Справа № 634/1006/24
Провадження № 2/634/297/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.11.2024 року

Сахновщинський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді Зимовського О.С.,

при секретарі Лісняк С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Сахновщина Харківської області позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, -

встановив:

03.09.2024 року до Сахновщинського районного суду Харківської області надійшла позовна заява до Сахновщинського районного суду Харківської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини.

Ухвалою Сахновщинського районного суду Харківської області 25.09.2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини роз`єднано.

Також ухвалою Сахновщинського районного суду Харківської області 25.09.2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що сторони перебувають у шлюбі, від якого мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги останні на утримання сина не надає, тому вона звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів та просить суд стягнути на її користь аліменти на утримання їх неповнолітнього сина в розмірі 1/4 частини щомісячно з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

У судове засідання позивач не з`явилася, в позовній заяві просила про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує.

Відповідач та його представник в судове засідання також не з`явилися. Представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву в якому просить позов задовольнити частково, а саме стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання їх неповнолітнього сина в розмірі 1/8 частини щомісячно з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, посилаючись на, недоведеність обставин щодо ненадання відповідачем матеріальної допомоги на утримання сина, а також на незадовільний стан здоров`я відповідача, оскільки з 09 квітня 2024 року відповідачу встановлена інвалідність ІІ групи, втрата працездатності 70 %, інвалідність внаслідок травми, поранення, пов`язаних із захистом Батьківщини.

У зв`язку з неявкою в судове засідання усіх учасників справи, відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України, суд розглядає цивільну справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису.

Дослідивши матеріали справи, надані суду докази, суд приходить наступного висновку.

Згідно копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 20.02.2020 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , після реєстрації якого дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_5 ».

Відповідно до копії повторного свідоцтва про народження від 06.04.2022 року серії НОМЕР_2 ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Харків, батьками записані ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Згідно довідки КНП «Міська дитяча поліклініка № 23» від 20.09.2024 року №724/0/567-24 дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 мешкав за адресою : АДРЕСА_1 . На даний час у зв`язку з пошкодженням житла хлопчик з матір`ю мешкають за адресою: АДРЕСА_2 . За інформацією лікаря-педіатра амбулаторні прийоми хлопчик відвідує в супроводі матері.

Також в судовому засіданні досліджені письмові докази надані представником відповідача разом з відзивом на позовну заяву, а саме згідно довідки ІНФОРМАЦІЯ_4 від 27.09.2024 року №849/ВФЗ ОСОБА_2 проходить службу та значиться на фінансовому забезпечення в ІНФОРМАЦІЯ_5 з 10.08.2024 року та йому нараховано грошове забезпечення (за серпень) в розмірі 21457,71 грн.

Відповідно до довідки про доходи ОСОБА_2 за період з 01.04.2024 року по 30.09.2024 року отримав пенсію в розмірі 131638,32 грн.

З інформації АТ КБ «Приват Банк» від 24.10.2024 року вбачається що за період з 23.01.2022 року по 25.09.2024 року ОСОБА_2 регулярно здійснювалися грошові переводи на рахунок ОСОБА_1 на загальну суму 558924,35 грн.

Згідно довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати працездатності у відсотках від 09.04.2024 року серії 12ААА № 061490 ОСОБА_2 встановлено ІІ групу інвалідності з втратою працездатності 70 відсотків.

Відповідно до акта огляду МСЕК від 09.04.2024 року серії 12 ААВ №689633 ОСОБА_2 встановлено другу групу інвалідності з 12.03.2024 року безстроково, поранення травма, пов`язані з захистом Батьківщини. Йому протипоказане тривале перебування на ногах.

З виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №9724 вбачається, що ОСОБА_2 в період часу з 23.09.2024 року по 29.09.2024 року проходив лікування у Військово-медичному клінічному центрі Північного регіону.

Згідно виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №4667 вбачається, що ОСОБА_2 в період часу з 29.09.2024 року по 10.10.2024 року проходив лікування у Філії «Центр охорони здоров`я» Харківської клінічної лікарні на залізничному транспорті №2.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК України).

Однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства є верховенство права.

Згідно із частиною першою статті 3 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до ст.ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку.

В силу дії ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

За приписами ч. 2 ст. 182 цього кодексу мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Зважаючи на положення частини 2 статті 10 ЦПК України суд також враховує норми статей 3, 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, відповідно до яких в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 182 СК України, встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Суд зазначає, що обов`язок щодо утримання та виховання дитини покладено на обох батьків і вони в рівній мірі зобов`язані її утримувати до досягнення нею повноліття.

Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

Позивач просить стягнути аліменти на утримання спільної неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини щомісячно з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, при цьому відповідач не заперечує проти стягнення з нього аліментів в розмірі 1/8 частини щомісячно з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Доказами згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем не наведено жодного допустимого доказу щодо платоспроможності відповідача та наявності можливості стягнення з останнього заявленої суми аліментів.

Таким чином, враховуючи найкращі інтереси дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, суд вважає за можливе стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/6 частини щомісячно з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, що на думку суду є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

За таких обставин позов ОСОБА_1 про стягнення аліментів з ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Тому стягнення аліментів слід розпочати з дня коли позивач звернулась із позовом до суду з 03.09.2024 року.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Відтак, суд допускає негайне виконання рішення.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів.

За правилами ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи те, що згідно з положеннями Закону України «Про судовий збір» позивачі у справах про стягнення аліментів звільнені від сплати судового збору, а відповідач є інвалідом 2 групи, що також є підставою для звільнення від сплати судового збору, суд вважає за можливе віднести судовий збір на рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 89, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд,-

ухвалив :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 аліменти на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частини щомісячно з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 03 вересня 2024 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Судовий збір віднести на рахунок держави.

Рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду в тридцяти денний строк з дня його складання.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: