Справа № 703/4841/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2024 року м. Сміла

Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі судді Криви Ю.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу,-

встановив:

МТСБУ звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних із здійсненням регламентної виплати потерпілому.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що 18 квітня 2022 року близько 21 год. 10 хв. на автодорозі Київ-Чоп, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Volkswagen» державний номерний знак НОМЕР_1 , здійснив наїзд на дорожні відбійники. Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено дорожні відбійники.

Відповідно до постанови Сколівського районного суду Львівської області від 09 серпня 2022 року, яка набрала сили 22 серпня 2022 року встановлено, що дана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини відповідача ОСОБА_1 .

На дату вчинення ДТП відповідач не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

23 січня 2023 року представник Служби автомобільних доріг, яка є власником пошкодженого майна, повідомив Моторне (транспортне) страхове бюро України про дорожньо-транспортну пригоду та заявою про отримання відшкодування шкоди.

Згідно Звіту про незалежну оцінку вартості майнового збитку, вартість матеріального збитку завданої власнику майна склала 35150 грн. 13 коп.

На підставі Наказу про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих МТСБУ здійснило регламенту виплату потерпілому в розмірі 35150 грн. 13 коп. Окрім того, позивачем були понесені витрати на збір документів та визначення розміру шкоди в розмірі 1500 грн. 00 коп.

Таким чином, МТСБУ виконало покладений на нього обов`язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної з вини власника транспортного засобу, який не забезпечив цивільно-правову відповідальність. Фактичні витрати МТСБУ на відшкодування витрат пов`язаних з регламентною виплатою по страховому випадку складають 36650 грн. 13 коп.

На даний час в добровільному порядку відповідачем не компенсовано витрати МТСБУ. Оскільки МТСБУ відповідно до Закону здійснило регламентну виплату за водія транспортного засобу, який спричинив ДТП і не мав договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, позивач просив постановити рішення, яким стягнути з відповідача понесені витрати, пов`язані із здійсненням регламентної виплати потерпілому в розмірі 36650 грн. 13 коп. та судовий збір в розмірі 3028 грн.

Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 25 вересня 2024 року постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін, відповідачу визначено строк для надіслання до суду відзиву на позовну заяву, позивачу - для надання відповіді на відзив.

26 вересня 2024 року від відповідача ОСОБА_1 до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач проти позову заперечує, вважає що позовні вимоги не підлягають до задоволення. Узагальнені доводи та заперечення відповідача, наведені у відзиві, зводяться до такого. Так, відповідач вважає, що розмір позовних вимог є необґрунтованим та неспівмірним із пошкодженнями відбійника. Вважає, що під час розгляду справи про притягнення його до відповідальності його вину не встановлено, оскільки покарання не було призначено. Просив при винесенні рішення врахувати, що він є учасником бойових дій, тому звільнений від обов`язкового страхування та, враховуючи давність настання даної дорожньо-транспортної пригоди, у задоволенні позову відмовити.

27 вересня 2024 року до суду через підсистему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив, подана представником позивача ОСОБА_2 , в якій останній не погоджуючись із доводами відповідача, наведеними у відзиві вказав, що відповідно до Постанови Сколівського районного суду Львівської області від 09 серпня 2022 року по справі №453/387/22 провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП було закрито у зв`язку із закінченням строків накладання адміністративного стягнення відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП. При цьому представник позивача наголошує, що така обставина, як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 38 КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП. Тому, застосування п.7 ст.247 КУпАП можливе виключно у випадку наявності вини особи у скоєнні адміністративного правопорушення. Натомість, у разі відсутності вини особи в скоєнні ДТП провадження у справі підлягає припиненню на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП - відсутність події і складу адміністративного правопорушення. Відтак, факт закриття провадження про справі про адміністративне правопорушення відносно відповідача у зв`язку з закінченням строків накладання адміністративного стягнення не свідчить про відсутність правових підстав для настання цивільно-правової відповідальності останнього. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Щодо строку давності звернення до суду із вказаним позовом представник позивача вказав, що відповідно до ч. 6 ст.261 ЦК України, за регресним зобов`язанням строк позовної давності є загальним та становить 3 роки, а перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов`язання. В даному випадку основним зобов`язанням є виплата страхового відшкодування в повному обсязі, що підтверджується платіжним дорученням №824160 від 14 березня 2023 року. Згідно відмітки банку на даному платіжному дорученню виплату було проведено 14 березня 2023 року, тобто останнім днем подання позовної заяви є 14 березня 2026 року. Наголошує, що право регресної вимоги виникло у позивача саме з моменту виплати відшкодування, оскільки до моменту виплати відшкодування у позивача взагалі була відсутня можливість скористатися своїм правом на пред`явлення регресного позову. Так, позивач звернувся до суду через систему «Електронний суд» з вказаним позовом 04 вересня 2024 року, тобто в межах загального строку позовної давності. За таких обставин, строк позовної давності по даній справі не можна вважати пропущеним.

Вважає, що також не заслуговують на увагу доводи відповідача про нібито «надмірно завищену» вартість майнового збитку, оскільки відповідачем на спростування заявленого позивачем позову жодних доказів не подано, при цьому відповідач, не погоджуючись з пошкодженнями, не є спеціалістом в галузі оцінки майна, а тому не може оцінити весь обсяг пошкоджень. Водночас вартість майнового збитку була визначена з дотриманням норм чинного законодавства та підтверджена належними доказами по справі.

Зазначив, що доводи відповідача, щодо того, що відповідач є учасником бойових дій, викладені у відзиві на позовну заяву, також є необґрунтованими та не спростовують наявність підстав для пред`явлення даного регресного позову, оскільки з наданого відповідачем посвідчення учасника бойових дій вбачається, що вказане посвідчення видано останньому 09 серпня 2023 року, тобто після скоєння дорожньо-транспортної пригоди, а відтак не може братися до уваги та не має ніякого значення для розгляду даної справи, оскільки дана дорожньо-транспортна пригода мала місце 18 квітня 2022 року та станом на момент її вчинення відповідач не мав чинного полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відтак вважає, що у відповідача виникло зобов`язання перед МТСБУ відшкодувати завдані збитки в порядку регресу в розмірі фактично понесених позивачем витрат. Враховуючи викладене, наполягав на задоволенні позовних вимог.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Клопотань від учасників справи про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін відповідно до частини 5 статті 279 ЦПК України не надходило.

Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, керуючись частиною другою статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, вважає позовну заяву обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою їх забезпечення.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. ( ст. 5 ЦПК України).

За частиною другою, третьою статті 12 Цивільного процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно ч.1 ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч.1, 5 та 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З матеріалів справи встановлено, що постановою Сколівського районного суду Львівської області від 09 серпня 2022 року, яка набрала сили 22 серпня 2022 року провадження в справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст.124 КУпАП закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 КУпАП (а.с. 6).

Зі змісту вказаної постанови вбачається, що ОСОБА_1 18 квітня 2022 року близько 21 год. 10 хв. на автодорозі Київ-Чоп М-06 642 км+170 м, керуючи автомобілем марки «Volkswagen Passat» державний номерний знак НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечного інтервалу та скоїв наїзд на дорожні відбійники, чим порушив п.п. 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП.

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Водночас, суд звертає увагу, що закриття провадження у справі на підставі ст. 38 КУпАП не є реабілітуючою обставиною, і не є підставою для відмови у відшкодуванні завданої шкоди.

Так, згідно ч.2 ст. 38 КУпАП встановлено, що, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій - п`ятій цієї статті.

При цьому, п. 7 ст.247 КУпАП визначено, що провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Однак, як зазначив Верховний Суд у своїх постановах від 07 лютого 2018 року у справі №910/18319/16 та від 18 лютого 2020 року у справі №916/2586/18, що з правового аналізу вказаної норми вбачається, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі пункту 1 частини першої статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення - через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди.

Тобто, закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі статті 38 КУпАП за закінченням строків накладення адміністративного стягнення, не звільняє від відповідальності за шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ні водія, який спричинив ДТП, ні страхову компанію, в якій застрахована цивільно-правова відповідальність такого водія.

Відтак, застосування п. 7 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення можливо виключно у випадку наявності вини особи у скоєнні адміністративного правопорушення. Натомість у разі відсутності вини особи в скоєнні ДТП провадження у справі підлягає закриттю на підстав п. 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення - відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах: від 07 лютого 2018 року в справі № 910/18319/16; від 16 квітня 2019 року в справі № 927/623/18, від 04 березня 2020 року у справі № 641/2795/16-ц, від 07 лютого 2018 року у справі № 910/18319/16; від 16 квітня 2019 року у справі № 927/623/18, від 29 квітня 2020 року в справі № 686/4557/18.

Отже, у разі відсутності складу адміністративного правопорушення, справа не може бути закрита у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП, а підлягає закриттю саме на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Така позиція узгоджується з постановою Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року справа № 645/6088/18.

З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди, яка викладена у частині другій статті 1166 ЦК України, особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоду було завдано не з її вини.

Однак, матеріали справи не містять належних доказів щодо відсутності вини відповідача у вчиненні вказаної дорожньо-транспортної пригоди.

В зв`язку з вищезазначеним, зібраними доказами у справі перед судом доведено, що вищевказана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини відповідача ОСОБА_1 .

У відповідності до зазначених положень ЦПК України, вищевказані обставини дорожньо-транспортної пригоди, а також винність відповідача у вчиненні цієї ДТП, що визначені у постанові судді Сколівського районного суду Львівської області від 09 серпня 2022 року, яка набрала сили 22 серпня 2022 року, не підлягають доказуванню в ході розгляду даної цивільної справи.

Так, судом встановлено, що внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено дорожні відбійники на ділянці автодороги М-06 Київ - Чоп 642 км+170 м.

Згідно довідки № 03-1331/08-01 від 11 травня 2022 року балансоутримувачем автомобільних доріг загального користування державного значення Львівської області, в тому числі ділянки автомобільної дороги М-06 Київ - Чоп 642 км+170 м, та, відповідно, технічних засобів організації дорожнього руху (дорожніх знаків, металевого бар`єрного огородження, перильного огородження, сигнальних стовпчиків, опор освітлення та іншого) є Служба автомобільних доріг у Львівській області (а.с.9).

На дату скоєння вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди (18 квітня 2022 року) відповідач не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що підтверджується випискою з реєстру Моторно-транспортного страхового бюро України (а.с.25).

В січні 2023 року власник пошкодженого майна - Служба автомобільних доріг у Львівській області, повідомив МТСБУ про дорожньо-транспортну пригоду та звернувся із заявою про отримання відшкодування шкоди (а.с.9-зворот).

На підставі поданих заяв МТСБУ було зареєстровано справу за № 90030.

Відповідно до Звіту про незалежну оцінку вартості майнового збитку, збитку завданої власнику майна, яке зазнало пошкоджень і знаходиться за адресою: Львівська область, автомобільна дорога М-06 Київ-Чоп км 642+170м, визначено вартість майнового збитку, завданого власнику в результаті пошкодження металевого бар`єрного відбійника в розмірі 42180 грн. 16 коп. з ПДВ, відповідно без ПДВ вартість майнового збитку становить 35150 грн. 13 коп. (а.с. 10-19).

Зазначена шкода особисто винуватцем ДТП не була відшкодована.

Наказом МТСБУ №3/4514 від 10 березня 2023 року «Про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих Службі автомобільних доріг у Львівській області» департамент фінансів зобов`язано виплатити на рахунок Служби автомобільних доріг у Львівській області відшкодування за шкоду заподіяну в результаті ДТП в розмірі 35150 грн. 13 коп. Номер справи 90030 (а.с. 20).

Як вбачається із платіжної інструкції №824160 від 14 березня 2023 року, МТСБУ перераховано на рахунок Служби автомобільних доріг у Львівській області 35150 грн. 13 коп. виплати по справі №90030 згідно наказу №3/4514 від 10 березня 2023 року (а.с.21).

З акту надання послуг № 917 від 16 березня 2023 року вбачається, що загальна вартість робіт ТОВ «СОС СЕРВІС Україна» по організації проведення експертизи майна виконаних на замовлення МТСБУ у справі 90030 становить 1500 грн. (а.с. 22).

Згідно платіжної інструкції №824571 від 21 березня 2023 року МТСБУ сплатило на користь ТОВ «СОС СЕРВІС Україна» 1500 грн 00 коп. оплати за послуги аваркома (експерта) по справі №90030 згідно рахунку № 917 від 16 березня 2023 року, колесо відбійник (а.с. 23).

Таким чином фактичні витрати МТСБУ складають 36650 грн. 13 коп.

Між сторонами виникли правовідносини, що підпадають під правове регулювання Цивільного кодексу України та Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Види обов`язкового страхування в Україні визначені в ст.7 Закону України «Про страхування». До них п.9 ч.1 вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Згідно ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до цього Закону потерпілим - юридичним особам страховик, а у випадках, передбачених цим Законом, - МТСБУ відшкодовує виключно шкоду, заподіяну майну.

Пунктом 39.1 ст. 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Основними завданнями МТСБУ є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом.

Відповідно до п.п. 36.2. ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Згідно п.п. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Як вбачається із Звіту про незалежну оцінку вартості майнового збитку, збитку завданої власнику майна, яке зазнало пошкоджень і знаходиться за адресою: Львівська область, автомобільна дорога М-06 Київ-Чоп км 642+170м, вартість майнового збитку, завданого власнику в результаті пошкодження металевого бар`єрного відбійника без ПДВ вартість становить 35150 грн. 13 коп.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідно до положень ст.41 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ здійснило виплату потерпілій особі в розмірі 35150 грн. 13 коп.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені в ч.1 ст.1166 ЦК України, де вказано, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.1 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Згідно ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до підпункту 38.2.1 пункту 38.2 ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 ст.13 Закону.

Враховуючи викладене, в зв`язку з тим, що відповідач на час настання ДТП не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, то після виплати суми відшкодування на користь потерпілої особи, у позивача виникло право вимоги до відповідача про відшкодування завданої шкоди (в порядку регресу).

Відповідно до вимог ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Приймаючи до уваги ст. 1191 ЦК України, п. 38.2.1 ст. 38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до яких особа, яка відшкодувала шкоду завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, суд приходить до висновку, що у МТСБУ виникло право зворотної вимоги до відповідача.

Таким чином, враховуючи наведені положення закону та встановлені судом обставини справи про те, що позивачем здійснено регламентну виплату потерпілій стороні внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, така сталася з вини відповідача, як водія транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, і такий в добровільному порядку понесені витрати позивачу не компенсував, станом на час розгляду справи відповідачем відшкодування шкоди не відбулося, а тому суд, приймаючи до уваги доведеність позивачем своїх вимог, та відсутність будь-яких доказів на спростування таких з боку відповідача, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними, в зв`язку з чим підлягають задоволенню в повному обсязі.

Суд констатує, що відповідач заперечуючи проти розміру позовних вимог, не скористався своїм правом, передбаченим ст. ст. 102, 103, 106 ЦПК України, на подання клопотання щодо призначення судової експертизи чи надання суду висновку експерта за замовленням учасника справи, або інших доказів для заперечення вказаних вище обставин, а тому в силу вимог ст. ст. 76, 81 ЦПК України, вони не доведені відповідачем шляхом надання належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів, які б підтвердили його доводи про недійсну вартість майнового збитку. Відтак доказів того, що вартість майнового збитку була визначена без дотриманням норм чинного законодавства матеріали справи не містять.

Окрім того, суд відхиляє доводи відповідача, про те що останній звільнений від обов`язкового страхування, оскільки є учасником бойових дій. Так, з наданого відповідачем посвідчення учасника бойових дій № НОМЕР_2 вбачається, що вказане посвідчення видано 09 серпня 2023 року, тобто після скоєння дорожньо-транспортної пригоди, а відтак не може братися до уваги та не має ніякого значення для розгляду даної справи, оскільки дана дорожньо-транспортна пригода мала місце 18 квітня 2022 року та станом на момент її вчинення відповідач не мав чинного полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відтак, у відповідача виникло зобов`язання перед МТСБУ відшкодувати завдані збитки в порядку регресу в розмірі фактично понесених позивачем витрат.

Щодо застосування позовної давності суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Водночас, відповідно до ч. 6 ст.261 ЦК України, за регресним зобов`язанням перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов`язання.

В даному випадку основним зобов`язанням є виплата страхового відшкодування в повному обсязі, що підтверджується платіжним дорученням №824160 від 14 березня 2023 року. Згідно відмітки банку на даному платіжному дорученні виплату було проведено 14 березня 2023 року, тобто останнім днем подання позовної заяви є 14 березня 2026 року. Таким чином, право регресної вимоги виникло у позивача саме з моменту виплати відшкодування, оскільки до моменту виплати відшкодування у позивача взагалі була відсутня можливість скористатися своїм правом на пред`явлення регресного позову. З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду через систему «Електронний суд» з вказаним позовом 04 вересня 2024 року, тобто в межах загального строку позовної давності.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати пов`язані з виплатою відшкодування завданих збитків, які складають 36650 грн. 13 коп.

Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому, сплачений позивачем судовий збір в сумі 3028 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.12,13,81,141,247,258-259,263-265,279 ЦПК України, ст. 1187, 1188, 1191 ЦК України, Законом України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів , -

ухвалив:

Позов Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу, - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України завдані збитки в розмірі 36650 грн. 13 коп., а також судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 3028 грн. 00 коп., а всього 39678 (тридцять дев`ять тисяч шістсот сімдесят вісім) грн. 13 (тринадцять) коп.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду через Смілянський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони у справі:

Позивач: Моторне (транспортне) страхове бюро України, місцезнаходження: Русанівський бульвар, буд.8, м. Київ, 02154, , р/р НОМЕР_3 в АТ «Укрексімбанк» м. Києв.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Головуючий: Ю. В. Крива