Справа № 545/3666/24
Провадження № 2/545/1943/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" грудня 2024 р. м. Полтава

Полтавський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Зуб Т.О.

за участю секретаря Пінчук З.І.

представника позивача- адвоката Огонського О.Р.,

представника відповідача- адвоката Шерстюк А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Огоновський Олег Романович, до ОСОБА_2 , про стягнення боргу,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договорм позики, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 13000,00 (тринадцять тисяч)доларів США, що становить 537668,30 (п`ятсот тридцять сім тисяч шістсот шістдесят вісім гривень, тридцять копійок) та просить судові витрати покласти на відповідача.

Позов мотивований тим, що він є громадянином Чехії проживає у м. Брно, протягом червня- жовтня 2023 року позивач та ОСОБА_2 , проживала у м. Брно, Чехія, у таборі для біженців з України. Уклали усний договір позики на загальну суму 33000,00 (тридцять три) тисячі доларів, за яким відповідачу 16.06.2023, 11.08.2023, 08.10.2023 року передано грошові кошти. Призначення коштів, наданих позивачем відповідачу в позику, було придбання квартири для відповідача та її малолітнього сина. Обов`язковою умовою надання позики було повернення повної суми наданих коштів у строк до 30.04.2024 року. Однак, відповідач повернула тільки частину грошових коштів. Станом на дату підписання позовної заяви сума заборгованості складає 13000,00 (тринадцять тисяч) доларів, яку відповідач не повернула.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав посилаючись на обставини зазначені в позовній заяві.

Представник відповідача в задоволенні позовних вимог просив відмовити, оскільки договір позики з позивачем відповідач не укладала, грошові кошти не брала.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні відповідно до ст. 63 Конституції України відмовилася давати показання.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши надані позивачем докази, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. До такого висновку суд дійшов виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України).

За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

Таким чином, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів.

При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця.

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 у справі № 6-1967цс15, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Тому у справах про стягнення боргу за договором позики позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання, а суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

В судовому засіданні встановлено, що розписка про отримання коштів відповідачем не укладалася. Позивач надав суду копію квитанції від 16.06.2023 року, зі змісту якої вбачається, що 16.06.2023 року ОСОБА_1 перерахував ОСОБА_2 на її банківську картку грошові кошти у сумі 3000 USD (а.с. 7).

Будь-яких інших письмових доказів на підтвердження обставин, викладених в позовній заяві, та на спростувань заперечень представника відповідача проти позову матеріали справи не містять.

Дослідивши зміст копії квитанції від 16.06.2023 року, наданої позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог, судом встановлено, що даною квитанцією фіксується лише факт переказу коштів на банківську картку відповідача. Однак, даною квитанцією не підтверджується обов`язок ОСОБА_2 повернути ОСОБА_1 зазначену суму коштів.

Факт переказу позивачем коштів на рахунок відповідача не може свідчити про те, що між сторонами було укладено договір позики та те, що позивачем було передано відповідачу грошові кошти в борг, оскільки такий переказ коштів міг бути здійснений на підставі будь-яких інших правовідносин.

Згідно ст. 12, 81 ч. 1 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

У відповідності до частини 1 та частини 3 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Враховуючи встановлені вище фактичні обставини справи та зазначені норми закону, та оскільки не було доведено факту укладення між сторонами договору позики, та відповідно факту існування боргового зобов`язання, тому суд вважає, що позов про стягнення боргу, а саме грошових коштів в загальній сумі 537668,30 грн., є необґрунтованим, й за цих підстав в задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до положень статей 141 ЦПК України, оскільки суд відмовляє у задоволенні позову, питання про розподіл судових витрат суд не вирішує.

Керуючись ст. 12, 13, 81, 133, 141, 280, 284, 354 ЦПК України, ст. 202, 207, 1046, 1047, 1049 ЦК України, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Огоновський Олег Романович, до ОСОБА_2 , про стягнення боргу- відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 17.12.2024 року.

Суддя: Т. О. Зуб