Справа № 638/8172/21
Провадження № 2/638/605/24
РІШЕННЯ

Іменем України

22 листопада 2024 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді - Щепіхіної В. В.,

при секретарі - Луценко Д. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Дзержинського районного суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, в якому просить визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Свої вимоги обґрунтовує тим, що під час перебування позивача та відповідача у шлюбі подружжя придбало майно, а саме двохкімнатну квартиру АДРЕСА_2 , за договором викупу нерухомого майна. Право власності на придбане майно було зареєстроване за відповідачем. 13.04.2021 на підставі рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 13.04.2021 шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Станом на день звернення до суду позивач не може домовитися з відповідачем про порядок поділу квартири, також неможливо провести заходи досудового врегулювання спору, оскільки спілкування між сторонами відсутнє. Посилаючись на ст.ст. 60, 69, 71 СК України позивач просить задовольнити позовні вимоги.

17.06.2021 на підставі ухвали суду відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

10.10.2022 на підставі ухвали суду зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права приватної особистої власності повернуто заявнику на підставі того, що ОСОБА_2 пропущено строк на звернення до суду з відповідною зустрічною позовною заявою, та причини пропуску строку судом визнані неповажними.

Позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Панасенко О. О., належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. Представник позивача надав до суду заяву, в якій просить суд розгляд справи проводити без участі позивача та його представника, позовні вимоги позивач підтримує в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 , належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про наявність поважних причин своєї неявки суд не повідомив. Відповідач надав до суду заяву, в якій зазначив, що визнає позовні вимоги ОСОБА_3 в повному обсязі, на підставі чого просить суд задовольнити позовні вимоги.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч.4 ст.200 ЦПК України суд може ухвалити в підготовчому засіданні судове рішення у разі визнання позову.

Згідно з ч.1 ст.206 ЦПК України відповідач має право визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За приписом ч. 1ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 2 ст. 13 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 13.04.2021 року рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова у цивільній справі за №646/6259/20 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , який був зареєстрований 17.02.2012 Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (актовий запис №116) - розірвано. Після розірвання шлюбу прізвище позивача змінено на « ОСОБА_4 ».

Як вбачається з копії договору викупу нерухомого майна від 15.09.2017 року, який був нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Десятніченко І. В. (номер в реєстрі №1764), ОСОБА_2 придбав квартиру АДРЕСА_2 .

Згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №256711921 від 17.05.2021 право власності на зазначене майно зареєстроване за ОСОБА_2 .

Домовленість щодо поділу вказаного майна в позасудовому порядку між сторонами відсутня, шлюбний договір не укладався, що стало підставою для звернення ОСОБА_3 із даним позовом до суду.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Червонозаводським районним судом м. Харкова при розгляді цивільної справи №646/6259/20 про розірвання шлюбу встановлено, що шлюб між позивачем та відповідачем зареєстрований 17.02.2012 Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис №116.

Відповідно ч.5 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Суд зауважує, що обставини, встановлені в межах цивільної справи №646/6259/20 мають преюдиційне значення для вирішення цієї справи та як наслідок доказуванню не підлягають.

Таким чином, судом встановлено, що спірне майно було придбано під час перебування позивача та відповідача у шлюбі, що підтверджується матеріалами справи, і належить сторонам на праві спільної сумісної власності.

Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання.

Частиною 2 ст. 372 ЦК України передбачено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом, тобто, в основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. При цьому, принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Також, частиною 1 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом (абзац перший пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11).

Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст.70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Зважаючи на те, що судом не встановлено обставин, які б давали підстави для відступу від засади рівності часток подружжя відповідно до ч. 2 та 3 ст. 70 СК України (недостатність утримання спільної дитини, витрати майна на шкоду інтересам сім`ї тощо), суд вважає, що частки сторін є рівними, підстави для відступу від засад рівності часток подружжя при поділі майна відсутні.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Відповідач визнав позовні вимоги в повному обсязі, про що зазначив у своїй заяві.

Відповідно до частини 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу позовних вимог знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а також те, що відповідач визнав позовні вимоги, суд ухвалює рішення про задоволення позову.

Щодо питання розподілу судових витрат між сторонами суд зазначає наступне.

Позивач ОСОБА_1 при зверненні до суду з позовною заявою та заявою про забезпечення позову сплатила судовий збір у розмірі 12 031,00 грн..

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті згідно з частиною 1 статті 142 ЦПК України суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого при поданні позову.

Оскільки відповідачем ОСОБА_2 визнано позов до початку розгляду справи по суті, а позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені у повному обсязі, то суд стягує з відповідача на користь позивача 6 015,50 грн. витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору. Крім того, 6 015,50 грн. витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, підлягають поверненню позивачу з державного бюджету України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 372 ЦК України, ст.ст.60, 61, 69, 70, 71, 163 СК України, ст.ст. 4, 10-13, 43, 44, 76-81, 83, 133, 141, 259, 263, 265, 268, 273, 352, 354 ЦПК, постановою Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суд -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити у повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) право власності в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя на 1/2 частку квартири АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 ) судовий збір у розмірі 6 015 (шість тисяч п`ятнадцять) гривень 50 коп..

Повернути ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 ) з державного бюджету 50% судового збору в розмірі 6 015 (шість тисяч п`ятнадцять)грн. 50 коп., сплаченого 19.05.2021 року за квитанцією №94473; сплаченого 19.05.2021 за квитанцією №94507; сплаченого 10.06.2021 за витанцією №7198.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В. В. Щепіхіна