Справа № 444/820/24 Головуючий у 1 інстанції: Ясиновський Р. Б.
Провадження № 22-ц/811/2431/24 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2024 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Зеліско-Чемерис К.Р.

з участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Станько Юрія Петровича на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 19 червня 2024 року в складі судді Ясиновського Р.Б. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , з участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4 , приватного нотаріуса Львівського районного нотаріального округу Головач Орислави Романівни, про припинення права власності на земельну ділянку та скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку,-

встановив:

У лютому 2024 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Станько Ю.П. звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_3 , з участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4 , приватного нотаріуса Львівського районного нотаріального округу Головач Орислави Романівни, про припинення права власності на земельну ділянку та скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку.

Вимоги обгрунтовує тим, що рішенням 21-ої сесії 5-го демократичного скликання Туринківської сільської ради Жовківського району Львівської області № 06 від 31.03.2010 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1 .Українки гр. ОСОБА_1 » позивачу надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1 .

На виконання вказаного рішення сільської ради, позивач виготовив технічну документацію щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 , загальною площею 0,55 га. яка була сформована із земель запасу та присвоєно такій земельній ділянці кадастровий номер :01:023:0134.

Зазначає, що починаючи з 11.03.2011 по 18.06.2018 Туринківська сільська рада Жовківського району Львівської області 27 разів розглядала на сесії сільської ради технічну документацію із землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 , проте за наявності усіх підстав для прийняття рішення про затвердження технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 , всупереч закону таке рішення не прийняла.

Дії Туринківської сільської ради він оскаржував у судовому порядку, і постановами Жовківського районного суду Львівської області від 10 липня 2014 року по справі №444/660/14-а та від 01 лютого 2017 року по справі № 444/2805/16-а, визнано неправомірною бездіяльність Туринківської сільської ради Жовківського району Львівської області щодо неприйняття відповідного рішення по зверненнях гр. ОСОБА_1 щодо розгляду питання про затвердження технічної документації із землеустрою, щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1 . Зобов`язано Туринківську сільську раду Жовківського району розглянути на сесії сільської ради питання щодо затвердження технічної документації із землеустрою, щодо відведення ОСОБА_1 земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1 .

Зокрема, судами встановлено, що «технічна документація із землеустрою щодо відведення ОСОБА_1 земельної ділянки є погодженою у встановленому Законом порядку і є підставою для прийняття рішення про її затвердження». Також, судами встановлено, що «не приймаючи рішення про затвердження погодженої технічної документації із землеустрою, щодо відведення ОСОБА_1 земельної ділянки у двотижневий строк з дня її отримання, Туринківська сільська рада Жовківського району діє не у спосіб передбачений частиною 9 статті 118 Земельною кодексу України, отже, допускає протиправну бездіяльність, чим порушує право ОСОБА_1 на безоплатне одержання у власність земельної ділянки із земель комунальної власності».

На даний час вказані судові рішення Туринківською сільською радою Жовківського району Львівської області, правонаступником якої є Жовківська міська рада Льівського району Львівської області, є не виконаними.

Поряд із цим, рішенням Туринківської сільської ради Жовківського району Львівської області № 10 30-ої сесії 7-го демократичного скликання від 19.10.2018 затверджено ОСОБА_4 технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) в АДРЕСА_1 для ведення особистого селянського господарства площею 0,5500 га за кадастровим номером :01:023:0134 та передано йому земельну ділянку у приватну власність.

На підставі даного рішення ОСОБА_4 здійснив державну реєстрацію речових прав на вказану земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

У подальшому, позивач оскаржив згадане рішення сільської ради звернувшись у листопаді 2018 року із відповідним позовом до Жовківського районного суду Львівської області.

Постановою Львівського апеляційного суду від 25.04.2023 у справі № 444/3482/18 рішення Жовківського районного суду Львівської області від 10.06.2021 в частині відмови у задоволені вимоги про визнання незаконним та скасування рішення 30-ої сесії 7-го демократичного скликання Туринківської сільської ради Жовківського району Львівської області № 10 від 19.10.2018 року «Про передачу у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_4 » - скасовано. Ухвалено в цій частині нове рішення, яким таку вимогу задоволено, визнано незаконним та скасовано рішення 30-ої сесії 7-го демократичного скликання Туринківської сільської ради Жовківського району Львівської області № 10 від 19.10.2018 року «Про передачу у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_4 ».

Постановою Верховного Суду від 22.11.2023 постанову Львівського апеляційного суду від 25 квітня 2023 залишено без змін.

В цей же час, 20.04.2023, за тиждень до ухвалення Львівським апеляційним судом рішення у справі, ОСОБА_4 здійснив відчуження земельної ділянки за кадастровим номером :01:023:0134 на користь своєї матері ОСОБА_3 , склавши на її користь договір дарування.

Вказаний договір дарування 20.04.2023 був посвідчений приватним нотаріусом Львівського районного нотаріального округу Львівської області Головач Ориславою Романівною за № 960 та здійснено державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за індексним номером 67278792.

З огляду на те, що позивач не може оформити своє право власності на земельну ділянку через протиправну бездіяльність Туринківської сільської ради Жовківського району (правонаступником якої є Жовківська міська рада Львівського району Львівської області), що полягає у не прийнятті рішення про затвердження технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки позивачу та через не виконання судових рішень з цього питання, відчуження ОСОБА_4 на користь своєї матері ОСОБА_3 у власність земельної ділянки за договором дарування, що порушує право ОСОБА_1 на одержання земельної ділянки із земель комунальної власності.

Вказує, що даний спір виник у зв`язку з тим, що спірна земельна ділянка, яка належить відповідачеві на праві власності, відчужена їй особою, якій згідно судового рішення скасовано документ на підставі якого така особа набула право власності на спірну земельну ділянку, а саме визнано незаконним та скасовано рішення 30-ої сесії 7-го демократичного скликання Туринківської сільської ради Жовківського району Львівської області № 10 від 19.10.2018 «Про передачу у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_4 ».

Зважаючи на те, що документ на підставі якого було проведено державну реєстрацію прав ОСОБА_4 на земельну ділянку визнано незаконним та скасовано згідно судового рішення, право власності ОСОБА_3 на таку земельну ділянку за договором дарування складеному на її користь ОСОБА_4 підлягає припиненню.

Оскільки, саме державна реєстрація речових прав на спірну ділянку за відповідачем порушує права та законні інтереси позивача, вважає, що державна реєстрація права власності відповідача на земельну ділянку за кадастровим номером :01:023:0134 підлягає скасуванню. Просить позовну заяву задовольнити.

Просив припинити право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку за кадастровим номером :01:023:0134 площею 0,55 га, що розташована за адресою по АДРЕСА_1 , скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку за кадастровим номером :01:023:0134 площею 0,55 га, що розташована за адресою по АДРЕСА_1 .

Оскаржуваним рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 19 червня 2024 року в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_4 , приватний нотаріус Львівського районного нотаріального округу Головач Орислава Романівна, про припинення права власності на земельну ділянку та скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку - відмовлено у повному обсязі.

Заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 11 березня 2024 року у справі № 444/820/24 - скасовано.

Рішення суду оскаржив представник позивача ОСОБА_1 адвокат Станько Ю.П., вважає рішення незаконним та необґрунтованим, тому підлягає скасуванню.

Звертає увагу на усю хронологію спірних правовідносин та судові рішення, які набрали законної сили, відтак звернувся до суду з позовом про припинення права власності на земельну ділянку, яка на підставі договору дарування перейшла до ОСОБА_3 , а також скасування державної реєстрації права власності.

Зазначає, що позивач не може оформити своє право власності на земельну ділянку через протиправну бездіяльність Туринківської сільської ради Жовківського району, а відчуження ОСОБА_4 на користь своєї матері ОСОБА_3 у власність земельної ділянки є таким, що порушує право ОСОБА_1 на одержання такої земельної ділянки із земель комунальної власності.

Так, реєстрація права власності на земельну ділянку здійснено ОСОБА_4 на підставі рішення 30-ї сесії 7-го демократичного скликання Туринківської сільської ради Жовківського району Львівської області № 10 від 19.10.2018, яке постановою Львівського апеляційного суду від 25.04.2023 визнано незаконним та скасовано.

Таким чином, ОСОБА_4 набув у власність земельну ділянку не на підставах та у спосіб встановлений законом.

Покликаючись на судову практику зазначає, що у разі визнання незаконним, індивідуальний акт є таким, що не діє з моменту його прийняття, а нормативно-правовий, якщо інше не встановлено законом або не зазначено судом, втрачає чинність після набрання законної сили судовим рішенням.

Зважаючи на те, що рішення 30-ї сесії 7-го демократичного скликання Туринківської сільської ради Жовківського району Львівської області № 10 від 19.10.2018 є індивідуальним актом, воно є таким, що не діє з моменту його прийняття.

Таким чином, право власності ОСОБА_3 на спірну земельну ділянку підлягає припиненню, оскільки така земельна ділянка відчужена їй за договором дарування від 20.04.2023 особою, яка не мала права на здійснення такого правочину.

