КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 369/9195/23
провадження № 22-ц/824/3075/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кирилюк Г. М.

суддів: Рейнарт І. М., Ящук Т. І.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за попереднім договором, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Козира Сергія Володимировича на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 вересня 2023 року в складі судді Янченка А. В.,

встановив:

15.06.2023 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому, з урахуванням заяви від 16.06.2023, просив стягнути з відповідача на свою користь 224640 грн боргу за попереднім договором.

Посилався на ті підстави, що 05 червня 2021 року між ним та ОСОБА_2 через його довірену особу було укладено попередній договір про укладення договору купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Михальченко М. М. та зареєстрований в реєстрі під номером 1502 (нотаріальний бланк НРА 924461).

За умовами вказаного договору у строк до 05.06.2023 продавець зобов`язується передати у власність покупця з укладенням договору купівлі-продажу (далі - основний договір), а покупець зобов`язується прийняти і оплатити квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 27,5 кв.м., в багатоквартирному житловому будинку, збудованому на земельній ділянці площею 0,1010 га, кадастровий номер якої - :03:006:0032, що знаходиться в АДРЕСА_2 та підключеному до центральних комунікацій (водопостачання та водовідведення, електроенергії, газопостачання), у порядку та на умовах, передбачених відповідно цим та основним договором ( п. 1 договору).

При укладенні цього договору на підтвердження намірів сторін покупець передав, а продавець прийняв передоплату у вигляді авансу в розмірі 224 640 грн, що на день укладення договору еквівалентно 8000 доларів США. Залишок суми у розмірі 116 360 грн, що на день укладення договору еквівалентно 4 143 доларів США, покупець зобов`язується сплатити під час підписання основного договору ( п. 4 договору).

Сторони також домовилися, що у випадку відмови (ухилення) продавця від продажу квартири у строк, передбачений цим договором, або наявної заборони на продаж майна продавцем, або визнання об`єкту будівництва незаконною забудовою, або наявність підстав для визнання забудови як об`єкту будівництва, побудованого з порушенням чинних норм, що не дає можливості ввести його в експлуатацію, продавець повинен повернути покупцю одержану від нього суму авансу в розмірі 224 640 гривень, що на день укладення договору еквівалентно 8 000 доларів США на протязі одного місяця ( п. 5 договору).

Позивач зазначав, що всупереч умовам попереднього договору продавець не передав у власність покупця з укладенням договору купівлі-продажу вказану квартиру як до 05.06.2023, так і станом на день подання цієї заяви. Багатоквартирний житловий будинок, в якій має знаходитися вказана квартира, не побудований та не введений в експлуатацію. Продавцем не повернуто покупцю одержану від нього суму авансу як протягом одного місяця, так і станом на день подання цієї заяви. При цьому розшукати продавця для вручення вимоги про повернення авансу не вдається можливим, оскільки останній за місцем реєстрації не перебуває, на зв`язок не виходить, працівники офісу продажів відповідного житлового комплексу його контактів не надають.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 серпня 2023 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 основну суму боргу у розмірі 234 640 грн, витрати на професійну правову допомогу у розмірі 1 000 грн та сплачений судовий збір в розмірі 2 346, 40 грн.

04.10.2023 представник ОСОБА_2 - адвокат Козир С. В. на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 серпня 2023 року подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та направити справу для розгляду до Тиврівського районного суду Вінницької області за встановленою підсудністю.

Вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим у зв`язку з тим, що судом неповно були з`ясовані всі обставини, що мають значення для справи, недоведені обставини справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Щодо порушення норм процесуального права зазначив, що судом першої інстанції було розглянуто справу за відсутності відповідача, якому не було надіслано копію позовної заяви та представник якого 28.08.2023 через канцелярію суду подав клопотання про відкладення розгляду справи з метою ознайомлення з матеріалами справи та формування правової позиції для захисту прав та інтересів відповідача. Не зважаючи на це судом проведено судове засідання та постановлено оскаржуване рішення.

Зазначив, що судом першої інстанції було розглянуто справу, яка не була йому підсудна, тобто з порушенням територіальної підсудності.

Предметом позову в справі є стягнення сплаченого авансу - основної суми боргу у розмірі 234 640,00 грн у зв`язку з порушенням відповідачем попереднього договору про укладення договору купівлі-продажу квартири 05.06.2021, а саме не укладення основного договору та не повернення авансу в обумовлений попереднім договором строк.

Позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом ( ч. 1 ст.27 ЦПК України).

Відповідач ОСОБА_2 має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 , що свідчить про те, що розгляд справи належить до територіальної підсудності Тиврівського районного суду Вінницької області.

Докази того, що будинок АДРЕСА_2 введено в експлуатацію відсутні.

Станом на день подання позову квартири АДРЕСА_4 не існує, а сам будинок не побудований, тобто відсутній об`єкт нерухомості, що виключає наявність виключної підсудності для розгляду даної справи.

З огляду на те, що позивач не був обізнаним про зміст позовних вимог, він з поважних причин не міг своєчасно подати заяву про непідсудність справи Києво-Святошинського районного суду Київської області.

Також зазначив, що право позивача на день подання позову порушено ще не було, оскільки продавець за умовами попереднього договору повинен був повернути покупцю суму авансу протягом одного місяця, до 05.07.2023.

Судом першої інстанції не взято до уваги той факт, що попередній договір укладався від імені відповідача ОСОБА_3 , який отримав кошти від імені відповідача, при цьому позивачем не надано, а судом не досліджувалось доручення, на підставі якого діяв ОСОБА_3 , та не перевірено обсяг його повноважень, в тому числі і повноважень щодо отримання грошових коштів, а також не встановлено факт отримання грошових коштів безпосередньо відповідачем.

Позивач не запрошував відповідача до укладання основного договору, тобто не мав волевиявлення на укладення основного договору.

Суд першої інстанції дійшов передчасного висновку щодо порушення прав позивача.

25.12.2023 представник ОСОБА_1 - адвокат Андрєєв М. А. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 серпня 2023 року без змін.

Зазначив, що оскаржуване рішення станом на момент подання відзиву виконано в повному обсязі шляхом реалізації майна відповідача.

Щодо розгляду справи за відсутності відповідача зазначив, що останній в судове засідання не з`являвся, хоча про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення від 23.07.2023. Відповідач не був позбавлений можливості надіслати відзив на позовну заяву у будь-який час та у зручний для нього спосіб.

Вважає, що судом першої інстанції розглянуто справу з дотриманням правил підсудності. Постановою Київського апеляційного суду від 08 грудня 2023 року ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області про передачу справи за підсудністю до Тиврівського районного суду Київської області скасовано, передано справу для продовження розгляду до Києво-Святошинського районного суду Київської області.

В постанові Верховного Суду від 13 червня 2023 року ( справа №904/4802/22) вирішено питання щодо визначення територіальної юрисдикції за спором про розірвання попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна та стягнення сплачених при його укладенні коштів за місцезнаходженням майна, яке було предметом попереднього договору.

Щодо обов`язку повернути аванс зазначив, що чинним законодавством не передбачено залишення авансу або його частини у сторони попереднього договору у випадку неукладення основного договору. Доказів того, що станом на 05.06.2023 була можливість у відповідача укласти основний договір, а позивач ухилився від цього, матеріали справи не містять.

Щодо підписання попереднього договору представником відповідача зазначив, що відповідач мав можливість заявити клопотання про витребування доказів, або отримання таких доказів самостійно.

Твердження відповідача про те, що грошових коштів від повіреного він не отримував, спрямовані на ускладнення та затягування судового процесу та не відповідають дійсності.

Звертає увагу, що пунктом 4 попереднього договору визначено, що при його укладенні на підтвердження намірів сторін покупець передав, а продавець прийняв грошові кошти. Презумпція правомірності вказаного правочину не спростована, а тому всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися.

Відповідно до положень частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справ матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 05 червня 2021 року між ОСОБА_2 , від імені якого діяв ОСОБА_3 на підставі довіреності, посвідченої Воробйовою Д. В., приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області 15 лютого 2021 року за реєстровим №177 (продавець) та ОСОБА_4 (покупець) укладено попередній договір про укладення договору купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Михальченко М. М., зареєстровано в реєстрі за № 1502.

За цим договором у строк до 05 червня 2023 року продавець зобов`язується передати у власність покупця з укладенням договору купівлі-продажу ( далі - основний договір), а покупець зобов`язується прийняти і оплатити квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 27,5 кв.м., в багатоквартирному житловому будинку, збудованому на земельній ділянці площею 0,1010 га, кадастровий номер якої - :03:006:0032, що знаходиться в АДРЕСА_2 , та підключеному до центральних комунікацій (водопостачання та водовідведення, електроенергії, газопостачання), у порядку та на умовах, передбачених відповідно цим та основним договором ( п. 1 договору).

При укладенні цього договору на підтвердження намірів сторін покупець передав, а продавець прийняв передоплату у вигляді авансу в розмірі 224 640 грн, що на день укладення договору еквівалентно 8 000 доларів США ( п. 4 договору).

Сторони також домовилися, що у випадку відмови (ухилення) продавця від продажу квартири у строк, передбачений цим договором, або наявної заборони на продаж майна продавцем, або визнання об`єкту будівництва незаконною забудовою, або наявність підстав для визнання забудови як об`єкту будівництва, побудованого з порушенням чинних норм, що не дає можливості ввести його в експлуатацію, продавець повинен повернути покупцю одержану від нього суму авансу в розмірі 224 640 грн, що на день укладення договору еквівалентно 8 000 доларів США на протязі одного місяця ( п. 5 договору).

Цей договір діє до моменту укладення основного договору (п.12 договору).

Судом встановлено, що в строк до 05 червня 2023 року продавець не передав у власність покупця квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 27,5 кв.м., в багатоквартирному житловому будинку, збудованому на земельній ділянці площею 0,1010 га, кадастровий номер якої - :03:006:0032, що знаходиться в АДРЕСА_2 , та підключеному до центральних комунікацій. Основний договір купівлі-продажу вказаної квартири між сторонами укладено не було. Багатоквартирний житловий будинок, в якій мала знаходитися вказана квартира, не побудований та не введений в експлуатацію.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 224 640 грн, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не було виконано умови попереднього договору щодо передачі у власність позивачу квартири як до 05.06.2023 , так і станом на день подання позову, тому передані позивачем грошові кошти є авансом та підлягали поверненню.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, -у письмовій формі. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Таким чином, будь-які зміни умов попереднього договору можуть бути погоджені сторонами виключно у межах строку дії договору.

Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

З огляду на викладене, на відміну від завдатку, аванс - це лише спосіб платежу. Він не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати, яка підлягає поверненню у випадку невиконання зобов`язання.

Правила статті 570 ЦК України поширюються на випадки, коли договір було укладено, але одна із сторін ухиляється від його виконання.

Внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу.

Суд першої інстанції, встановивши, що основний договір в обумовлений сторонами строк - до 05 червня 2023 року укладений не був, дійшов обґрунтованого висновку про те, що передані при укладенні попереднього договору грошові кошти в сумі 224 640 грн є авансом та підлягають поверненню позивачу.

У постанові від 22 вересня 2020 року у справі № 918/631/19 (провадження № 12-42гс20) Велика Палата Верховного Суду прийшла до висновку, що аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося (висновок про застосування норм права, викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі № 910/12382/17).

Попередній договір автоматично припиняється у разі не укладення основного договору у встановлений у попередньому договорі строк, причому це не залежить від причин пропущення цього строку (вина, ухилення сторони чи сторін, тощо). Відповідна позиція щодо застосування ст. 635 ЦК України висловлена Верховним Судом у постанові від 21.04.2021 року у справі №607/15301/18.

Укладений між сторонами попередній договір має чітко встановлений строк, в який мав бути укладений основний договір купівлі-продажу, а саме до 05.06.2023 року. У вказаний строк основний договір купівлі-продажу квартири укладено не було.

Звернення позивача до суду з даним позовом до закінчення місячного строку, протягом якого відповідач взяв на себе зобов`язання повернути покупцю одержану суму авансового платежу, враховуючи те, що вказана сума не була повернута на час розгляду справи в суді першої інстанції, не може слугувати підставою для висновку про те, що право останнього порушено не було, а тому не підлягало судовому захисту.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не встановлено факт отримання відповідачем грошових коштів за попереднім договором купівлі-продажу.

Згідно з частинами першою-третьою, п`ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Нотаріус при посвідченні правочинів, вчиненні інших нотаріальних дій за участю уповноваженого представника, встановлює його особу відповідно до вимог статті 43 цього Закону, а також перевіряє обсяг його повноважень. Нотаріусу подається довіреність або інший документ, що надає повноваження представникові. Дійсність довіреності перевіряється нотаріусом за допомогою Єдиного реєстру довіреностей (стаття 44 Закону України «Про нотаріат»).

Особу громадянина ОСОБА_3 , який підписав попередній договір про укладення договору купівлі-продажу квартири від 05 червня 2021 року від імені продавця на підставі нотаріально-посвідченої довіреності від 15 лютого 2021 року, встановлено нотаріусом Києво-Святошинського нотаріального округу Київської області Михальченко М.М., а також встановлено його дієздатність та повноваження.

Згідно зі статтею 239 ЦК України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє права та обов`язки особи, яку він представляє.

За приписами частини третьої статті 237 ЦПК України представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 248 ЦК України представництво за довіреністю припиняється, зокрема, у разі скасування довіреності особою, яка її видала.

Доказів того, що на час укладення попереднього договору довіреність на ім`я ОСОБА_3 була скасована матеріали справи не містять.

З дати видачі довіреності від 15 лютого 2021 року до часу звернення до суду з цим позовом, відповідач з вимогою про визнання довіреності недійсною не звертався.

Відповідно до вимог статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказів того, що ОСОБА_2 не уповноважував ОСОБА_3 на укладення попереднього договору купівлі-продажу та прийняття передоплати у вигляді авансу суду надано не було.

Доведення вказаної обставини є процесуальним обов`язком відповідача.

За таких обставин правові підстави для висновку про те, що ОСОБА_2 не отримував грошові кошти, сплачені покупцем у вигляді авансу, відсутні.

Колегія суддів також відхиляє доводи апеляційної скарги щодо порушення судом правил територіальної юрисдикції (підсудності).

Згідно з частиною першою статті 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна.

Згідно з положеннями статті 181 ЦК України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК України); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі № 911/2390/18 (провадження № 12-73гс20).

Таким чином, виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном.

У справі, що розглядається, позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення суми коштів, сплачених при укладенні попереднього договору про укладення договору купівлі-продажу квартири на підтвердження намірів сторін передати у власність, прийняти та оплатити квартиру в багатоквартирному будинку, збудованому на земельній ділянці, що знаходиться в АДРЕСА_2 , а тому такий розглянуто з дотриманням правил підсудності.

Щодо заяви представника відповідача про передачу справи на розгляд до Господарського суду Вінницької області, у провадженні якого перебуває справа №902/1014/23 про неплатоспроможність ОСОБА_2 .

Відповідно до частини 2 статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства, господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 607/6254/15-ц, з введенням в дію Кодексу України з процедур банкрутства, розгляд всіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і виключно господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи.

Інші суди, незалежно від юрисдикції, які розглядали справи за позовами до відповідача, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство, після відкриття провадження в інших справах, не закривають таке провадження, а передають справу до належного суду для розгляду по суті. При цьому, таким належним судом є виключно суд господарської юрисдикції, який відкрив справу про банкрутство відповідача.

Захист таких осіб полягає у тому, що інші суди, незалежно від юрисдикції, які розглядали справи за позовами до відповідача, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство після відкриття провадження в інших справах, не закривають таке провадження, а передають справу до належного суду для розгляду по суті. При цьому таким належним судом є виключно суд господарської юрисдикції, який відкрив справу про банкрутство відповідача.

Провадженні у справі №902/1014/23 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_2 відкрито ухвалою Господарського суду Вінницької області 01 квітня 2024 року, тобто після постановлення судом першої інстанції судового рішення в даній справі.

При цьому жодних порушень норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції апеляційним судом встановлено не було.

За таких підстав колегія суддів вважає, що скасування судового рішення лише з підстав встановлення факту порушення справи про банкрутство (у даному випадку через 6 місяців після ухвалення рішення судом першої інстанції), яке жодним чином не вплинуло та не могло вплинути на законність і обґрунтованість судового рішення, є відступом від принципу правової визначеності та проявом правого пуризму.

Вказана правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 19.12.2019 у справі № 926/358/19.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись ст. 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Козира Сергія Володимировича залишити без задоволення.

Рішення Києва-Святошинського районного суду Київської області від 28 вересня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. І. Ящук