КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 756/5818/23
провадження № 22-ц/824/1525/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кирилюк Г. М.

суддів: Рейнарт І. М., Ящук Т. І.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Відкритого акціонерного товариства «БГ БАНК», Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредит Фінанс», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Іванова Лідія Миколаївна, про усунення перешкод у здійсненні права власності, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 19 вересня 2023 року,

встановив:

У травні 2023 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ВАТ «БГ БАНК», ТОВ «Кредит Фінанс», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Іванова Л. М. про усунення перешкод у здійсненні права власності на квартиру АДРЕСА_1 шляхом визнання недійсним договору іпотеки від 26 листопада 2007 року, укладеного між ВАТ «БГ Банк» та ОСОБА_3 , ОСОБА_5 .

Посилались на ті підстави, що у лютому 2017 року вони звертались до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ВАТ «БГ Банк»), треті особи: ТОВ «Кредит-Фінанс», служба у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Іванова Л. М., про визнання договору іпотеки недійсним та скасування рішення державного реєстратора.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 22 вересня 2020 року (справа №756/2911/17) в задоволенні вказаного позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 18 травня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 22 вересня 2020 року змінено та викладено його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанову апеляційного суду мотивовано тим, що доводи позивачів про те, що на час укладення спірного договору іпотеки вони були співвласниками майна та зареєстровані у іпотечній квартирі, тому необхідна була згода органу опіки та піклування, ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм матеріального права, оскільки виключно на батьків, як їх законних представників, покладено обов`язок діяти в інтересах дитини та вживати необхідних заходів з метою максимального забезпечення прав та інтересів дитини. Матеріали справи не містять доказів, підтверджуючих порушення майнових прав неповнолітніх дітей - позивачів внаслідок укладення оспорюваного договору іпотеки.

Неправдиве повідомлення батьками, які є одночасно законними представниками неповнолітньої або малолітньої особи, про відсутність прав дитини на майно, яке передається в іпотеку, не може бути підставою для визнання іпотеки недійсною за позовом батьків, які зловживали своїми правами законних представників дитини, а може спричинити інші наслідки, передбачені законодавством, які застосовуються органами опіки та піклування.

Доводи позивачів стосовно ненадання судом першої інстанції належної оцінки свідоцтву про право власності на житло, згідно з яким вони являються співвласниками іпотечного майна, не можуть бути взяті до уваги, оскільки на висновки суду щодо відсутності порушення їх майнових прав у зв`язку із укладенням оспорюваного договору не впливають.

В той же час, поза увагою суду першої інстанції залишилась та обставина, що цей позов було пред`явлено до неналежного відповідача, оскільки на підставі договору про відступлення прав вимоги від 04 серпня 2010 року ВАТ «Універсал банк розвитку та партнерства», правонаступником якого є ВАТ «БГ Банк», відступило ТОВ «Вердикт Фінанс», назву якого змінено на ТОВ «Кредит-Фінанс», свої права і обов`язки за оспорюваним договором іпотеки.

Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд першої інстанції повинен був відмовити у позові до такого відповідача.

Постановою Верховного Суду від 18 квітня 2023 року рішення Оболонського районного суду міста Києва від 22 вересня 2020 року, в його незміненій частині, та постанову Київського апеляційного суду від 18 травня 2022 року залишено без змін.

Враховуючи, що підставою для відмови у задоволенні позову стало пред`явлення позову до неналежного відповідача, це не є перешкодою для повторного звернення до суду до належного відповідача для відновлення порушених конституційних прав щодо майна, яке належить їм на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 19 вересня 2023 року справу передано на розгляд до Господарського суду м. Києва, у провадженні якого перебуває справа № 910/12956/22 про банкрутство ТОВ «Кредит-Фінанс».

29.11.2023 ОСОБА_1 , ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу, в якій просять скасувати ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 19 вересня 2023 року і направити справу для продовження розгляду до цього суду.

Вважають, що оскаржувана ухвала постановлена з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, з неправильним застосовуванням норм матеріального права.

Свої доводи мотивують тим, що предметом позову є визнання недійсним договору іпотеки від 26 листопада 2007 року, укладеним між ВАТ «БГ Банк» та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Івановою Л. М.

Зазначають, що в постанові Верховного Суду Касаційного господарського суду зроблено висновки, згідно з якими приписи статті 42 КУзПБ у частині підстав визнання недійсними правочинів боржника не підлягають застосуванню до правочинів, що були вчинені боржником до дати введення в дію КУзПБ, тобто 21.10.2019. До правовідносин, що склалися до 21.10.2019, підлягають застосуванню приписи статті 20 Закону про банкрутство.

Укладення договору боржника поза межами "підозрілого періоду" (одного року, що передував порушенню справи про банкрутство), визначеного статтею 20 Закону про банкрутство, та відсутність підстав для застосування статті 42 КУзПБ з огляду на непоширення її дії на правовідносини, що склалися до вступу в дію КУзПБ, не виключає можливості визнання недійсним правочину боржника, спрямованого на уникнення звернення стягнення на його майно, на підставі загальних засад цивільного законодавства та недопустимості зловживання правом, а відповідний спосіб захисту гарантує практичну й ефективну можливість захисту порушених прав.

Вважають, що суд першої інстанції не дослідив питання щодо можливого виникнення правової проблеми у застосуванні спеціальних підстав для визнання недійсними правочинів у провадженні у справі про банкрутство таким чином, щоб вони не вступили у конфлікт із доктринальними положеннями цивільного законодавства про заставу (поруку), що може негативно вплинути на права та інтереси позивачів, які не є сторонами іпотечного договору, не несуть жодних зобов`язань за основними зобов`язаннями тощо.

Правом надання відзиву на апеляційну скаргу інші учасники справи не скористались.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.12.2023, вказану справу призначено судді-доповідачу Верланову С. М., судді: Невідома Т.О., Нежура В. А.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.07.2024, вказану справу призначено судді-доповідачу Кирилюк Г. М. судді: Рейнарт І. М., Ящук Т. І.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ухвала суду першої інстанції щодо передачі справи на розгляд іншого суду віднесена до п. 9 ч. 1 ст. 353 ЦПК України.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом установлено, що предметом позову є визнання недійсним договору іпотеки, укладеного 26 листопада 2007 року між ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (іпотекодавці) та ВАТ «Універсал банк розвитку та партнерства» (іпотекодержатель), правонаступником якого є ВАТ «БГ Банк», яке в свою чергу відступило ТОВ «Вердикт Фінанс», назву якого змінено на ТОВ «Кредит-Фінанс», свої права і обов`язки за оспорюваним договором іпотеки.

Вирішуючи питання про направлення справи на розгляд до господарського суду, суд першої інстанції виходив із того, що ухвалою Господарського суду м. Києва від 08 березня 2023 року відкрито провадження у справі № 910/12956/22 про банкрутство ТОВ «Крпедіт-Фінанс», а тому вирішення даного спору повинно відбуватися господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне, а по-друге - суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Водночас, відповідно до пункту 8 частини 1 статті 20 ГПК України господарські суди розглядають, зокрема, справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

21 жовтня 2019 року в Україні почав діяти Кодекс України з процедур банкрутства, прийнятий Верховною Радою України наприкінці 2018 року та набрав чинності 21 квітня 2019 року. Відповідно до пункту 1 Прикінцевих та Перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства, визначено, що цей Кодекс набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, і вводиться в дію через шість місяців з дня набрання чинності цим Кодексом.

Згідно з пунктом 4 Прикінцевих та Перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства з дня введення в дію цього Кодексу, подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Перехід до наступної судової процедури та подальше провадження у таких справах здійснюється відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства, господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 607/6254/15-ц, з введенням в дію Кодексу України з процедур банкрутства, розгляд всіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і виключно господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи.

Інші суди, незалежно від юрисдикції, які розглядали справи за позовами до відповідача, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство, після відкриття провадження в інших справах, не закривають таке провадження, а передають справу до належного суду для розгляду по суті. При цьому, таким належним судом є виключно суд господарської юрисдикції, який відкрив справу про банкрутство відповідача.

Захист таких осіб полягає у тому, що інші суди, незалежно від юрисдикції, які розглядали справи за позовами до відповідача, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство після відкриття провадження в інших справах, не закривають таке провадження, а передають справу до належного суду для розгляду по суті. При цьому таким належним судом є виключно суд господарської юрисдикції, який відкрив справу про банкрутство відповідача.

Таке врегулювання процедури розгляду спорів до відповідача, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство, встановлює зрозумілу і справедливу процедуру закінчення розгляду справи належним судом, дотримання принципу визначення юрисдикції справи та підсудності спорів одному господарському суду, який акумулює усі вимоги до відповідача, щодо якого порушено процедуру банкрутства.

Аналогічних висновків Верховний Суд дотримується і на даний час, зокрема в постанові від 10 січня 2024 року в справі № 201/15806/15-ц (провадження № 61-5569св23).

Як вбачається з матеріалів справи, провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ВАТ «БГ БАНК», ТОВ «Кредит Фінанс», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Іванова Лідія Миколаївна, про усунення перешкод у здійсненні права власності відкрито 15 травня 2023 року.

Провадження у господарській справі № 910/12956/22 за заявою ТОВ «ЕКОЛЛ» до ТОВ «Кредіт-Фінанс» про відкриття провадження у справі про банкрутство відкрито ухвалою Господарського суду міста Києва від 08 березня 2023 року.

Враховуючи вказані норми процесуального права та висновки Верховного Суду, суд першої інстанції законно та обґрунтовано передав справу на розгляд до Господарського суду міста Києва, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство ТОВ «Кредіт-Фінанс», до якого заявлено вимога про визнання договору іпотеки недійсним.

Доводи апеляційної скарги щодо можливого виникнення правової проблеми у застосуванні спеціальних підстав для визнання недійсними правочинів у провадженні у справі про банкрутство таким чином, щоб вони не вступили у конфлікт із доктринальними положеннями цивільного законодавства про заставу (поруку) на правильність висновків суду першої інстанції не впливають.

Частиною першою статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства визначено справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац дванадцятий частини другої статті 16 ЦК України).

Наявність підстав для застосовування приписів ст. 42 КУзПБ або ст. 20 Закону про банкрутство, не позбавляє суд, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство, обов`язку розглянути справу з підстав, передбачених нормами ЦК України, на які позивачі посилались, як на підставу позову.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 7, 367, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України суд

Постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 19 вересня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. І. Ящук