ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі Коротун І.В.

учасники справи:

представник відповідача адвокат Подольський В.О.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Подольського Вадима Олеговича

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 19 липня 2023 року, ухвалене суддею Тімошенко Н.В., повний текст рішення складено 28 липня 2023 року

у справі за позовом представника ОСОБА_2 - адвоката Маюрнікової Віти Нестерівни до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, поділ спільного майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В:

18.11.2021 представник ОСОБА_2 - адвокат Маюрнікової В.Н. звернулася до суду з позовом (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 19.10.2022 (т.1 а.с. 219-220)) до ОСОБА_4 (у шлюбі ОСОБА_5 ) про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, поділ спільного майна подружжя, в якому просила суд: - встановити факт проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_6 однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 13 травня 2005 до 28 березня 2020; - визнати двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , об"єктом права спільної сумісної власності подружжя; - поділити майно, що є спільною сумісною власністю подружжя: -визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_6 право власності на 1/2 частину за кожним нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 : - стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 9 656 грн у відшкодування витрат зі сплати судового збору.

Позовна заява обгрунтована тим, що на початку 2005 року ОСОБА_2 познайомився з ОСОБА_6 , яка на той час перебувала у шлюбі з іншим чоловіком. Між ними виникли стосунки і вони орендували квартиру у м. Полтава та почали проживати як чоловік та дружина, однією сім`єю, мали спільний побут, вели спільне господарство. 13.05.2005 ОСОБА_6 розірвала попередній шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилася донька ОСОБА_7 та за спільною заявою батьків дитині було присвоєно прізвище та по-батькові позивача. 05.04.2013 ОСОБА_2 та ОСОБА_6 як подружжя придбали спірну двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 . Договір купівлі-продажу оформили на ОСОБА_6 за спільним рішенням сторін. У квартирі зареєструвалися ОСОБА_6 та їх донька ОСОБА_8 , а позивач залишився зареєстрованим за іншою адресою. За час спільного проживання сторін відповідач ОСОБА_6 перебувала у відпустці по догляду за дитиною, займалася веденням домашнього господарства, доглядом за дитиною та не працювала до 2013. Позивач в цей час працював, отримував заробітну плату, частину отриманих коштів тримав на депозитних рахунках в АТ КБ "Приватбанк", інші кошти вносив до спільного сімейного бюджету, спільно харчувалися, водили дитину до дитячого садка, купували предмети першої необхідності, одяг, побутову техніку, меблі, за ці ж кошти разом відпочивали на морі. У 2010 ОСОБА_6 хворіла і відповідач ніс витрати на її лікування та харчування. Професія позивача на той час (торгового представника) була пов"язана з постійними переїздами, тому у період з 2006 до 2008 року він сплачував вартість оренди квартир у містах Полтаві, Кременчуці, Харкові, де сторони мешкали усією родиною. У 2008 позивач придбав за власні кошти двокімнатну квартиру у м. Кременчуці Полтавської області, де вони проживали деякий час. Вказану квартиру сторони через декілька років продали, доклали 10 тисяч доларів та 05.04.2013 придбали нову (спірну) квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . У спірній квартирі задля спільного комфортного проживання позивач ОСОБА_2 зробив ремонт, придбав меблі, побутову техніку. Зокрема, 28.10.2019 придбав кухонну витяжку та мийку на загальну суму 6 600 грн. 31.10.2019 - духову шафу, пральну машину, варильну поверхню на загальну суму 20 327,00 грн. Для придбання вказаної побутової техніки 31.10.2019 позивач ОСОБА_2 укладав в АТ "ОТП Банк" кредит, який повністю виплатив за власні кошти. 28.03.2020 року ОСОБА_6 повідомила позивачеві, що не має наміру більше проживати з ним однією сім"єю та запропонувала розлучитися. На той час ОСОБА_6 пообіцяла переоформити право власності на спірну квартиру на доньку ОСОБА_9 , однак до цього не зробила. Таким чином сторони до теперішнього часу не дійшли згоди щодо поділу спільного майна подружжя - спірної квартири. З цих підстав ОСОБА_2 вимушений звернутися до суду з даним позовом.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 19 липня 2024 року позовну заяву ОСОБА_10 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, поділ спільного майна подружжя - задоволено.

Встановлено факт проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_6 однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 13 травня 2005 року до 28 березня 2020 року.

Визнано двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 об"єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Поділено майно, що є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину за кожним нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати: 8 294,00 грн судового збору за вимогу майнового характеру; 908 грн судового збору за пред"явлення вимоги немайнового характеру; 454,00 грн судового збору за подання заяви про забезпечення позову та витрати на правничу допомогу в сумі 9 320 грн, а всього стягнуто 18 976 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що надані докази у справі свідчать про реальність сімейних відносин між позивачем та відповідачем, існування між ними усталених зв`язків, що притаманні подружжю та підтверджують, що у період з 13 травня 2005 до 28 березня 2020 ОСОБА_2 та ОСОБА_6 проживали однією сім"єю без реєстрації шлюбу та вели спільне господарство. Відповідач ОСОБА_6 , заперечуючи проти позовних вимог та стверджуючи, що спірна квартира придбана за її власні кошти, не надала будь-яких відомостей про суми та джерела отриманих нею доходів, тоді як спірна квартира придбана за суму 280 000 грн, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Період проживання позивача та відповідача однією сім`єю слід рахувати саме з 13.05.2005, з часу розірвання відповідачем ОСОБА_6 попереднього шлюбу. У судовому засіданні позивачем доведено, а відповідачем не спростовано, що у вказаний період позивач та відповідач, які проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, спільною працею набули у власність майно - двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 в результаті спільної праці, незалежно від рівня доходу кожного з них. З огляду вищенаведеного, вказану квартиру слід визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та поділити між сторонами в рівних частинах по кожному.

26.07.2023 до суду першої інстанції надійшла заява представника ОСОБА_1 адвоката Подольського В.О. про ухвалення додаткового рішення у справі, в якій просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_11 судові витрати за надання правової допомоги у розмірі 60 000 грн та судові витрати за вирішення справи на користь відповідача (гонорар успіху) у розмірі 80 000 грн (т.2 а.с. 140-141).

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 19 вересня 2024 року у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 адвоката Подольського В.О. про ухвалення додаткового рішення у справі відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Подольський В.О., посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач позовні вимоги заперечує, з позивачем у фактичних шлюбних відносинах не була. Все, що їх об`єднує та зобов`язує періодично тримати контакт, це спільна донька, яка народилась у 2006 році. Судом першої інстанції рішення було прийняте лише на підставі фотознімків, де сторони зображені разом, та кількох письмових доказів, які не доводять ні факту спільного проживання, ні ведення спільного господарства, ні наявності спільного побуту, бюджету і всього іншого, що притаманне подружжю. Деякі з документів взагалі не містять інформації щодо предмета доказування. При цьому, посилається на правову позицію Верховного суду, викладену у постанові від 09.05.2023 у справі № 395/628/21. Вказує, що із самого початку у даній справі надавалася перевага позивачу та ігнорувались права і чинилися перешкоди у їх здійсненні для відповідача. Про існування справи відповідач дізналася з Єдиного державного реєстру судових рішень та інформації на сайті Судова влада України, жодних документів у справі їй не надходило. Відповідач була обмежена у засобах для відвідування міста Полтава або оплати відрядження до міста Полтава свого представника. Крім того, вона була вагітна та згодом народила дитину, тому не могла відвідувати установу суду у місті Полтава. Позовна заява з доданими матеріалами на адресу проживання відповідача направлена не була. Будь-які ухвали про дату і час розгляду справи також не надходили. Контролювати дати призначення судових засідань самостійно не було можливо із-за тимчасового обмеження доступу до ЄДРСР у зв`язку з введенням правового режиму воєнного стану. У червні 2022 вона дізналася, що судом 07.06.2022 без її повідомлення та участі було проведено та закрито підготовче засідання і призначено справу до судового розгляду на 07.07.2022, судом було порушено право відповідача на подання відзиву. Відзив на позов нею було подано 12.09.2022. 09.11.2022 року відповідачем подано заперечення, яке зареєстровано судом 17.11.2022, суд з ним ознайомлений та мав врахувати при розгляді справи, чого не зробив. Додані до позову фотознімки ні відповідачці, ні її представнику направлені не були та не надходили від позивача. У зв`язку з цим, відповідач не була обізнана, що саме зображено на фотознімках, та не могла підтвердити або спростувати інформацію, яка зображена на фотознімках. Також вказує, що у задоволенні заяви про відвід головуючого судді було відмовлено ухвалою суду від 17.04.2023 і розгляд справи продовжився. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 353 ЦПК України заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду. Вказує, відповідач не згодна з даною ухвалою, тому подає заперечення на неї, яке включає в дану апеляційну скаргу. Заява про відвід була розглянута судом формально або не розглядалася взагалі, а ухвала суду написана шаблонно, з використанням іншої подібної ухвали. Щодо оскарження рішення суду, то зазначає, що спірну квартиру відповідач придбала за рахунок продажу іншої своєї квартири, який вона здійснила 02.03.2013 року, тобто, за місяць до придбання своєї нової квартири. Відповідач не мала в наявності копії договору про продаж квартири від 02.03.2013, оскільки подія відбулась 10 років тому. Враховуючи це, 07.11.2022 було направлено адвокатський запит у місто Кременчук до приватного нотаріуса Прокопа О.Е., який посвідчував договір про продаж квартири, з проханням надати копію договору. 18.11.2023 нотаріусом була надана відмова та рекомендовано звернутись до суду. У зв`язку з цим, до суду було подано клопотання про витребування доказів, ухвалою суду від 17.01.2023 клопотання було задоволено та витребувано у приватного нотаріуса Прокопа О.Е. На виконання вказаної ухвали до суду надійшла відповідь нотаріуса Прокопа О.Е., у якій він повідомляв, що договір посвідчувався не ним, а іншим нотаріусом Прокопом Д.О. На адвокатський запит було отримано відповідь нотаріуса від 11.04.2023 про відмову у наданні копії договору. На наступному судовому засіданні, яке відбулось 19.07.2023, представник відповідача нагадав суду про те, що ним було подано таке клопотання і потрібно його розглянути, на що суд відповів, що у задоволенні клопотання вже відмовлено і сторона відповідача мала отримати відповідну ухвалу. Вказує, що суд позбавив відповідача можливості довести, що вона мала кошти на придбання квартири, прийнявши рішення у справі того ж дня. Суд не посприяв, а перешкодив відповідачу в реалізації нею її процесуального права, що є порушенням принципу змагальності. Таке порушення призвело до того, що відповідач не змогла подати один з ключових доказів у справі, що призвело до прийняття неправильного рішення. Судом було порушено принципи змагальності та рівності, справу розглянуто необ`єктивно. Вказує, що будь-яких доказів на підтвердження обставин позову у рішенні не наведено і матеріали справи таких доказів не містять, оскільки їх не існує. Матеріалах справи міститься копія трудової книжки відповідача, але суд жодним чином не згадує про цей факт. Надані позивачем відомості про суми виплачених доходів та утриманих податків не є належним доказом в контексті предмету доказування, оскільки позивачем не надано доказів, куди та на що саме він витратив дані кошти в той час, коли не мав жодного відношення як до відповідача, так і до її квартири. Вказує, що відповідачем доведено, що позивач свої заощадження витрачав на придбання автомобілів. Вказує, що 17.08.2023 відповідач вимушена була особисто поїхати до міста Кременчук, щоб отримати у нотаріуса копію договору про продаж квартири, у витребуванні якого суд на останньому етапі відмовив. Самостійно раніше позивачка це зробити не могла, оскільки, була вагітна та народила дитину, тобто була обмежена в можливості пересування країною, а також із-за обстрілів рф. З огляду на це, суду апеляційної інстанції надається доказ, який не міг бути наданий раніше з причин, що описані вище, і був отриманий лише після прийняття рішення судом першої інстанції - договір купівлі продажу від 02.03.2013. Відповідно до умов договору, відповідач продала квартиру, що належала їй на праві власності, за ціною 160 000 грн, решта коштів - власні заощадження відповідача, здобуті за рахунок отримання доходу від трудової діяльності. Також вказує, що згідно пункту 5 договору купівлі-продажу квартири від 02.03.2013 квартира є особистою власністю відповідача. Копії характеристики доньки з Ліцею №31 м. Полтава та довідки виконавчого комітету Новосанжарської селищної Ради від 07.10.2022, на які посилається суд у своєму рішенні, як на ознаку існування фактичних шлюбних відносин між позивачем і відповідачем, не є належними доказами існування таких відносин. Суд першої інстанції помилково вважає, що побутова техніка придбавалася позивачем для відповідача і для встановлення у її квартирі, проте наявні документи цього не підтверджують.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Полтавського апеляційного суду від 04.09.2023 визначено склад суддів для розгляду даної справи: головуючий суддя Прядкіна О.В., судді Бутенко С.Б., Обідіна О.І. (т.2 а.с. 212).

