Номер провадження: 22-ц/813/2490/24
Справа № 521/4093/22
Головуючий у першій інстанції Огренич І.В.
Доповідач Кострицький В. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.10.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кострицького В.В.,

суддів: Назарової М.В., Коновалової В.А.,

за участю секретаря Булацевської Я.В.

учасники справи:

позивач ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»

відповідач ОСОБА_1

представник відповідача - ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 15 березня 2023 року, ухвалене у складі судді Огренич І.В., у приміщенні того ж суду,

по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про дострокове стягнення заборгованості,-

встановив:

Короткий зміст позовних вимог.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія» Центр Фінансових Рішень» звернулось до суду з позовом та просить ухвалити рішення, яким стягнути з відповідачки ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № від 17 лютого 2020р. в розмірі 114 285 (сто чотирнадцять тисяч двісті вісімдесят п`ять) гривень 28 копійок. При цьому представник позивача посилається на те, що 17 лютого 2020р. року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 було підписано Кредитний договір № на отримання кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР», Паспорт споживчого кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» № 4542924 та Заяву - анкету на отримання кредитів та інших послуг в ТОВ «ФК «ЦФР». Умови отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК`ЦФР» разом із заявою-анкетою на отримання кредитів та інших послуг в ТОВ «ФК «ЦФР», кредитним договором та паспортом кредиту становлять Кредитний Договір.

Відповідно до Кредитного договору, кредитодавець зобов`язується надати позичальнику грошові кошти у сумі 123 760,00 гривень, строком на 36 місяців на будь-які законні цілі (п.1.2 Кредитного договору), на умовах, обумовлених цим Договором, а позичальник зобов`язується своєчасно погашати кредит, сплачувати проценту ставку за користування кредитом відповідно до Паспорту кредиту № 4542924, який є невід`ємною частиною зазначеного Договору.

В зв`язку з несвоєчасним поверненням кредитних коштів та несплатою відсотків за користування кредитними коштами, ТОВ «ФК «ЦФР» було вимушене звернутися до суду з даним позовом. Також позивач просить стягнути з відповідачки сплачений судовий збір в розмірі 2481 гривень.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 15 березня 2023 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про дострокове стягнення заборгованості - задоволено.

Суд першої інстанції в обґрунтування свого рішення зазначає, позивачем додержано вимоги щодо форми договору. Договір укладено у письмовій формі, затвердженій ТОВ «ФК «ЦФР» для даного типу договору, що вміщає в собі усі істотні умови, прийняття яких засвідчується підписом особи позичальника. ТОВ «ФК «ЦФР» було виконано зобов`язання за Кредитним договором перед позичальником. У свою чергу позичальник умови Кредитного договору не виконав, внаслідок чого, виникла заборгованість перед ТОВ «ФК «ЦФР» в розмірі 114285, 28 гривень.

Доводи апеляційної скарги.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник відповідача звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати заочне рішення Київського районного суд м. Одеси від 15.03.2023, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (правонаступника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія» Центр Фінансових Рішень») до ОСОБА_1 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором № від 17 лютого 2020р. в розмірі 114 285 гривень 28 копійок відмовити.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що оскаржуване рішення не засноване на законі, прийнято без повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, а саме неповного з`ясування судом обставин справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Вказує, що ОСОБА_1 дійсно, підписала вказаний кредитний договір, однак в зв`язку з тим, що необхідність в отриманні коштів по кредитному договору відпала, вона, на слідуючий день після підписання договору, а саме 18.02.2020 року, повідомила про це співробітника ТОВ «ФК «ЦФР». Той, в свою чергу, повідомив їй, що вона має можливість відмовитися від отримання кредиту без жодних фінансових санкцій.

Жодного належного доказу (в т.ч. належним чином завірених платіжних доручень, з відміткою банку про одержання) перерахування кредитних коштів за вказаними реквізитами позивач не надав. Вони відсутні, як в описі додатків до позовної заяви, так і в матеріалах справи.

Крім того, відповідно до довідки №26/577 від 19.02.21року, виданої Директором Одеського відділення №78 АТ «ТАСКОМБАНК», станом на 19.02.2021 року між ОСОБА_1 та АТ «ТАСКОМБАНК» жодного договору не укладено, що також підтверджує факт невиконання позивачем своїх зобов`язань по договору.

Таким чином твердження позивача та висновок суду про «виконання зобов`язання ТОВ «ФК «ЦФР» за Кредитним договором № , від 17.02.2020 року перед позичальником», є необґрунтованим, та не підтвердженим жодними матеріалами справи.

А довідка №26/577 від 19.02.21 року, видана Директором Одеського відділення №78 АТ «ТАСКОМБАНК», підтверджує той факт, що взагалі неможливо було перерахувати кошти на рахунки, яких ніколи не існувало.

Позиція учасників справи.

