доведення обставин заявлених вимог.

Натомість відповідач повинен довести саме свої заперечення проти доводів позивача.

Відповідно ст. ст. 76, 80, 229 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення, або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.5 ст.12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в справі № 752/23412/18 від 19.05.2021 року, справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання цього принципу є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Верховний Суд зауважує, що реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України.

В свою чергу, відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Суд враховує, що відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Тому, виходячи з принципу диспозитивностї цивільного судочинства, враховуючи ненадання представником позивача доказів того факту, що позивач на час розгляду даної справи не втратив право на стягнення з відповідача основної суми боргу на підставі рішення суду від 22.06.2012, а тому суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача про стягнення з ОСОБА_1 в користь товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» 3% річних в розмірі 132 516, 51 гривень і доходить висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки суд позбавлений можливості вирішити питання про обґрунтованість заявленої позовної вимоги у зв`язку з її недоведеністю представником позивача.

Понесені позивачем судові витрати з оплати судового збору, на підставі ст. 141 ЦПК України, суд покладає на позивача.

Керуючись ст. 11, 509, 526, 611, 617, 625 ЦК України, ст. 4, 12, 76 - 81, 258, 259, 264 - 265, 268, 274-279, 354, 355 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

У задоволенні позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» до ОСОБА_1 про стягнення трьох відсотків річних в зв`язку із несвоєчасним виконанням грошового зобов`язання відмовити у повному обсязі.

Копію рішення направити сторонам у справі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: товариство з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ», адреса: вул. Менделєєва, 12, офіс 94/1, м. Київ, 01103, .

Відповідач: ОСОБА_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Головуючий суддяВ. Л. Дзюбич