БОРЗНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №730/1281/24
Провадження № 2/730/404/2024
У Х В А Л А

ПРО ЗАЛИШЕННЯ ПОЗОВНОЇ ЗАЯВИ БЕЗ РУХУ

"28" листопада 2024 р. м. Борзна

Суддя Борзнянського районного суду Чернігівської області Луговець О.А., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 через свого представника адвоката Фальковського А.О. в системі «Електронний суд» звернулась до Борзнянського районного суду Чернігівської області з даним позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений між нею та ОСОБА_2 , зареєстрований 06 серпня 2019 року в актовому залі відділу реєстрації актів цивільного стану уповноваженим юристом в місті Каїр (Арабська Республіка Єгипет) Мохамедом Ібрахімом Мохамедом за актовим записом №3150. Свої вимоги обгрунтовує тим, що від даного шлюбу вони мають спільну малолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка разом із матір`ю зареєстрована в АДРЕСА_1 , що також є останнім відомим місцем проживання відповідача на території України. Сімейне життя подружжя одразу після одруження не склалося, шлюбні відносини швидко погіршилися, на даний час у них відсутні спільні інтереси, порозуміння та повага. Чоловік постійно тероризує її та дитину погрозами, не надає коштів на утримання дочки та веде аморальний спосіб життя, спроби примирення між ними в минулому не принесли жодних результатів. У зв`язку з цим вважає, що подальше спільне життя як подружжя і збереження шлюбу неможливе, а тому в їх інтересах розірвати шлюб.

Дана позовна заява підлягає залишенню без руху, оскільки подана з порушенням ст.175, 177 ЦПК України, а саме:

1.Усупереч вимог п.2 ч.3 ст.175 ЦПК України позовна заява не містить відомостей про місце проживання чи перебування сторін у справі, тоді як обов`язок по зазначенню такої інформації покладено саме на позивача.

Крім того, в силу вимог ч.6 ст.175 ЦПК України зазначені відомості необхідні для правильного вирішення спору, зокрема визначеності підсудності розгляду справи, з огляду на таке.

Згідно зі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

За змістом положень п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997р., кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Усталена практика Європейського суду з прав людини визначає, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», а й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність (рішення в справах «Занд проти Австрії», «Олександр Волков проти України», «Сокуренко і Стригун проти України», «Посохов проти Росії» та ін.).

За загальними правилами підсудності справ, визначеними ч.1 ст.27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ч.2 ст.28 ЦПК України, яка визначає альтернативну підсудність справ, позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них.

Водночас згідно зі ст.29 ЦПК України підсудність справ за участю громадян України, якщо обидві сторони проживають за її межами, а також справ про розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства, які проживають за межами України, визначається суддею Верховного Суду, визначеним у порядку, передбаченому статтею 33 цього Кодексу, одноособово.

За приписами ч.1 ст.378, ч.1 ст.411 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка ОСОБА_1 є громадянкою України, має з відповідачем, який є громадянином Арабської Республіки Єгипет, ОСОБА_2 спільну малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивачка з дитиною зареєстровані в Україні за адресою: АДРЕСА_1 , й звернулась до Борзнянського районного суду за зареєстрованим місцем проживання (перебування) позивача, на утриманні якої є малолітня дитина, посилаючись на положення ч.2 ст.28 ЦПК України.

Однак, згідно інформації Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, наданої на виконання ухвали суду від 16.10.2024р. щодо перетину державного кордону України в період з 10.02.2020р. по 07.10.2024р. громадянкою України ОСОБА_5 та її дитиною ОСОБА_6 , вказані особи виїхали з території України через прикордонний пункт пропуску «Лужанка» 01 серпня 2023 року, після чого назад не повертались.

Натомість відомостей щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованої території України громадянином Арабської Республіки Єгипет ОСОБА_2 в період з 10.02.2020р. по 07.10.2024р. в Базі даних не виявлено.

Водночас згідно інформацій з Єдиного державного демографічного реєстру №831750 від 08.10.2024р., Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації ДМС України від 09.10.2024р., зареєстроване місце проживання відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на території України встановити не вдалося; за довідкою Комарівської сільської ради №997 від 11.10.2024р. у реєстрі територіальної громади інформація про реєстрацію місця проживання відповідача ОСОБА_2 відсутня.

Відтак, факт проживання чи перебування відповідача ОСОБА_2 за місцем реєстрації позивачки ОСОБА_1 останньою нічим не підтверджено, у зв`язку з чим безпідставними є її посилання у заяві про останнє відоме їй місце проживання чоловіка за адресою свого місця реєстраційного обліку в АДРЕСА_1 .

Отже, на момент подачі представником позивачки до суду даної позовної заяви в розумінні вимог ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» сторони на території України не проживали і не перебували.

Разом з тим, оскільки позивачка є громадянкою України, а відповідач - громадянином Арабської Республіки Єгипет, то правовідносини між сторонами обтяжені ознакою «іноземний елемент».

Згідно з п.2 ч.1 ст.1 Закону України «Про міжнародне приватне право» іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм: хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави.

Відповідно до ст.497 ЦПК України підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.У випадках, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом може бути визначено за угодою сторін.

Між Україною та Арабською Республікою Єгипетміжнародні договори про правову допомогу і правові відносини в цивільних і сімейних справах не укладалися, відтак до цих відносин підлягають застосуванню норми Закону України «Про міжнародне приватне право».

Згідно з п.3 ч.1 ст.2 Закону України «Про міжнародне приватне право» цей Закон застосовується до таких питань, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом, зокрема, підсудність судам України справ з іноземним елементом.

Відповідно до ч.1 ст.76 Закону України «Про міжнародне приватне право» встановлені підстави визначення підсудності справ судам України, зокрема:

- якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону;

- якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи відповідача;

- дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України.

Водночас матеріали позовної заяви не містять: угоди сторін про визначення підсудності справи судам України, шлюб між подружжям укладено за межами території України, і як вищезазначалось, інформації та доказів того, що відповідач має на території України місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення.

Одночасно суд вважає, що зазначення в заяві місця проживання відповідача за адресою реєстраційного обліку і незазначення дійсного місця проживання чоловіка (яке їй, як дружині іноземця, повинно бути достовірно відоме як мінімум на момент укладення шлюбу в 2019 році, так як міститися у відомостях свідоцтва про шлюб, яке є в наявності в сторони позивача), може бути визнано зловживанням позивачкою процесуальними правами (ст.44 ЦПК України) з метою зміни підсудності справи чи її розгляду без належного повідомлення відповідача про час, дату і місце розгляду справи, що не відповідає вимогам чинного законодавства та за відсутності такого повідомлення унеможливлює взагалі розгляд справи по суті.

Таким чином, позивачці (представнику) в заяві слід зазначити інформацію з посиланням на відповідні докази про місце проживання чи перебування обох сторін у справі.

2.Відповідно до ч.1 ст.177 ЦПК України позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб. У разі подання до суду позовної заяви та документів, що додаються до неї, в електронній формі через електронний кабінет позивач зобов`язаний додати до позовної заяви доказ надсилання іншим учасникам справи копій поданих до суду документів з урахуванням положень статті 43 цього Кодексу.

Згідно з ч.7 ст.43 ЦПК України у разі подання до суду в електронній формі заяви по суті справи, зустрічного позову, заяви про збільшення або зменшення позовних вимог, заяви про зміну предмета або підстав позову, заяви про залучення третьої особи, апеляційної скарги, касаційної скарги та документів, що до них додаються, учасник справи зобов`язаний надати доказ надсилання таких матеріалів іншим учасникам справи. Такі документи в електронній формі направляються з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, шляхом надсилання до електронного кабінету іншого учасника справи, а у разі відсутності в іншого учасника справи електронного кабінету чи відсутності відомостей про наявність в іншого учасника справи електронного кабінету - у паперовій формі листом з описом вкладення.

Водночас матеріали даної позовної заяви подані представником позивачки до суду в електронній формі через систему «Електронний суд», відомості про наявність у відповідача електронного кабінету відсутні, проте всупереч вимог ч.7 ст.43, ч.1 ст.177 ЦПК України до заяви не додано доказів надсилання у паперовій формі листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій поданих до суду документів.

У зв`язку з цим, позивачці (представнику) необхідно надіслати відповідачу за його місцем проживання, визначеного з урахуванням вимог п.1 мотивувальної частини даної ухвали, копії позовної заяви з додатками у паперовій формі листом з описом вкладення, надавши суду відповідні підтверджуючі документи.

Відповідно до ч.1, 2 ст.185 ЦПК України позовна заява, подана без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, підлягає залишенню без руху з наданням строку для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання позивачем ухвали про залишення позовної заяви без руху.

На підставі викладеного, керуючись ст.43, 175, 177, 185 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу залишити без руху.

Повідомити позивача (представника) про необхідність виправити вищевказані недоліки позовної заяви в десятиденний строк з дня отримання даної ухвали і роз`яснити, що в противному випадку позовна заява буде вважатися неподаною і повернута назад.

Ухвала оскарженню не підлягає й набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя Борзнянського районного суду О.А.Луговець