Вважає, що суд дійшов помилкового висновку про те, що позивачем неправильно обрано спосіб судового захисту, а саме не оспорюється договір дарування.

На думку апелянта, суд перошої інстанції не застосував норму матеріального права, яка підлягала застосуванню, тому дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для припинення права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку та скасування державної реєстрації речових прав на таку.

Просить скасувати рішення Жовківського районного суду Львівської області від 19 червня 2024 року та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (ч. 3 ст. 360 ЦПК України).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та йогот представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримали, в обґрунтування надали пояснення, аналогічні доводам скарги.

Відповідач ОСОБА_3 , треті особи ОСОБА_4 , приватний нотаріус Головач О.Р. будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибули, подали заяви про розгляд справи у їх відсутність.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та його представника на підтримку доводів скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що скаргу необхідно задовольнити частково, виходячи із такого.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що предметом спору у даній цивільній справі є припинення права власності відповідача на земельну ділянку та скасування державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку.

При цьому, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності має бути дотримана справедлива рівновага між інтересами суспільства та правами власника.

В свою чергу, відповідачка ОСОБА_3 діяла як добросовісний набувач при набутті оспорюваної земельної ділянки у власність на підставі договору дарування, виконала всі передбачені законодавством дії щодо отримання у власність земельної ділянки. Крім цього відповідач не повинна нести відповідальність за помилки (порушення закону) допущені органами державної влади та місцевого самоврядування, які стосуються питань законності відведення земельної ділянки.

Більше того, підстави набуття відповідачкою ОСОБА_3 права власності на підставі договору дарування на земельну ділянку не були припинені, скасовані чи визнані недійсними та не оскаржуються у даному позові.

Таким чином, відповідачка ОСОБА_3 є обдарованою особою і не порушила права позивача, оскільки 20.04.2023 третя особа ОСОБА_4 , не маючи заборон на розпорядження майном, відчужив спірну земельну ділянку за договором дарування ОСОБА_3 .

Крім цього, позивач не є власником спірного майна і ніколи ним не був, не має правових підстав на припинення прав власності іншої особи-законного набувача майна, а його права відповідачкою ОСОБА_3 не є порушеними.

В свою чергу, відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позивачем позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, із врахуванням відсутності порушеного відповідачем права позивача та того, що позивачем неправильно обрано спосіб судового захисту, суд дійшов висновку про відмову у заявлених позовних вимогах.

Відповідно до ч. 9 ст. 158 ЦПК України суд скасував заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 11 березня 2024 року.

Розглядаючи даний спір та перевіряючи законність оскаржуваного рішення згідно вимог ЦПК України, судова колегія виходить з такого.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 4 ст. 13 Конституції України передбачено, що держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, їх рівність перед законом. Основний Закон України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю відповідно до закону (ст. 41).

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ст. 321 ЦК України).

Набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти.

Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Моментом виникнення майнових прав, а саме: суб`єктивних прав учасників правовідносин, пов`язаних із володінням, користуванням і розпорядженням майном, є момент набуття права власності.

При вирішенні питання щодо правомірності набуття права власності суд повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб, позивач набув чи має намір набути право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному законом.

Судом встановлено, що слідуючи Інформаціїній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, відповідачка ОСОБА_3 20 квітня 2023 року зареєструвала своє право власності на земельну ділянку площею 0.55 га, кадастровий номер :01:023:0134, на підставі договору дарування, посвідченого 20 квітня 2023 року приватним нотаріусом Львівського районного нотаріального округу Львівської області Головач О.Р. (а.с. 14-15).

Звертаючись із позовними вимогами у даній справі ОСОБА_1 зазначає, що не може оформити своє право власності на земельну ділянку через протиправну бездіяльність Туринківської сільської ради Жовківського району (правонаступником якої є Жовківська міська рада Львівського району Львівської області), що полягає у не прийнятті рішення про затвердження технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки позивачу та через не виконання судових рішень з цього питання, відчуження ОСОБА_4 на користь своєї матері ОСОБА_3 у власність земельної ділянки за договором дарування, що порушує його право на одержання земельної ділянки із земель комунальної власності. Звертає увагу, що спірна земельна ділянка, яка належить відповідачці на праві власності, відчужена їй особою, якій згідно судового рішення скасовано документ на підставі якого така особа набула право власності на спірну земельну ділянку, а саме визнано незаконним та скасовано рішення 30-ої сесії 7-го демократичного скликання Туринківської сільської ради Жовківського району Львівської області № 10 від 19.10.2018 «Про передачу у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_4 », тому право власності ОСОБА_3 на таку земельну ділянку за договором дарування складеному на її користь ОСОБА_4 підлягає припиненню, а державна реєстрація права власності на земельну ділянку за кадастровим номером :01:023:0134 - скасуванню.

Колегія суддів, виходить з того, що з приводу спірних правовідносин та учасників справи наявні судові рішення, які набрали законної сили.

Так, рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 10 червня 2021 року у справі № 444/3482/18 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, з участю третьої особи ОСОБА_4 , про визнання незаконним та скасування рішення, визнання бездіяльності дискримінаційною, відшкодування моральної шкоди.

Постановою Львівського апеляційного суду від 07 червня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 10 червня 2021 року в частині вирішення вимог про стягнення моральної шкоди скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, 3-тя особа: ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з Жовківської міської ради Львівського району Львівської області на користь ОСОБА_1 20000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині вимог про відшкодування моральної шкоди відмовлено.

В решті рішення суду залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 18 січня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка продана його представником ОСОБА_2 , задоволено. Постанову Львівського апеляційного суду від 07 червня 2022 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Львівського апеляційного суду від 25 квітня 2023 року апеляційну скаргу адвоката Станька Юрія Петровича в інтересах ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 10 червня 2021 року в частині відмови у задоволенні вимоги про визнання незаконним та скасування рішення 30-ої сесії 7-го демократичного скликання Туринківської сільської ради Жовківського району Львівської області № 10 від 19 жовтня 2018 року «Про передачу у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_4 » - скасовано.

Ухвалено у цій частині нове рішення, яким таку вимогу задоволено.

Визнано незаконним та скасовано рішення 30-ої сесії 7-го демократичного скликання Туринківської сільської ради Жовківського району Львівської області № 10 від 19 жовтня 2018 року «Про передачу у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_4 ».

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнуто з Жовківської міської ради Львівського району Львівської області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 704,8 грн. сплачений за звернення із позовною заявою та 1057,2 грн. сплачений за подання апеляційної скарги, а всього 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) гривень 00 копійок.

Постановою Верховного Суду від 22 листопада 2023 року у справі № 444/3482/18 постанову Львівського апеляційного суду від 25 квітня 2023 року залишено без змін.

За змістом частини другої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили.

Преюдиціальність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішення у такій справі правовідносини.

Суб`єктивними межами є те, що у двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їх правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об`єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням суду.

Преюдиціальні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови: обставина встановлена судовим рішення; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті самі особи, які брали участь у попередній справі, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Не потребують доказування обставини, встановлені рішенням суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Не має преюдиціального значення оцінка судом конкретних обставин справи, які сторонами не оспорювалися, мотиви судового рішення, правова кваліфікація спірних відносин. Преюдиціальне значення можуть мати ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які, зокрема зазначені у резолютивній частині рішення.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2018 року у справі № 917/1345/14 (провадження № 12-144гс18) зазначила, що преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.

При цьому, на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2021 року у справі № 662/397/15-ц (провадження № 14-20цс21)).

Під час розгляду справи № 444/3482/18 судами встановлено, що рішення Туринківської сільської ради Жовківського району Львівської області 30-тої сесії 7-ого демократичного скликання № 30 від 19 жовтня 2018 року, яким ОСОБА_4 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) в АДРЕСА_1 для ведення особистого селянського господарства та передано у власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства (цільове призначення 01.03) площею 0.5500 га в АДРЕСА_1 , прийняте з порушенням вимог ч. 1 ст. 22, ч. 9 ст. 55 ЗУ «Про землеустрій», при цьому таке рішення порушує права та інтереси позивача ОСОБА_1 , відтак апеляційним судом рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимоги про визнання незаконним та скасування рішення 30-ої сесії 7-го демократичного скликання Туринківської сільської ради Жовківського району Львівської області № 10 від 19 жовтня 2018 року «Про передачу у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_4 » скасовано, з одночасним ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення такої вимоги.

В свою чергу, у продовж розгляду справи № 444/3482/18, на підставі зазначеного рішення ОСОБА_4 здійснив державну реєстрацію речових прав на вказану земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, і 20.04.2023 здійснив відчуження земельної ділянки за кадастровим номером :01:023:0134 на користь своєї матері ОСОБА_3 , склавши на її користь договір дарування.

Вказаний договір дарування 20.04.2023 посвідчений приватним нотаріусом Львівського районного нотаріального округу Львівської області Головач Ориславою Романівною за № 960 та здійснено державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за індексним номером 67278792.

Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

У статті 328 ЦК України визначено презумпцію правомірності набуття права власності. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб особа набула право власності на спірний об`єкт.

Згідно із статтею 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

У постанові від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що для цілей визначення наявності в особи права володіння нерухомим майном застосовується принцип реєстраційного підтвердження володіння, який полягає в тому, що особа, яка зареєструвала право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі повноваження власника, визначені в частині 1 статті 317 ЦК України, у тому числі й право володіння.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Стаття 3 вказаного Закону визначала, що державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобов`язаний надавати інформацію

про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом. Державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в порядку черговості надходження заяв.

Державна реєстрація прав власності, реєстрація яких проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчиняється така дія.

Статтею 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" встановлено, що обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, зокрема право власності на нерухоме майно.

Підстави для державної реєстрації прав визначені ст. 27 Закону.

Таким чином, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно є юридичним фактом, який полягає в офіційному визнанні та підтвердженні державою набутого особою речового права на нерухомість та є елементом в юридичному складі (сукупності юридичних фактів), який призводить до виникнення речових прав.

При цьому реєстрація права власності хоча і є необхідною умовою, з якою закон пов`язує виникнення речових прав на нерухоме майно, однак реєстраційні дії є похідними від юридичних фактів, на підставі яких виникають, припиняються чи переходять речові права, тобто державна реєстрація сама по собі не є способом набуття права власності. Вказаний за змістом правовий висновок неодноразово сформульований Верховним Судом, зокрема в постановах від 27.06.2018 у справі № 921/403/17-г/6, від 08.08.2019 у справі № 909/472/18, від 29.04.2020 у справі № 911/1455/19.

Відповідний правовстановлюючий документ (правочин (договір) є підставою для переходу до особи прав на нерухомість, тобто породжує відповідні зобов`язання з передачі майна, а безпосередньо набуття особою усіх повноважень власника (володіння, користування, розпорядження) відбувається в момент внесення до реєстру відповідного запису про державну реєстрацію отриманого речового права.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідачка ОСОБА_3 є обдарованою особою, при цьому вимога про визнання договору дарування від 20 квітня 2023 року недійсним, заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено, не заявлялася, не оскаржується такий договір і у даному позові.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

У розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів викладений у статті 5 ЦК України.

Згідно із ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» ЄСПЛ зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц.

Так, колегія суддів виходить з того, що вимога про припинення права власності скаржника на спірну земельну ділянку по суті є вимогою про припинення правовідношення, а задоволення такої вимоги має наслідком виникнення у відповідача обов`язку повернути спірну земельну ділянку.

Натомість, як вже зазначалося вище, відповідачка ОСОБА_3 отримала спірну земельну ділянку у власність від сина ОСОБА_4 на підставі договору дарування, відтак у жодному правовідношенні із позивачем ОСОБА_1 , остання не перебуває, тому таке і не може бути припинено.

Стаття 346 ЦК України передбачає підстави припинення права власності, однак така не мість положень, які б давали підстави для висновку про можливість задоволення вимоги ОСОБА_1 про припинення права власності ОСОБА_3 на спірну земельну ділянку, з відповідних підстав.

Враховуючи зазначене, колегія суддів погоджується із висновками місцевого суду про те, що позивачем обрано неправильний спосіб захисту, оскільки позовні вимоги про припинення права власності не відповідають ефективним способам захисту прав та інтересів позивача, тому що судове рішення про задоволення таких вимог не є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, оскільки не стосується підстав набуття такого права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі №916/1608/18)

Належним способом захисту прав та інтересів у такому випадку є визнання недійсним договору дарування, однак із такою вимогою позивач ОСОБА_1 не звертався.

Зважаючи на те, що вимога про скасування державної реєстрації права власності на спірну земельну ділянку за кадастровим номером :01:023:0134є похідною від вимоги про припинення права власності, а у такій відмовлено, підстави для скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_3 на землю також відсутні.

Поряд з цим, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції застосував конструкцію відсутності порушеного права та невідповідності обраного позивачем способу захисту порушеного права, що є окремими підставами для прийняття судом рішення про відмову в позові, тому колегія суддів вважає за необхідне виключити із змісту оскаржуваного рішення покликання суду на відсутність порушеного права позивача, у решті рішення залишивши без змін, що свідчить про часткову підставність апеляційної скарги та необхідність зміни оскаржуваного рішення.

Відповідно до п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Поряд з цим, незважаючи на наявність підстав для зміни оскаржуваного рішення у відповідній частині, підстави для перерозподілу судових витрат за наслідками апеляційного розгляду, відсутні.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Станько Юрія Петровича - задовольнити частково.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 09 лютого 2024 року - змінити.

Виключити із мотивувальної частини рішення покликання суду на відсутність порушеного права позивача, як підставу для відмови у задоволенні позову.

У решті рішення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 23 жовтня 2024 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк