Справа № 367/3053/23
Провадження №2/367/1463/2024
РІШЕННЯ

Іменем України

19 листопада 2024 Ірпінський міський суд Київської області в складі:

головуючого судді Мерзлого Л.В.,

за участі секретаря судових засідань Маленко О.О.,

розглянувши у судовому засіданні в приміщенні Ірпінського міського суду Київської області цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Міжнародний інвестиційний банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Литвиненко Яна Олександрівна, про визнання недійсним договору,-

в с т а н о в и в :

До суду звернувся представник Акціонерного товариства «Міжнародний інвестиційний банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Литвиненко Яна Олександрівна, про визнання недійсним договору, мотивуючи вимоги наступним.

8 серпня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Міжнародний Інвестиційний Банк», яке в подальшому було перейменовано в Акціонерне товариство «Міжнародний Інвестиційний Банк» (АТ «МІБ») та Приватним акціонерним товариством «Свинець», яке в подальшому було реорганізовано у Товариство з обмеженою відповідальністю «Свинець» (надалі - Позичальник), було укладено кредитний договір № 00091.13-CBD, та ще 43 договори про внесення змін до нього (надалі все разом - «кредитний договір»), згідно з умовами яких АТ «МІБ» надав Позичальнику, грошові кошти (кредит) в іноземній валюті, у порядку і на умовах, що передбачені кредитним договором. 10 листопада 2014 року, в порядку забезпечення виконання грошових зобов`язань Позичальника за кредитним договором, між АТ «МІБ» та громадянкою України ОСОБА_1 , укладено договір поруки № 00091.13-CBD/SUR (надалі - «договір поруки»). Відповідно до пункту1.1 розділу 1 (предмет договору) кредитного договору, який на момент укладання договору поруки, діяв в редакції Договору про внесення змін № 3 від 07.08.2014, предметом кредитного Договору є надання Банком Позичальникові грошових коштів у вигляді відкличної відновлювальної кредитної лінії, за умовами якої Банк надав Позичальникові грошові кошти в іноземній валюті - доларах США (надалі «Кредит») з такими параметрами: 4980000,00 доларів США (чотири мільйони дев?ятсот вісімдесят тисяч доларів США) - «Сума Кредиту; строком користування до 7 серпня 2015 р. (включно) - «Строк Кредиту»; під 12 % (дванадцять процентів) річних - «Проценти» (фіксована ставка); та 107905,50 грн (сто сім тисяч дев?ятсот п?ять гривень 50 копійок) - «Фіксована Плата за надання Кредиту», а також за кожне внесення змін до Кредитного Договору, пов?язаних зі збільшенням суми та (або) строку кредиту, відповідно до положень п. 8.4 кредитного договору. В подальшому вищевказані параметри кредиту було неодноразово змінено, шляхом внесення відповідних змін до Кредитного Договору. Востаннє параметри кредиту за Кредитним Договором було остаточно визначено 15 листопада 2019 і встановлено у Договорі про внесення змін № 42, а саме: Сума Кредиту - 4029387,00 доларів США (чотири мільйони двадцять дев?ять тисяч триста вісімдесят сім доларів США); Проценти - 8 % процентів) річних (фіксована ставка); Строк Кредиту - до 13 листопада 2020 (включно).

13.12.2019 між ОСОБА_1 та АТ «МІБ» був укладений договір про внесення змін до договору поруки, відповідно до умов якого пункт 1.2 договору поруки було викладено в новій редакції, а саме: «Згідно з кредитним договором №00091.13-CBD від «08» серпня 2013 року, з усіма змінами (доповненнями) та додатками до нього (надалі - Кредитний договір) Банк надав Позичальнику кредит у сумі 4 029 387,00 (чотири мільйони двадцять дев?ять тисяч триста вісімдесят сім) доларів США 00 центів зі строком повернення до «13» листопада 2020 (включно) та зі сплатою процентів (плата за користування кредитом) в розмірі 8% (вісім) процентів річних. Сплата Банку процентів за користування кредитом та погашення кредиту здійснюються Позичальником в порядку, встановленому Кредитним договором».

Пунктами 2.1-2.3, 2.5 зазначеного договору поруки встановлено наступне: 1)поручитель підтверджує, що він ознайомлений з усіма змінами, внесеними до кредитного договору № 00091.13-CBD від 08.08.2013 та погоджується зі всіма умовами кредитного договору, які діють з урахуванням внесених змін. Поручитель, підписавши цей договір про внесення змін, дає згоду на зміну зобов?язань Позичальника за кредитним договором (п. 2.1 договору, внесення змін від 13.12.2019); 2) цей договір про внесення змін є невід?ємною частиною Договору поруки. Інші положення Договору поруки не змінені цим Договором про внесення змін, залишаються без змін та підлягають виконанню Сторонами (п. 2.2 договору про внесення змін від 13.12.2019); 3) у випадках суперечностей положень цього Договору про внесення змін до договору поруки, застосовуються положення цього Договору про внесення змін, якщо інше не передбачено умовами цього Договору про внесення змін. У всьому іншому, що не передбачено Договором про внесення змін, сторони керуються положеннями договору поруки, що діяли до дати підписання цього Договору про внесення змін (п. 2.3 договору про внесення змін від 13.12.2019); 4) цей договір про внесення змін вступає в дію з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов?язань за Договором поруки (п. 2.5 договору про внесення змін від 13.12.2019).

27 жовтня 2020 Банк направив на адресу Позичальника, відповідно до пунктів 6.2 і 6.3 розділу 6 кредитного договору письмову вимогу про дострокове повернення кредиту (вих. № 2088/IIІ від 26.10.2020), згідно з якою строк поверення кредиту було змінено на 28 жовтня 2020. Враховуючи факт направлення на поштову адресу Позичальника відповідної письмової вимоги про дострокове повернення кредиту та її ним невиконання, датою виникнення прострочення по Кредиту є 29 жовтня 2020.

14 грудня 2020 року на ім?я поручителя ОСОБА_1 було надіслано письмову вимогу про

погашення боргу (вих. № 2439/ІІІ від 14.12.2020), яка була вручена/отримана ОСОБА_1 16 грудня 2020. Однак вимога АТ «МІБ» про погашення боргу поручителем ОСОБА_1 виконана не була.

Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 22.03.2021 у справі № 07/21 позов Акціонерного товариства «Міжнародний Інвестиційний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено у повному обсязі. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Міжнародний Інвестиційний Банк» в рахунок часткового виконання зобов?язань ТОВ «Свинець» за кредитним договором №00091.13-CBD від 08.08.2013 суму коштів в розмірі 2 000 000,00 доларів США 00 центів; стягнуто із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Міжнародний Інвестиційний Банк» третейський збір в сумі 25 500 грн.

22.04.2021 ухвалою Північного апеляційного господарського суду у справі № 873/51/21 скасовано рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 22.03.2021.

10.08.2021 Верховним Судом у складі Касаційного господарського суду ухвалена постанова про задоволення апеляційної скарги АТ «МІБ» у справі № 873/51/21. Скасовано ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 22.04.2021.

13.07.2021 Господарським судом м. Києва ухвалено рішення, що залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.02.2022, яким позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково, визнано зобов`язання поруки, що виникли на підставі договору поруки №00091.13-CBD/SUR від 10.11.2014, укладеного між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством "Міжнародний інвестиційний банк", припиненими. В іншій частині позовних вимог про визнання недійсним підпункту 5.4 договору поруки №00091.13-CBD/SUR від 10.11.2014 відмовлено.

20.07.2022 Верховним Судом у справі № 910/3800/21 ухвалена постанова, якою рішення Господарського суду м. Києва від 13.07.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 01.02.2022 скасовано, а позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Боржник ОСОБА_1 , крім вчинення дій, направлених на скасування рішення третейського суду, паралельно вчиняла також дії, які направлені на блокування отримання АТ «МІБ» виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду. В підтвердження зазначеного вказують про наступні обставини.

05.04.2021 ухвалою Північного апеляційного господарського суду відкрито провадження у справі № 873/49/21 щодо видачі виконавчого документа на примусове виконання рішення постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків щодо стягнення із ОСОБА_1 , як поручителя за договором поруки №00091.13-CBD/SUR від 10.11.2014, заборгованості в сумі 2 млн доларів США за кредитним договором № 00091.13-CBD від 08.08.2013.

28.09.2021 ухвалою Північного апеляційного господарського суду провадження по справі № 873/49/21 зупинено. 13.03.2023 ухвалою Північного апеляційного господарського суду провадження по справі № 873/49/21 поновлено. 26.04.2023 ухвалою Північного апеляційного господарського суду була задоволена заява АТ «МІБ» щодо видачі виконавчого документа на примусове виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 22.03.2021 у справі № 07/21.

З метою уникнення сплати зазначеного вище боргу та позбавлення Позивача АТ «МІБ» здійснити звернення стягнення на майно боржника ОСОБА_1 , Відповідач 1 ОСОБА_1 , 20.04.2023 здійснила відчуження, шляхом укладення договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Литвиненко Я.О., зареєстровано в реєстрі за № 325, земельної ділянки, кадастровий номер :01:031:0048, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер нерухомого майна 9, на користь своєї матері ОСОБА_2 , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав.

Так, Відповідач 1 ОСОБА_1 (дівоче прізвище до одруження ОСОБА_3 ) відчужила земельну ділянку на підставі договору дарування Відповідачу 2 ОСОБА_2 , яка є її матір?ю, після пред?явлення до Відповідача 1 ОСОБА_1 позову про стягнення заборгованості по кредитному договору. З огляду на викладене, зазначають про те, що Відповідач 1 ОСОБА_1 діє очевидно недобросовісно та зловживає правами, оскільки вчинила оспорюваний договір дарування, який порушує майнові інтереси АТ «МІБ», як кредитора і направлені на недопущення звернення стягнення на майно боржника Відповідача 1 ОСОБА_1 . Перехід права власності на земельну ділянку через сім днів після поновлення провадження щодо видачі виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду у справі про стягнення із ОСОБА_1 на користь Позивача АТ «МІБ» заборгованості за кредитним договором свідчить про мету приховати це майно від виконання в майбутньому судового рішення про стягнення грошових коштів на підставі укладеного між Позивачем АТ «МІБ» та Відповідачем 1 ОСОБА_1 договору поруки.

Таким чином, вказують про те, що укладений між Відповідачем 1 ОСОБА_1 та Відповідачем 2 ОСОБА_2 оспорюваного договору не створили жодних юридичних наслідків, а саме реального безоплатного передання майна у власність іншій особі, що свідчить про недійсність правочину та порушення прав Позивача АТ «МІБ» як кредитора.

Позивач просить суд визнати недійсним договір дарування земельної ділянки: кадастровий номер :01:031:0048, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 9, що посвідчений 20.04.2023 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Литвиненко Я.О. та зареєстрований в реєстрі за № 325. Скасувати державну реєстрацію права власності в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер відомостей про речове право 49999482, реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 9, з одночасним припиненням права власності ОСОБА_2 та відновленням на об?єкт нерухомого майна, реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 9, права власності ОСОБА_1 на підставі договору дарування, посвідченого Нельзіним М.С., приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області 07.06.2013, за реєстровим № 3400.

Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

До суду від представника ОСОБА_1 адвоката Борсенко О.В. надходив відзив на позовну заяву, в якому зазначачено про те, що ОСОБА_1 заявлених позовних вимог не визнає та проти позову заперечує. Так, ОСОБА_1 скористалася наданим їй правом та оскаржувала рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 22.03.2021 у третейській справі № 07/21. Відповідна заява ОСОБА_1 була предметом розгляду господарськими судам у справі №873/51/21.

Звернення ОСОБА_1 до суду господарської юрисдикції із заявою про скасування рішення третейського суду є гарантованим процесуальним законом суб?єктивним правом сторони на судовий захист в національному суді, а не діями, направленими на скасування рішення третейського суду, як це суб?єктивно тлумачить АТ «МІБ» у позовній заяві. Більше того, незалежно від результатів вирішення господарськими судами заяви про скасування рішення третейського суду, відповідач у третейській справі має право захищатися в національному суді від незаконної ухвали про видачу виконавчого документа (наказу) на примусове виконання рішення третейського суду.

В своїй позовній заяві АТ «МІБ» суб?єктивно оцінює здійснення ОСОБА_1 своїх законних прав у справі № 873/49/21 з розгляду заяви АТ «МІБ» про видачу виконавчих документів на підставі рішення третейського суду як дії, направлені на блокування отримання АТ «МІБ» виконавчого документа на примусове виконання третейського суду. Те, що провадження у справі №873/49/24 двічі зупинялось, обумовлене існуванням процесуальних підстав, а обгрунтованість зупинення провадження перевірялася Верховним Судом.

24 квітня 2023 у справі №873/49/21 Північний апеляційний господарський суд задовольнив заяву АТ «МІБ» та ухвалив видати виконавчі документи (накази) на примусове виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 22.03.2021 у третейській справі №07/21.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду постановою від 05.07.2023 задовольнив апеляційну скаргу ОСОБА_1 та скасував ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 24.04.2023 по справі №873/49/21 про видачу наказу.

Верховний Суд ухвалив по справі № 873/49/21 нове рішення, яким відмовив у задоволенні заяви АТ «Міжнародний інвестиційний банк» про видачу виконавчого документа (наказу) на примусове виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 22.03.2021 у третейській справі.

Верховний Суд в постанові від 05.07.2023 по справі № 873/49/21 встановив, що склад Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, який прийняв рішення у третейській справі №07/21, не відповідав вимогам закону.

ОСОБА_1 не має обов?язку виконувати рішення третейського суду від 22.03.2021 у третейській справі № 07/21 ні в добровільному порядку, ні в примусовому порядку, оскільки рішення у цій третейській справі винесенее незаконним складом третейського суду, що встановлено Верховним Судом у справі №873/49/21.

Крім того, за наслідками апеляційного розгляду справи № 873/49/21 Верховний Суд виніс окрему ухвалу з направленням її до Офісу Генерального прокурора, оскільки Верховний Суд встановив, що мало місце подання Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків завідомо недостовірних або підроблених доказів до Верховного Суду.

Аргументи позивача у даній справі зводяться до того, що ОСОБА_1 розпорядилася належною їй земельною ділянкою з метою уникнення звернення стягнення на це майно в рахунок погашения боргу.

Однак, АТ «МІБ» не має документа, який дає йому право в установленому порядку законно звернути стягнення на майно ОСОБА_1 в погашення боргу про який заявляє банк. У зв?язку з постановою Верховного Суду від 05.07.2023 по справі №873/49/21 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Білоконем М.В. 27.07.2023 винесена постанова про закінчення виконавчого провадження ВП № 71865178 з примусового виконання Наказу № 873/49/21, виданого 17.05.2023 Північним апеляційним господарським судом про стягнення із ОСОБА_1 на користь АТ «Міжнародний інвестиційний банк» в рахунок часткового виконання зобов?язань ТОВ «Свинець» за кредитним договором №00091.13-CBD від 08.08.2013 2 000 000,00 (два мільйони) доларів США.

Також приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Білоконем М.В. 27.07.2023 винесена постанова про закінчення виконавчого проваджения ВП № 71873873 з примусового виконання Наказу № 873/49/21, виданого 17.05.2023 Північним апеляційним господарським судом про стягнення із ОСОБА_1 на користь АТ «Міжнародний інвестиційний банк» третейського збору в сумі 25500 грн.

Вищевказаними постановами державного виконавця також припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення.

Позивач декларує обставини наявності у ОСОБА_1 обов?язків поручителя за кредитним договором, однак не існує судових рішень, які б встановлювали наявність у ОСОБА_1 відповідного обов?язку та спонукали до його примусового виконання у встановленому судом розмірі. ОСОБА_1 , будучи власником земельної ділянки з кадастровим номером :01:031:0048, на власний розсуд, шляхом дарування, розпорядилася належним їй майном, яке не було обтяжено будь якими обмеженнями. Перебування у статусі поручителя не є обставиною, яка обмежує власника у здійсненні всієї повноти цивільних прав щодо належного йому майна відповідно. Правомірна поведінка власника майна з розпорядження майном не може бути витлумачена як намагання уникнути звернення стягнення на майно, при тому, що підстав, які дають можливість звернути стягнення на майно немає.

Отже, розпоряджаючись належним на праві власності майном (земельною ділянкою), ОСОБА_1 діяла легітимно та добросовісно здійснювала належні їй права.

Однак, позивач вважає, що ОСОБА_1 діяла недобросовісно, оскільки перехід права власності на земельну ділянку через сім днів після поновлення провадження щодо видачі виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду у справі про стягнення із ОСОБА_1 на користь АТ «МІБ» боргу за кредитним договором, свідчить про мету приховати це майно від виконання в майбутньому за її рахунок, що порушує майнові права АТ «МІБ» як кредитора.

Звертає увагу на те, що провадження у справі №873/49/21 було поновлено 13.03.2023, а провадження у справі №873/49/21 було відкрито ще 05.04.2021. Ствержує, що для того аби права кредитора не залишалися незахищеними цивільним законодавством, передбачено ряд правових інструментів, якими сторона користується на власний розсуд. Крім того, законом передбачено забезпечення позову у справах, які передані на розгляд третейського суду, що здійснюється в порядку, передбаченому ЦПК України.

АТ «МІБ» не забезпечив позов, який було передано на розгляд третейського суду ще на початку 2021 року, не визначив земельну ділянку як можливе джерело виконання зобов?язань, однак наразі намагається критикувати поведінку ОСОБА_1 як недобросовісну та спрямовану на уникнення погашення боргу за рахунок звернення стягнення на земельну ділянку і це при відсутності у банку документу, який дає право звернення стягнення на майно ОСОБА_1 .

Позивачем не надано доказів про те, що відчужена ОСОБА_1 земельна ділянка є її єдиним активом і саме у зв?язку з її відчуженням інтереси АТ «МІБ» залишаються незахищеними.

Отже, матеріально-правові підстави позову, на які покликався АТ «МІБ» у позові, а саме: рішення третейського суду у справі №07/21 та ухвала Північного апеляційного господарського суду від 24.04.2023 по справі № 873/49/21 не існують та не породжують для АТ «МІБ» права стягнення із ОСОБА_1 .

З огляду на зазначене, вказує про те, що не підлягають задоволенню, вимога позивача про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки та похідна від неї вимога про скасування державної реєстрації права власності в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

До суду від представника АТ «Міжнародний інвестиційний банк» надходила відповідь на відзив, в якій зазначено про те, що наявність ознак недобросовісної поведінки боржника залежить не від наявності можливості примусового виконання рішення постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 22.03.2021 у третейській справі №07/21, а від вчинення боржником правочину у період настання в останнього зобов`язання з погашення заборгвоаності перед кредитором. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом. Як наслідок, не виключається визнання договору недійсним, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства. Зазначає також про те, що 04.09.2023 постійно діючим третейським судом при Асоціації українських банків у третейській справі №71/23, ухвалене рішення, яким в рахунок часткового виконання погашення зобов`язань позичальника (ТОВ «Свинець») за кредитним договором №00091.13-CBD від 08.08.2013 стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ «МІБ» заборгованості в сумі 1 568 292,09 доларів США. Крім того, на сьогоднішній день відсутнє будь яке рішення як третейського суду так і суду загальної юрисдикції, якими встановлено факт припинення зобов`язання за договором поруки №00091.13-CBD/SUR від 10.11.2014 та/або визнання такого договору недійсним. Таким чином, договір поруки є дійсним, у зв`язку з чим наявність обов`язку поручителя за кредитним договором не випливає з судових рішень. Вважає, що наведені у відзиві обставини не спростовують пред`явленні позовні вимоги АТ «МІБ».

Ухвалою суду від 19.06.2023 по справі відкрито загальне позовне провадження.

Ухвалою суду від 16.08.2023 по справі закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 22.02.2024 зупинено провадження по справі № 367/3053/23 за позовом Акціонерного товариства «Міжнародний інвестиційний банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Литвиненко Яна Олександрівна, про визнання недійсним договору до розгляду справи №910/2794/22 за позовом ОСОБА_1 до АТ «МІБ» про визнання недійсним договору поруки від 10.11.2014.

Постановою Київського апеляційного суду від 29.05.2024 ухвалу суду від 22.02.2024 скасовано, справу направлено для продовження розгляду.

Представник позивача 19.11.2024 в судове засідання не з`явився, до суду від представника позивача ОСОБА_4 надходила заява про розгляд справи у відсутність позивача, просив позовні вимоги задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 та її представник адвокат Борсенко О.В. в судове засідання 19.11.2024 не з`явились, про розгляд справи повідомлені. До суду від представника відповідача адвоката Борсенка О.В. надходили заяви про відкладення судового розгляду справи, що були призначені на 30.07.2024, 02.10.2024.

Відповідач ОСОБА_5 19.11.2024 в судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлена.

Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Литвиненко Яна Олександрівна в 19.11.2024 в судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлена.

Інших клопотань до суду не надходило.

Суд, перевіривши доводи, викладені позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог та заперечення відповідача, дослідивши матеріали справи в їх системному взаємозв`язку, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів,

Згідно з частинами першою та другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. Схожий за змістом висновок зроблений в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19).

За змістом статей 15 та 16 ЦК України, кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Зазначені правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17-ц (провадження № 14-144цс18).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пункті 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 905/2260/17 зазначено, що «як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) зроблено правовий висновок про те, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Предметом даного спору є визнання недійсним договору дарування земельної ділянки: кадастровий номер :01:031:0048, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 9, що посвідчений 20.04.2023 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Литвиненко Я.О. та зареєстрований в реєстрі за № 325. Договір укладено між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Зазначене стверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26.04.2023, згідно якого 20.04.2023 за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на земельну ділянку: кадастровий номер :01:031:0048, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 9, підстава державної реєстрації права власності: договір дарування, серія та номер 325, виданий 20.04.2023.

Так, позивач зазначає про те, що спірний договір дарування нерухомого майна уклали сторони, які є близькими родичами; сторони не передбачали реальне настання правових наслідків, обумовлених спірним правочином; дії сторін договору дарування направлені на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно до близького родича з метою приховати це майно від виконання у майбутньому за його рахунок судового рішення про стягнення грошових коштів.

В свою чергу, ОСОБА_1 у відзиві на позовну заяву та додаткових поясненнях вказувалось про те, що не існує рішень компетентних судів або інших юридично значимих документів, які б встановлювали наявність та розмір боргу ОСОБА_1 перед АТ «МІБ» за кредитним Договором №00091.13-CBD від 08.08.2013, який укладений між АТ «МІБ» та ТОВ «Свинець».

Відповідачем ОСОБА_1 також наголошувалось на тому, що АТ «МІБ» не має виконавчого документу із зафіксованою у ньому сумою боргу, який би надавав позивачу право стягнення із ОСОБА_1 , в тому числі, за рахунок майна, яке було предметом спірного договору.

Таким чином, відповідач вказувала про те, що не відповідає дійсності твердження позивача про те, що метою спірного договору було позбавлення позивача права здійснити звернення стягнення на майно нібито боржника ОСОБА_1 . На думку відповідача, не є доказами боргу ОСОБА_1 та його розміру договори, на які покликається позивач та пред?явлені вимоги про невиконання яких заявляє позивач, оскільки законність такої вимоги та розмір заявленої у ній суми компетентним судом не перевірялася та не встановлена. На момент провадження у даній справі ОСОБА_1 не є боржником перед АТ «МІБ», оскільки відносини боргу та розмір боргу відповідачем не визнаються та не встановлені господарськими судами, до предметної корисдикції яких відноситися встановлення цих обставин.

Разом з тим, матеріалами справи доведено наступне.

Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, обгрунтовуючи позовні вимоги АТ «МІБ» покликається на рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 22.03.2023 у справі №07/21 та на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 26.04.2023 у справі №873/49/21, якою задоволено заяву позивача щодо видачі виконавчого документу (наказу) за вказаним третейським рішенням.

Враховуючи викладене, суд зазначає про те таке.

Згідно ухвали Північного апеляційного господарського суду від 07.09.2023 у справі №873/49/21 (т.2 а.с.6-10), встановлено наступне.

Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 22.03.2021 у третейській справі №07/21 позов АТ «Міжнародний Інвестиційний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено у повному обсязі. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ «Міжнародний Інвестиційний Банк» в рахунок часткового виконання зобов`язань ТОВ «Свинець.» за Кредитним договором №00091.13-СВD від 08.08.2013р. 2000000,00 (два мільйони) доларів США; стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ «Міжнародний Інвестиційний Банк» третейський збір у сумі 25500,00 гривень.

АТ «Міжнародний Інвестиційний Банк» звернулось до Північного апеляційного господарського суду із заявою про видачу виконавчого документа (наказу) на примусове виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 22.03.2021 у третейській справі №07/21.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.04.2023 заяву АТ «Міжнародний Інвестиційний Банк» про видачу виконавчого документа (наказу) на примусове виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 22.03.2021 у третейській справі №07/21 задоволено; ухвалено видати виконавчі документи (накази) на примусове виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 22.03.2021 у третейській справі №07/21; стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ «Міжнародний Інвестиційний Банк» в рахунок часткового виконання зобов`язань ТОВ «Свинець.» за Кредитним договором №00091.13-СВD від 08.08.2013р. 2000000,00 (два мільйони) доларів США; стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ «Міжнародний Інвестиційний Банк» третейський збір у сумі 25500,00 (двадцять п`ять тисяч п`ятсот) гривень; стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ «Міжнародний Інвестиційний Банк» витрати по сплаті судового збору за подання заяви про видачу виконавчого документа (наказу) на примусове виконання рішення в сумі 1135 (одна тисяча сто тридцять п`ять) грн.

17.05.2023 Північним апеляційним господарським судом видано накази про примусове виконання вказаного рішення.

22.05.2023 до Північного апеляційного господарського суду в системі «Електронний суд» надійшла заява ОСОБА_1 про:

- визнання таким, що не підлягає виконанню повністю наказ від 17 травня 2023 року справа №873/49/21 про примусове виконання на виконання ухвали Північного апеляційного господарського суду від 24.04.2023 у справі №873/49/21 про стягнення із ОСОБА_1 на користь АТ «Міжнародний Інвестиційний Банк» в рахунок часткового виконання зобов`язань ТОВ «Свинець.» за Кредитним договором №00091.13-СВD від 08.08.2013р. 2 000 000,00 доларів США;

- визнання таким, що не підлягає виконанню повністю наказ від 17 травня 2023 року справа №873/49/21 про примусове виконання на виконання ухвали Північного апеляційного господарського суду від 24.04.2023 у справі №873/49/21 про стягнення із ОСОБА_1 на користь АТ «Міжнародний Інвестиційний Банк» третейський збір у сумі 25 500,00 гривень;

- визнання таким, що не підлягає виконанню повністю наказ від 17 травня 2023 року справа №873/49/21 про примусове виконання на виконання ухвали Північного апеляційного господарського суду від 24.04.2023 у справі №873/49/21 про стягнення із ОСОБА_1 на користь АТ «Міжнародний Інвестиційний Банк» третейський збір у сім 25 500,00 грн.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 05.07.2023 відмовлено у задоволенні клопотання АТ «Міжнародний Інвестиційний Банк» про закриття апеляційного провадження; апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено; ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 24.04.2023 по справі №873/49/21 скасовано; ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні заяви АТ «Міжнародний Інвестиційний Банк» про видачу виконавчого документа (наказу) на примусове виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 22.03.2021 у третейській справі №07/21; стягнуто з АТ «Міжнародний Інвестиційний Банк» на користь ОСОБА_1 1 702,50 грн. (одна тисяча сімсот дві грн. 50 коп.) витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги; постановлено видачу наказу доручити Північному апеляційному господарському суду.

Скасовуючи ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 24.04.2023 по справі №873/49/21 Верховний Суд зазначив, оскільки склад суду, яким здійснено розгляд третейського спору у третейській справі №07/21 не може бути визнано таким, що відповідає вимогам статей 16 - 19 Закону України "Про третейські суди", колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку про те, що на підставі п. 6 ч. 1 ст. 355 ГПК України слід відмовити у задоволенні заяви Акціонерного товариства "Міжнародний Інвестиційний Банк" про видачу виконавчого документа (наказу) на примусове виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 22.03.2021 у третейській справі №07/21.

Крім того, Верховним Судом 05.07.2023 постановлено окрему ухвалу, яка була направлена до Офісу Генерального прокурора для перевірки обставин встановлених Верховним Судом та вжиття відповідних заходів.

04.08.2023 на виконання постанови Верхового Суду від 05.07.2023 у справі №873/49/21, яка набрала законної сили 05.07.2023, Північним апеляційним господарським судом видано наказ про стягнення з АТ «Міжнародний Інвестиційний Банк» на користь ОСОБА_1 1702,50 грн витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

23.08.2023 до Північного апеляційного господарського суду від приватного виконавця надійшли постанови про закінчення виконавчих проваджень (ВП №71873975, ВП № 71873873, ВП № 71865178) з виконання судових наказів у справі №873/49/21. Крім того, приватний виконавець повернув до Північного апеляційного суду оригінали судових наказів від 17.05.2023 видані на виконання ухвали Північного апеляційного господарського суду від 24.04.2023 по справі №873/49/21 про стягнення із ОСОБА_1 на користь АТ «Міжнародний Інвестиційний Банк» в рахунок часткового виконання зобов`язань ТОВ «Свинець.» за Кредитним договором №00091.13-СВD від 08.08.2013р. 2000000,00 доларів США; третейський збір у сумі 25500,00 гривень; витрати по сплаті судового збору за подання заяви про видачу виконавчого документа (наказу) на примусове виконання рішення в сумі 1135 грн.

Резюмуючи зазначене, Північний апеляційний господарський суд в ухвалі від 07.09.2023 вказав про те, що оскільки ухвала Північного апеляційного господарського суду від 24.04.2023 по справі №873/49/21 про видачу наказів на примусове виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 22.03.2021 у третейській справі №07/21 не набрала законної сили, так, як 11.05.2023 ОСОБА_1 було подано апеляційну скаргу до Верховного Суду на цю ухвалу, судом було помилково видано 17.05.2023 накази про примусове виконання вказаного рішення, зазначивши, що вказана ухвала суду набрала законної сили 16.05.2023. Враховуючи при цьому, що Верховним Судом було скасовано ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 24.04.2023 по справі №873/49/21 та відмовлено у задоволенні заяви АТ «Міжнародний Інвестиційний Банк» про видачу виконавчого документа (наказу) на примусове виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 22.03.2021 у третейській справі №07/21.

Крім вказаного, суд вважав за необхідне зазначити, що у спірних двох судових наказах про стягнення із ОСОБА_1 на користь АТ «Міжнародний Інвестиційний Банк» в рахунок часткового виконання зобов`язань ТОВ «Свинець.» за Кредитним договором №00091.13-СВD від 08.08.2013р. 2000000,00 доларів США та третейського збору у сумі 25500,00 гривень, при їх виготовленні помилково зазначено, що такі виконавчі документи видані лише на виконання ухвали Північного апеляційного господарського суду від 24.04.2023 по справі №873/49/21, при цьому, не вказавши, що такі судові накази видані на примусове виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 22.03.2021 у третейській справі №07/21.

Суд звертав увагу також на те, що не можуть існувати та бути чинними виконавчі документи, які видані судом передчасно та помилково, враховуючи при цьому взагалі скасування Верховним Судом, як судом апеляційної інстанції, судового акту на підставі якого такі виконавчі документи були видані.

Таким чином, ухвалою Північного апеляційного господарського суду у справі №873/49/21 від 07.09.2023 заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню у справі №873/49/21 було задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню повністю наказ від 17.05.2023 у справі №873/49/21 про примусове виконання, виданий на виконання ухвали Північного апеляційного господарського суду від 24.04.2023 у справі №873/49/21 про стягнення із ОСОБА_1 на користь АТ "Міжнародний Інвестиційний Банк" в рахунок часткового виконання зобов`язань ТОВ "Свинець." за Кредитним договором №00091.13-СЕЮ від 08.08.2013р. 2000000,00 (два мільйони) доларів СІІІА.

Визнано таким, що не підлягає виконанню повністю наказ від 17.05.2023 у справі №873/49/21 про примусове виконання, виданий на виконання ухвали Північного апеляційного господарського суду від 24.04.2023 у справі № 873/49/21 про стягнення із ОСОБА_1 на користь АТ "Міжнародний Інвестиційний Банк" третейський збір у сумі 25500,00 (двадцять п`ять тисяч п`ятсот) гривень.

Визнано таким, що не підлягає виконанню повністю наказ від 17.05.2023 у справі №873/49/21 про примусове виконання, виданий на виконання ухвали Північного апеляційного господарського суду від 24.04.2023 у справі №873/49/21 про стягнення із ОСОБА_1 на користь АТ "Міжнародний Інвестиційний Банк" витрати по сплаті судового збору за подання заяви про видачу виконавчого документа (наказу) про примусове виконання рішенн у сумі 1135 (одна тисяча сто тридцять п`ять) гривень.

Крім того, постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі № 873/49/21 від 29.11.2023 апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Міжнародний Інвестиційний Банк" залишено без задоволення. Ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 07.09.2023 у справі № 873/49/21 залишено без змін.

Вказані рішення судів господарської юрисдикції мають доказове значення у даній справі, оскільки спростовують аргументи позивача, який, обгрунтовуючи позовні вимоги, у позовній заяві покликається саме на вказані вище рішення у третейських справах.

Згідно зі статтею 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК Україниправочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до змісту статті 234 ЦК Українифіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятоїстатті 203 ЦК України, що за правиламистатті 215 цього Кодексує підставою для визнання його недійсним відповідно до положень статті 234 ЦК України.

Згідно з ч.1 ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі (ч.1 ст. 718 ЦК).

Відповідно до ч.2 ст. 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття (ч.1 ст.722 ЦК).

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п. 6ст. 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Згідно з частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Цивільно-правовий договір (у тому числі й договір дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення (у тому числі, вироку).

Договори, направлені на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (п. 6 ст. 3 ЦК) та недопустимості зловживання правом (ч,3 ст. 13 ЦК) є недійсними.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц, постанові Верховного Суду від 24 липня 2019 року у справі № 405/1820/17 зроблено висновки про те, що фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знають заздалегідь, що він не буде виконаний. Така протизаконна ціль, як укладення особою договору дарування майна зі своїм родичем з метою приховання цього майна від конфіскації чи звернення стягнення на вказане майно в рахунок погашення боргу, свідчить, що його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином (реальне безоплатне передання майна у власність іншій особі), а тому цей правочин є фіктивним і може бути визнаний судом недійсним.

У постанові Верховного Суду від 14 січня 2020 року у справі № 489/5148/18 суд касаційної інстанції вказав, що правочин, учинений боржником у період настання в нього зобов`язання щодо погашення заборгованості перед кредитором, унаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину (правочину, вчиненого боржником на шкоду кредитору). При цьому та обставина, що правочин з третьою особою якому боржник відчужив майно, реально виконаний, не виключає тієї обставини, що він направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника та, відповідно, може бути визнаний недійсним на підставі загальних засад цивільного законодавства.

У постановах Верховного Суду від 07 грудня 2018 року у справі № 910/7547/17, від 28 листопада 2019 року у справі № 910/8357/18, від 03 березня 2020 року у справі № 904/7905/16, від 26 травня 2020 року у справі № 922/3796/16 від 17 вересня 2020 року у справі № 904/4262/17 зроблений висновок, що з конструкції ч.3 ст. 13 ЦК України випливає, що дії особи, які полягають у реалізації такою особою свого права, однак вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, є формою зловживання правом.

Підсумовуючи викладене, суд зазначає про те, що матеріалами справи не підтверджено на даний час факту наявної заборгованості відповідача ОСОБА_1 перед позивачем, відсутнє рішення суду про стягнення заборгованості, не має доказів щодо суми такої заборгованості, виконавче провадження закрито. Крім того, на момент вчинення спірного договору не було накладено обтяжень на земельну ділянку.

Таким чином, в суду немає належних доказів того, що відповідач ОСОБА_1 здійснила відчуження належного їй майна, знаючи про наявність невиконаного зобов`язання перед позивачем, розуміючи, що на належне їй нерухоме майно може бути звернуто стягнення шляхом реалізації цього майна, та передбачила негативні наслідки для себе у випадку примусового виконання судового рішення про стягнення заборгованості за договором поруки, а тому відсутні підстави для визнання оспорюваного договору дарування недійсним.

А отже, підстав стверджувати, що дії сторін під час його укладання спірного договору були направлені не на реальне настання правових наслідків, обумовлених договором дарування, а на приховання цього майна від виконання у майбутньому за рахунок грошового зобов`язання перед позивачем шляхом його реалізації, немає. Крім того, позивач не довів будь якими доказами відсутність у відповідача ОСОБА_1 іншого майна, на яке можна звернути стягнення в рахунок погашення заборгованості за договором поруки.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір у разі відмови в задоволенні позову покладається на позивача.

Керуючись ст.367,368,374,376,381-384 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

В задоволенні позову Акціонерного товариства «Міжнародний інвестиційний банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Литвиненко Яна Олександрівна, про визнання недійсним договору,- відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - https://court.gov.ua/sud1013/ та в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням - http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя: Л.В. Мерзлий