Не погоджуюсь з доводами апеляційної скарги представник позивача надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 15 березня 2023 року залишити без змін, а апеляційну скаргу представника скаржника ОСОБА_2 , що діє в інтересах скаржника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

В обґрунтування відзиву зазначив, що заявник, свідомо проігнорував надіслані йому процесуальні документи, не вжив достатніх заходів для виконання своїх процесуальних прав.

Вказує, що заявником не додано жодного належного доказу письмової відмови від отримання кредитного договору.

Відповідно до умов Кредитного договору, Паспорту кредиту № 4542924 та Умов отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР» у разі не отримання Позичальником грошових коштів в касі банку, то зазначена сума переказується на погашення заборгованості за кредитним договором, що підтверджується Довідкою (графік руху коштів по кредиту) за вих. №-8579024-SG від 30.01.2023р.

Належних та допустимих доказів на спростування невірного нарахування заборгованості за кредитним договором № від 17 лютого 2020 року представником скаржника не надано.

Звертає увагу суду, що суд першої інстанції за наявності достатніх, належних та допустимих доказів ухвалив законне рішення., належним чином оцінивши надані сторонами докази та встановивши всі обставини справи, перевіривши наявність, підстави та розмір виникнення заборгованості, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованості за Кредитним договором.

Щодо явки сторін.

Сторони належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду до суду з`явилась представник відповідачки ОСОБА_3 ,та адвокат Пугач А.В., заяв про відкладення не надходило , що не заважає судовому перегляду рішення.

Позиція апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, сторону відповідача, оцінивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить наступного.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, - суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ст. 2 ЦПК України).

Судом першої інстанції встановлено, що 27 січня 2023 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено Договір відступлення прав вимоги № 20230127, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором № від 17 лютого 2020р., укладеним між ТОВ «ФК «ЦФР» та ОСОБА_1 , перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ».

Згідно п. 1.1. Договору відступлення прав вимоги на умовах, встановлених цим Договором, ТОВ «ФК «ЦФР» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ФК «ЦФР» права грошової вимоги (Права Вимоги) до Боржників за Кредитними договорами та/або Заставодавців за Договорами застави, вказаними у Реєстрі Боржників, укладеними між ТОВ «ФК «ЦФР» і Боржниками (Портфель Заборгованості).

Відповідно до п. 1.2. Договору відступлення прав вимоги внаслідок передачі (відступлення) Портфеля Заборгованості за цим Договором, ТОВ «ФК «ЄАПБ» заміняє ТОВ «ФК «ЦФР» у Кредитних Договорах та Заставодержателя за Договорами застави, що входить до Портфеля Заборгованості та відповідно вказані у Реєстрі Боржників, та набуває прав грошових вимог ТОВ «ФК «ЦФР» за цими Кредитними Договорами та Заставодержателя за Договорами застави, включаючи право вимагати від Боржників та/або Заставодавців належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань Боржників за Кредитними Договорами та Договорами застави.

Згідно Додатку № 1 до Договору відступлення прав вимоги, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № від 17 лютого 2020р., в сумі 114285, 28 гривень, з яких:

- сума заборгованості за основною сумою боргу - 32301 (тридцять дві тисячі триста одна) гривна 49 копійок;

- сума заборгованості за річними відсотками - 5 (п`ять) гривень 17 копійок;

- сума заборгованості за щомісячними відсотками - 81978 (вісімдесят одна тисяча дев`ятсот сімдесят вісім) гривень 62 копійки.

Відповідно до ст. 55 Цивільного процесуального кодексу України, у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України передбачено можливість заміни кредитора у зобов`язанні внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), що являє собою договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредиторові.

У відповідності зі ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зі змісту 512, 513 ЦК України слідує, що зміна кредитора у зобов`язанні здійснюється шляхом оформлення між первісним кредитором та новим кредитором відповідного договору в тій же самій формі, що і угода, за якою права відстулаються. При цьому боржник не приймає ніякої участі в підписанні договору про відступлення та не є його стороною. У відповідності до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

При умові, що відповідач з будь-яких підстав не отримав повідомлення про відступлення права вимоги, має місце той факт, за яким відповідач не мав жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті кредитної заборгованості на рахунки первісного кредитора, і таке виконання було б належним відповідно до вимог ст. 516 ЦК України.

Всупереч умовам Кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості.

При таких обставинах, суд вважав, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» підлягають задоволенню.

Судова колегія погоджується з проаналізованими судом першої інстанції в сукупності дослідженими доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, апеляційний суд дійшов висновку, що стороною відповідача не доведено тих обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а тому заявлені вимоги задоволенню не підлягають.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди з оскаржуваним рішенням та посилання які містяться у клопотанні про поновлення пропущеного строку (а.с.95)та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Твердження про те, що ОСОБА_1 дійсно, підписала вказаний кредитний договір, однак в зв`язку з тим, що необхідність в отриманні коштів по кредитному договору відпала, вона, на наступний день після підписання договору, а саме 18.02.2020 року, повідомила про це співробітника ТОВ «ФК «ЦФР», який в свою чергу, повідомив їй, що вона має можливість відмовитися від отримання кредиту без жодних фінансових санкцій, апеляційний суд вважає не слушними, так як відповідно аб. 2, п. 8 Паспорту кредиту, споживач має право відмовитися від договору про споживчий кредит протягом 14 календарних днів у порядку та на умовах, визначених Законом України «Про споживче кредитування», а відповідно до ч. 2, ст. 15 Законом України «Про споживче кредитування», про намір відмовитися від договору про споживчий кредит споживач повідомляє кредитодавця у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг»).

Також апеляційний суд звертає увагу, що згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Враховуючи викладене, з досліджених матеріалів справи встановлено, що скаржником не додано жодного належного доказу письмової відмови від отримання кредитного договору , а тому такі доводи не заслуговують на задоволення.

Доводи апеляційної скарги, що жодного належного доказу (в т.ч. належним чином завірених платіжних доручень, з відміткою банку про одержання) перерахування кредитних коштів за вказаними реквізитами позивач не надав, апеляційний суд вважає необґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до умов Кредитного договору, Паспорту кредиту № 4542924 та Умов отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР» у разі не отримання Позичальником грошових коштів в касі банку, то зазначена сума переказується на погашення заборгованості за кредитним договором, що підтверджується Довідкою (графік руху коштів по кредиту) за вих. №-8579024-SG від 30.01.2023 р.. За дослідженими матеріалами справи належних та допустимих доказів на спростування невірного нарахування заборгованості за кредитним договором № від 17 лютого 2020 року представником скаржника не надано. Крім, того в суді апеляційної інстанції представник відповідачки не заперечував дійсності платіжного доручення (а.с.99)

Стосовно доводів апеляційної скарги, щодо посилання на довідку №26/577 від 19.02.21року, виданої Директором Одеського відділення №78 АТ «ТАСКОМБАНК», відповідно до якої надано інформацію, що станом на 19.02.2021 року між ОСОБА_1 та АТ «ТАСКОМБАНК» жодного договору не укладено, апеляційний суд вважає не слушними, адже відповідно до платіжного доручення № від 17 лютого 2020 року, в графі призначення платежу зазначено, що переказ до запитання на користь ОСОБА_1 , паспорт НОМЕР_1 надання кредиту зг. КД № від 17/02/2020 Без ПДВ(а.с. 99), про що також було обумовлено у спірному договорі, тому враховуючи наявні докази в матеріалах справи, такі доводи на задоволення не заслуговують.

Щодо доводів апеляційної скарги, що твердження позивача та висновок суду про «виконання зобов`язання ТОВ «ФК «ЦФР» за Кредитним договором № , від 17.02.2020 року перед позичальником», є необґрунтованим, та не підтвердженим жодними матеріалами справи є суперечливими та недоведеними належними та допустимими доказами, а вищевикладене не спростовує наявних доказів у справі на підтвердження позиції позивача, якій суд першої інстанції надав належної правової оцінки.

Доводи апеляційної скарги, що довідка №26/577 від 19.02.21 року, видана Директором Одеського відділення №78 АТ «ТАСКОМБАНК», підтверджує той факт, що взагалі неможливо було перерахувати кошти на рахунки, яких ніколи не існувало є тотожними доводами, яким апеляційним судом вже надано належної правової оцінки, та відповідно до умов договору підписаним ОСОБА_1 і наданим її представником копії платіжного доручення спростовано таку позицію лінії захисту відповідача (а.с.99).

З урахуванням того, що доводи апеляційної скарги, є ідентичними доводам позовної заяви, яким суд надав належну оцінку, висновки суду є достатньої аргументованими, при цьому колегія суддів враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі "Руїз Торія проти Іспанії", §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі "Хірвісаарі проти Фінляндії"). Не заслуговують на увагу посилання в апеляційній скарзі на неналежну оцінку судом доказів по справі, оскільки, відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жоден доказ не має для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. А не зазначення в мотивувальній частині рішення мотивів, з яких суд бере до уваги або відхиляє докази, відповідно до положень ст. 376 ЦПК України, не може бути підставою для скасування чи зміни рішення суду, якщо справа вирішена по суті правильно.

Суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржуване рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у апеляційній скарзі скаржник.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в оскаржуваній частині.

Докази та обставини, ні які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідження та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.

З огляду на наведене вбачається, що судом з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищезазначеного колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 15 березня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 22 жовтня 2024 року.

Головуючий суддя В.В. Кострицький

Судді М.В. Назарова

В.А. Коновалова