Ухвалами Полтавського апеляційного суду від 11.03.2024 та від 15.03.2024, відповідно, відкрито апеляційне провадження у вказаній справі та справа призначена до апеляційного розгляду на 10 год 20 хв 17.04.2024 (т.2 а.с. 216,217).

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Полтавського апеляційного суду від 12.08.2024 визначено склад суддів для розгляду даної справи: головуючий суддя Дорош А.І., судді Бутенко С.Б., Обідіна О.І. (т.3 а.с. 65).

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Полтавського апеляційного суду від 26.08.2024 визначено склад суддів для розгляду даної справи: головуючий суддя Дорош А.І., судді Лобов О.А., Триголов В.М. (т.3 а.с. 67-68).

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 30.08.2024 справу прийнято до провадження, закінчено проведення підготовчих дій у справі, призначено до розгляду на 10.40 год 21.10.2024, з повідомленням учасників справи (т.3 а.с. 77).

У судове засідання апеляційного суду 21.10.2024 не з`явився позивач ОСОБА_2 , він належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи шляхом направлення 23.09.2024 судової повістки про виклик до суду у цивільній справі на електронну адресу у порядку ч. 6 ст. 128 ЦПК України, яка була доставлена до електронного кабінету 24.09.2024 (т.3 а.с. 85). При цьому, колегія суддів враховує, що електронний варіант ухвали Полтавського апеляційного суду від 06.09.2024 (про призначення справи до апеляційного розгляду) розміщено в мережі Інтернет за адресою: https://reyestr.court.gov.ua/ та відповідно оприлюднено. Заяв та клопотань про відкладення розгляду справи до суду апеляційної інстанції не надходило. Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що на початку 2005 позивач ОСОБА_2 познайомився з відповідачем ОСОБА_6 , яка на той час перебувала у шлюбі з іншим чоловіком. Між сторонами виникли стосунки, вони орендували квартиру у м. Полтава та почали проживати як чоловік та дружина, однією сім"єю, мали спільний побут, вели спільне господарство.

13.05.2005 ОСОБА_6 розірвала попередній шлюб, в якому перебувала на час знайомства з позивачем, що підтвердується записом в її трудовій книжці (т.1 а.с. 183).

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилась донька ОСОБА_7 , про що 14.08.2006 Київським ВДРАЦС Полтавського МУЮ видано свідоцтво про народження. Матір`ю дитини була записана відповідач ОСОБА_6 , батьком - позивач ОСОБА_2 (т.1 а.с. 11).

Як вбачається з характеристики, виданої 13.09.22 Ліцеєм №31 м. Полтави, учениця ОСОБА_7 навчалася у ліцеї з 2012 до 2020. Батьки учениці - ОСОБА_2 та ОСОБА_6 приділяли достатньо уваги навчанню і вихованню доньки, відвідували батьківські збори, брали участь в організації і проведенні екскурсій, вчасно повідомляли про відсутність ОСОБА_12 через поважні причини (т.1 а.с. 172).

Згідно договору купівлі-продажу, посвідченого 05.04.2013 приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Гурою Л.Б., реєстровий №245, ОСОБА_13 продала, а ОСОБА_6 купила за суму 280 000 грн. квартиру АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 178-180).

Як вбачається з тексту вищевказаного договору купівлі-продажу, покупець ОСОБА_6 на момент укладення договору була зареєстрована в квартирі за адресою: АДРЕСА_3 .

Згідно довідки виконавчого комітету Новосанжарської селищної Ради від 07.10.2022, у квартирі АДРЕСА_4 за період з 1991 по 2020 було зареєстровано місце проживання наступних осіб: ОСОБА_14 - з 02.03.1991 по 07.05.2020; ОСОБА_2 -з 05.09.2000 до 11.01.2020; ОСОБА_7 - з 11.04.2007 (відсутня інформація про дату вибуття) та з 06.02.2013 до 12.06.2013; ОСОБА_6 -з 11.04.2007 (відсутня інформація про дату вибуття) та з 06.02.2013 до 12.06.2013 (т.1 а.с. 287).

Судом першої інстанції досліджені копія кредитного договору № від 31.10.2019, копія бланку-замовлення від 28.10.2019, копія видаткової накладної від 31.10.2019, копія товарного чеку від 31.10.2019, копія заявки на доставку від 01.11.2019, які підтверджують придбання позивачем на потреби сім`ї побутової техніки - духової шафи, пральної машини, варильної поверхні, мийки (т.1 а.с. 41-44, 62-66 ).

Судом першої інстанції досліджені копії фотографій, де зображені позивач, відповідачка та їх донька в різні періоди свого життя, які можуть свідчити про існування між сторонами усталених стосунків, що притаманні саме сім`ї (т.1 а.с. 95-110).

Як вбачається з довідки АТ КБ "Приватбанк" від 28.10.2021, позивач ОСОБА_2 за період з 2005 до 2014 мав у вказаному банку депозитні рахунки, що були відкриті 02.02.2011 на суму 53 000 грн; 02.04.2011 на суму 5 000 грн; 24.11.2006 на суму 12 000 грн; 03.09.2008 на суму 65 000 грн; 13.04.2007 на суму 8 000 грн; 13.04.2007 на суму 4 000 грн; 13.04.2007 на суму 2 600 грн; 14.03.2008 на суму 25 000 грн (т.1 а.с. 45).

З наданих позивачем Відомостей з державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків вбачається, що за період 2005 - 2020 позивач ОСОБА_2 працював, отримував доходи та сплачував відповідні суми податків (т.1 а.с. 46-61).

Судом першої інстанції досліджені надані відповідачем договори про надання комунальних послуг (т.1 а.с. 189-203), відносно яких суд прийшов до висновку, що вони не відповідають процесуальному критерію належності з огляду на те, що факт укладення відповідачем ОСОБА_6 у березні 2015 та серпні 2019 договорів про постачання комунальних послуг не спростовує факту проживання позивача та відповідача однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Допитаний у суді першої інстанції свідок ОСОБА_15 суду показав, що з ОСОБА_16 він знайомий з дитинства. Приблизно в 2005 Левенець став проживати однією сім`єю з ОСОБА_17 НОМЕР_1 у них народилась донька. Проживали вони як одна сім`я, ОСОБА_18 доглядала маленьку дитину, а ОСОБА_19 працював. ОСОБА_20 , ОСОБА_4 та свідок часто спілкувалися, бо у свідка теж є донька - майже однолітка ОСОБА_21 . Вони приїздили до ОСОБА_20 з ОСОБА_4 на свята. Свідкові відомо, що ОСОБА_18 довго хворіла, в той час ОСОБА_19 витрачав значні кошти на її лікування. Робота ОСОБА_19 була пов`язана з частими переїздами і ОСОБА_18 разом з дитиною завжди переїжджали разом з ОСОБА_19 . Вони проживали в Кременчуці, в Нових Санжарах та в ОСОБА_22 і завжди були разом. ОСОБА_20 з ОСОБА_4 купили спочатку одну квартиру у Кременчуці, потім іншу - в Полтаві. Свідкові довелось разом з ОСОБА_23 облаштовувати на кладовищі могилу ОСОБА_18 бабусі. Також свідкові відомо, що ОСОБА_19 і ОСОБА_18 вели господарство на дачній ділянці.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_24 суду показав, що з ОСОБА_23 він працювали в одній компанії. Свідкові відомо, що ОСОБА_19 та ОСОБА_18 проживали разом як одна сім`я, вони разом виховували доньку. ОСОБА_19 працював, а ОСОБА_18 вела домашнє господарство. Свідок неодноразово бував у них в гостях, вони дружили сім`ями, разом святкували, разом відпочивали. Спочатку свідок приходив до ОСОБА_20 , коли вони з ОСОБА_18 проживали на орендованій квартирі. А в 2013 ОСОБА_19 йому повідомив, що вони з ОСОБА_18 купили нову квартиру в Полтаві і запросив їх туди. ОСОБА_19 йому розповідав, що взяв кредит на купівлю пральної машини, духовки, варильної поверхні. Коли в новій квартирі ОСОБА_20 робив ремонт, свідок допомагав йому виносити старі вікна, залишки сміття, переставляти меблі. Свідок пояснив, що ОСОБА_18 з ОСОБА_19 спілкуватися між собою так, як може спілкуватись лише подружжя. Вони обговорювали свої щоденні побутові потреби, які виникають у будь-якій сім`ї. ОСОБА_19 радився зі свідком щодо ремонту в квартирі. З обстановки у квартирі було видно, що там мешкає саме сім`я, у квартирі були жіночі, чоловічі та дитячі речі, побутова техніка, іграшки.

Допитаний у суді першої інстанції свідок ОСОБА_25 повністю заперечив існування сімейних стосунків між сторонами у справі.

У зв`язку з чим, суд першої інстанції ставиться до показань свідків критично та бере до уваги їх показання в тій частині, що узгоджуються із іншими, наявними у справі, письмовими доказами.

Норми права, які застосував суд першої інстанції при вирішенні спору.

Відповідно ч.2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Обов`язковою умовою для визнання осіб членами однієї сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наявність інших обставин, які підтверджують реальність сімейних відносин (рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99).

Стаття 74 СК України визначає, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків.

У той же час, відповідно до статті 25 СК України, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі. Жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу. У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що при застосуванні статті 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно із частиною першою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Зазначені норми свідчать про презумпцію спільності права власності жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою на майно, яке набуте ними в період спільного проживання. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із співвласників може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того, хто її спростовує. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30.11.2020 року у справі № 638/20596/16.

Апеляційний суд у складі колегії суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом даного спору є: - встановлення факту проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_6 однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 13 травня 2005 до 28 березня 2020; - визнання двокімнатної квартири АДРЕСА_1 об"єктом права спільної сумісної власності подружжя; - поділ вказаної квартири, що є спільною сумісною власністю подружжя: - визнання за ОСОБА_2 та ОСОБА_6 право власності на 1/2 частину за кожним нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 .

Згідно п.1 ч.1 ст. 57 СК України о собистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції допустив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, у зв`язку з чим прийшов до помилкового висновку про задоволення позову.

Як встановлено судом першої інстанції, на початку 2005 ОСОБА_2 познайомився з ОСОБА_6 , між сторонами виникли стосунки, вони орендували квартиру у м. Полтава та почали проживати як чоловік та дружина, однією сім"єю, мали спільний побут, вели спільне господарство.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилась донька ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтво про народження, серія НОМЕР_2 , видане 14.08.2006 Київським ВДРАЦС Полтавського МУЮ, в якому матір`ю дитини записана ОСОБА_6 , батьком - ОСОБА_2 (т.1 а.с. 11).

Згідно договору купівлі-продажу, посвідченого 05.04.2013 приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Гурою Л.Б., реєстровий №245, ОСОБА_13 продала, а ОСОБА_6 купила за суму 280 000 грн. квартиру АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 178-180).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції залишив поза увагою той факт та не дав йому відповідну правову оцінку, що у пункті 5 договору купівлі-продажу від 05.04.2013 вказано, що покупець, тобто ОСОБА_6 , у своїй заяві стверджує, що грошові кошти, які витрачаються нею на придбання вищевказаної квартири, є її особистою власністю. Згідно п.п. 13,14 цього договору, зокрема, зі змістом статей 182,215-220,225,228-236,659,662,668 ЦК України, ст.ст. 59,65,74 СК України сторони ознайомлені. Сторони стверджують, що проект цього договору відповідає їх волевиявленню, прочитаний і схвалений ними до його посвідчення, зміст зазначених у п.14 договору статей Цивільного кодексу України та Сімейного кодексу України та інших нормативно-правових актів їм зрозумілий, жодних нез`ясованих питань у них немає (т.1 а.с. 179).

Отже, виходячи зі змісту п.5 цього договору, спірна квартира АДРЕСА_1 придбана ОСОБА_6 за її особисті кошти, тобто є її особистою приватною власністю. Договір купівлі-продажу від 05.04.2013 не містить застережень щодо придбання спірної квартири спільно з позивачем ОСОБА_2 тощо.

Позивач ОСОБА_2 ознайомлений текстом договору купівлі-продажу від 05.04.2013 квартири АДРЕСА_1 , укладеного між продавцем ОСОБА_13 та покупцем ОСОБА_6 , не оскаржив його у разі незгоди з його змістом чи окремими пунктами. Договір купівлі-продажу від 05.04.2013 спірної квартири є чинним,його правомірність позивачем не спростована.

Згідно правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №2-1383/2010, стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що спірна квартира АДРЕСА_1 з особистою приватною власністю ОСОБА_6 .

За таких обставин, позовна вимогапро визнання двокімнатної квартири АДРЕСА_1 об"єктом права спільної сумісної власності подружжя є недоведеною, тому не підлягає задоволенню.

Крім цього, оскільки позовна вимога про встановлення факту проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_6 однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 13 травня 2005 до 28 березня 2020 пред`явлена з метою послідуючого визнання спірної квартири об"єктом права спільної сумісної власності подружжя, яка є недоведеною, то у задоволенні вимоги про встановлення факту проживання сторін однією сім`єю без реєстрації також слід відмовити.

Позовна вимога про визнання за ОСОБА_2 та ОСОБА_6 право власності на 1/2 частину за кожним нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 є похідною від перших двох позовних вимог, які не доведені позивачем, тому і ця вимога не підлягає задоволенню.

Доводи апеляційної скарги щодо незгоди з ухвалою суду від 17.04.2023 про відмову у задоволенні заяви про відвід головуючого судді, то ці доводи не заслуговують на увагу, оскільки не вбачається порушень вимог ЦПК України про постановленні вказаної ухвали суду.

Доводи апеляційної скарги про те, що спірну квартиру відповідач придбала за рахунок продажу іншої своєї квартири, який вона здійснила 02.03.2013 року, тобто, за місяць до придбання своєї нової квартири, то як вбачається зі змісту відзиву на позовну заяву, який надійшов до суду першої інстанції 20.09.2022, сторона відповідача не посилалася у відзиві на ці обставини та доказів в цій частині суду не надала, не заявляла у відзиві клопотання про їх витребування у зв`язку з неможливістю їх отримати та надати суду. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 191 ЦПК України устрок, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідач має право надіслати суду - відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не мала в наявності копії договору про продаж квартири від 02.03.2013, оскільки подія відбулась 10 років тому, що суду апеляційної інстанції надається доказ, який не міг бути наданий раніше з причин, що наведені в апеляційній скарзі, і був отриманий лише після прийняття рішення судом першої інстанції - договір купівлі продажу від 02.03.2013, то ці доводи не заслуговують на увагу, оскільки згідно ч. 3 ст. 367 ЦПК України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Такі причини відповідач апеляційному суду не навела.

Доводи апеляційної скарги щодо відчуження позивачем іншої квартири в м. Полтава на користь своєї матері, то ці доводи виходять за межі предмета спору даної цивільної справи.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що позов є недоведеним, тому відсутні підстави для його задоволення, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Згідно ст. 382 ч.1 п. 4 п.п. «в» ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно ч.2 п.2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача.

По справі вбачається, що при подачі апеляційної скарги відповідачем ОСОБА_11 сплачено судовий збір у розмірі 13 803,00 грн., що підтверджується квитанцією ПУМБ від 30.08.2023 року (т.2 а.с. 197), який підлягає стягненню з позивача ОСОБА_2 на користь відповідача ОСОБА_11 .

Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п. 1-4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.2, 376, ч.1 п.1-4, 381 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Подольського Вадима Олеговича - задовольнити.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 19 липня 2023 року скасувати і ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову представника ОСОБА_2 - адвоката Маюрнікової Віти Нестерівни до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, поділ спільного майна подружжя - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_11 сплачений судовий збір у розмірі 13 803,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 жовтня 2024 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов