Номер провадження: 22-ц/813/4459/24
Справа № 523/6535/23
Головуючий у першій інстанції Бузовський В. В.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.06.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Комлевої О.С.,

за участю секретаря Малюти Ю.С.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство «СЕНС БАНК»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 16 січня 2024 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про визнання прав іпотекодержателя,

встановив:

У квітні 2023 року, Акціонерне товариство «СЕНС БАНК» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , в якому просило визнати за ним права іпотекодержателя на нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 на умовах, передбачених договором іпотеки від 18 червня 2008 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що між ним та відповідачем було укладено договір кредиту та в забезпечення виконання грошового зобов`язання укладено договір іпотеки на майнові права (майно яке буте створено в майбутньому). Згідно до умов договору іпотеки відповідач був зобов`язаний у встановлений строк повідомити кредитора про введення нерухомого майна в експлуатацію та реєстрацію права власності, для подальшого укладання додаткового договору про внесення змін до договору іпотеки, однак в порушення умов договору цього не зробив.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 16 січня 2024 року позов акціонерного товариства «СЕНС БАНК» - задоволено частково. Визнано за акціонерним товариством «СЕНС БАНК» право іпотеки на нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 на умовах, передбачених договором іпотеки від 18 червня 2008 року та стягнуто з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «СЕНС БАНК» судовий збір за подання позову у розмірі 5 368,00 грн.

Не погодившись з вищевказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подавапеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 16 січня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову АТ «СЕНС БАНК» в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що висновок місцевого суду, стосовно того, що в порушення положень договору Іпотекодавець не повідомив Іпотекодержателя про введення в договором іпотеки майна в експлуатацію є помилковим, зважаючи на те, що положеннями Договору іпотеки не визначено зобов`язання Іпотекодавця повідомляти Іпотекодержателя про введення нерухомого майна в експлуатацію. У відповідності до п. 2.1.9 Договору іпотеки скаржник зобов`язаний укласти з Іпотекодержателем Договір про внесення змін до Іпотечного договору лише після реєстрації право власності на нерухоме майно, яке станом на сьогодні, не зареєстроване. Крім того, зазначає, що будь-яких інших відомостей, що можуть підтверджувати факти набуття речових прав на нерухоме майно окрім інформаційної довідки до суду не надано.

Скаржник також не погоджується з висновком суду першої інстанції, що останній проживає в квартирі АДРЕСА_2 та сплачує комунальні платежі, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження зазначених обставин.

Також зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги те, що договір іпотеки укладений з порушенням вимог ЗУ «Про іпотеку» та те, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту, оскільки захистом свого права як Іпотекодержателя, є тільки зобов`язати Іпотекодавця зареєструвати право власності, надавши цьому при цьому документи, що підтверджують набуття Іпотекодавцем право вимоги.

На адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу від АТ «СЕНС БАНК» не надходив, однак відповідно до положень ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судове засідання, призначене на 20.06.2024 з`явився: представник скаржника ОСОБА_1 адвокат Розенбойм Ю.О.

Представник АТ «СЕНС БАНК» до суду не з`явився, хоча був повідомлений належним чином, у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується письмовими матеріалами справи, заяв про відкладення розгляду справи не надав.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника скаржника, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам відповідає, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 18 червня 2008 року між АКБСР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 2008/695-Ф03.7/51, за умовами якого ОСОБА_1 , надано кредит у розмірі 37 000,00 долари США зі сплатою 13 % річних та кінцевим терміном повернення - 17 червня 2028 року. Кредит надано на фінансування будівництва житла.

Пунктом 1.3.1.Кредитного договору визначено, що Кредитор укладає вдень укладення цього Договору - з Позичальником іпотечний договір, за умовами якого позичальник передає Кредитору в іпотеку майнові права на незакінчене будівництвом нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру, загальною площею 47,65 кв.м., що знаходиться на 7 поверсі та будується за адресою: АДРЕСА_3 , для придбання якого, згідно з п 1.2 договору кредиту надається кредит.

В забезпечення виконання зобов`язання за Кредитним договором між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 , укладено Договір іпотеки від 18 червня 2008 року, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Трофімець В.В., та зареєстровано в реєстрі за № 1084.

Відповідно з пунктом 1.1. Договору іпотеки встановлено, що Іпотекодавець передає в іпотеку Іпотеко держателю у якості забезпечення виконання Іпотекодавцем зобов`язань за Кредитним договором № 2008/695-Ф03.7/51 від 18 червня 2008 року, укладеним між Іпотекодержателем та Іпотекодавцем, майнові права на незакінчену будівництвом двокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідно до пункту 1.1.1 договору іпотеки право набуття у власність Іпотекодавцем в майбутньому вказаного нерухомого майна підтверджується договором комісії щодо купівлі цінних паперів від 21.04.2008 № 275Р/20, що укладені між Іпотекодавцем та ТОВ «Альянс-Жилстрой», а також сертифікатом цінного паперу, який підтверджує набуття Іпотекодавцем права вимоги.

10.09.2019 Загальними зборами АТ «Альфа-Банк» та єдиним акціонером AT «Укрсоцбанк» затверджено рішення про реорганізацію AT «Укрсоцбанк», шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк». Згідно рішення № 5/2019 єдиного акціонера AT «Укрсоцбанк» від 15.10.2019 було затверджено Передавальний акт та визначено, що правонаступництво щодо всього майна прав та обов`язків AT «Укрсоцбанк», які зазначені у даному акті, з 15.10.2019 виникає у АТ «Альфа-Банк». Протоколом № 4/2019 позачергових загальних зборів АТ «Альфа-Банк» від 15.10.2019 було вирішено затвердити Передавальний.

Внаслідок реорганізації шляхом приєднання AT «Укрсоцбанк» правонаступником усього його майна, майнових прав та обов`язків за передавальним актом від 15.10.2019 є АТ «Альфа-Банк». Правонаступництво щодо майна, прав та обов`язків AT «Укрсоцбанк» виникає у АТ «Альфа-Банк» з дати затвердження цього Передавального акту загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» та рішенням єдиного акціонера AT «Укрсоцбанк», а саме з 15.10.2019. На підставі зазначених документів правонаступником Акціонерної товариства «Укрсоцбанк» та належним кредитором за Кредитним договором та спірним договором іпотеки є Акціонерне товариство «Альфа-Банк».

В подальшому, 01.12.2022 АТ «Альфа-Банк» було змінено назву на AT «СЕНС БАНК».

AT «СЕНС БАНК» стало відомо, що житловий будинок по АДРЕСА_4 було введено в експлуатацію та встановлена нумерація: АДРЕСА_5 .

Відповідно до пункту 2.1.9 Іпотекодавець протягом трьох робочих днів з моменту оформлення та реєстрації права власності Іпотекодавця на нерухоме майно, зазначене в пункті 1.1 Договору, укласти з Іпотекодержателем договір про внесення змін, зазначений в пункті 1.9 договору.

Відповідно до пункту 1.9 договору сторони погодили що після введення об`єкту нерухомості в експлуатацію , збудована нерухомість продовжує бути предметом іпотеки. Укладений договір про внесення змін є підставою для внесення заборони відчуження предмету іпотеки.

Також встановлено, що будинок, в якому знаходиться квартира, майнові права на яку було передано в іпотеку, було введено в експлуатацію в грудні 2012р., змінено нумерацію будинку та квартири, оформлено рахунки про сплату комунальних послуг та відповідач постійно проживає в квартирі АДРЕСА_2 , сплачує комунальні послуги.

Однак, відповідач, в порушення вищезазначених положень договору, не повідомив Іпотекодержателя про введення нерухомого майна в експлуатацію, чим порушив права кредитора.

Частково задовольняючи позовні вимоги ПАТ «СЕНС БАНК», районний суд виходив з того, що відповідач діючи недобросовісно, в порушення норм закону та умов договору не виконав взяті на себе зобов`язання та не повідомив іпотекодержателя про прийняття об`єкту іпотеки до експлуатації. При цьому судом також встановлено, що позивач про порушення свого права дізнався в березні 2023р., а отже у встановлений законом строк (ст. 257 ЦК України) звернувся до суду за захистом свого порушеного права, яке підлягає захисту.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими «кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Постанова № 5 від 30.03.2012 р.) зазначив (п.40), що якщо предметом іпотеки є об`єкт незавершеного будівництва, то по закінченні його будівництва іпотека зберігає силу, і її предметом є будівля (споруда), зведена в результаті завершення будівництва.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов`язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов`язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов`язань або зменшити їх.

Забезпечувальне зобов`язання (взаємні права й обов`язки) виникає між іпотекекодержателем (кредитором за основним зобов`язанням) та іпотекодавцем (боржником за основним зобов`язанням).

Виконання забезпечувального зобов`язання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов`язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого переважного права, незалежно від переходу права власності на це майно від іпотекодавця до іншої особи (в тому числі й у випадку недоведення до цієї особи інформації про обтяження майна).

Частиною п`ятою статті 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Згідно зі статтею 12 цього Закону в разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Статтею 23 Закону України «Про іпотеку» визначено, що в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця та має всі його права й несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

За ст ст.1, 5 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, яка була чинною на час укладення договорів іпотеки) застава майнових прав на нерухомість, будівництво якої не завершено, регулюється правилами, визначеними цим законом.

Предметом іпотеки також може бути об`єкт незавершеного будівництва або інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуте ним у власність відповідне нерухоме майно у майбутньому.

За змістом статей 5,16 Закону України «Про іпотеку», в редакції, чинній на момент укладення іпотечного договору, саме щодо такого предмета іпотеки (об`єктів незавершеного будівництва) на час укладення договору стосувалося застереження про те, що після завершення будівництва будівля (споруда), житловий будинок або житлова квартира залишається предметом іпотеки відповідно до іпотечного договору (частина четверта статті 16).

Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. За змістом статті 11 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець (майновий поручитель) несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання в межах вартості предмета іпотеки.

Судовим розглядом справи встановлено, що як на підставу для визнання прав іпотекодержателя на нерухоме майно, позивач посилається на те, що відповідачем не було повідомлено Іпотекодержателя про оформлення права власності на предмет іпотеки та введення останнього в експлуатацію. Крім того, відповідачем не було надано Банку документи для оформлення змін до Договору застави та реєстрації обтяжень предмету іпотеки, у зв`язку із чим позивач позбавлений можливості задоволення своїх вимог за кредитним договором, так як порушуючи Договір іпотеки та чинне законодавство відповідач не уклав Додаткової угоди по Договору іпотеки щодо передачі в заставу банку збудованої нерухомості, майнові права на яку є предметом іпотеки.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд погоджується із висновком районного суду про те, що вимоги АТ «СЕНС БАНК» до ОСОБА_1 про визнання прав іпотекодержателя підлягають задоволенню.

У доводах апеляційної скарги, ОСОБА_1 посилається на те, що положеннями Договору іпотеки не визначено зобов`язання Іпотекодавця повідомляти Іпотекодержателя про введення нерухомого майна в експлуатацію, а п. 2.1.9 Договору іпотеки лише встановлено, що скаржник зобов`язаний укласти з Іпотекодержателем Договір про внесення змін до Іпотечного договору після реєстрації права власності на нерухоме майно, яке станом на сьогодні, не зареєстроване. При цьому будь-яких інших відомостей, що можуть підтверджувати факти набуття речових прав на нерухоме майно окрім інформаційної довідки до суду не надано.

Проте вказані доводи апелянта є необґрунтованими та безпідставними, з огляду на наступне.

Так, п.1.9 іпотечного договору встановлено, що: «після завершення будівництва та прийняття експлуатацію нерухомого майна, зазначеного в п.1.1. цього договору, а також після оформлення та реєстрації в установленому чинним законодавством України порядку права власності на нього за Іпотекодавцем, збудована нерухомість продовжує бути предметом іпотеки. При цьому, нотаріус за повідомленням іпотекодержателя та за рахунок Іпотекодавця реєструє обтяження іпотекою вже збудованою нерухомості, а сторона протягом трьох днів укладають Додаткову угоду до цього договору, в якій змінюють опис Предмета іпотеки: замість майнових прав - відповідне нерухоме майно, із зазначенням його реєстраційних даних, оціночної вартості, із посиланням на відповідний правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності Іпотекодавця на це нерухоме майно.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем до суду першої інстанції було подано заяву про застосування строків позовної давності, де, серед іншого, відповідачем було зазначено та підтверджено, шо предмет іпотеки був введений в експлуатацію з грудня 2012 року. Крім того, до вказаної заяви стороною відповідача також було додано копію Акту приймання передачі 10-поверхового 7-секційного жилого будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_6 ) з балансу КП «Капітальне будівництво міста Одеси» на баланс об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ТАКІ-ДА» та копію рішення ОМР від 21.12.2012 №2489-VI «Про передачу на баланс об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку «ТАКІ-ДА» жилого будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_5 (а.с. 77-83).

Враховуючи, вищенаведене у ОСОБА_1 виник обов`язок щодо повідомлення Іпотекодержателя про завершення будівництва та прийняття в експлуатацію нерухомого майна, зазначеного в п.1.1. Іпотечного договору та необхідність проведення реєстраційних дій в установленому чинним законодавством України порядку реєстрації права власності на збудоване нерухоме майно, зазначене в п.1.1. договору іпотеки та необхідності укладання додаткової угоди з Банком на підставі п.1.9. договору іпотеки та на підставі п. 1.3. договору кредиту.

Також спростовуються наявними по справі доказами і доводи скаржника щодо того, що в матеріалах справи відсутні будь які докази на підтвердження того, що він проживає в квартирі АДРЕСА_2 та сплачує комунальні платежі, оскільки відповідно до відповіді ТОВ «ГК «Нафтогаз України», наданої на виконання узвали Суворовського районного суду від 25.04.2023, згідно з Наказом Міністерства енергетики України від 08.06.2022 №198 ТОВ «ГК «Нафтогаз України» з 01.05.2022 здійснює постачання природнього газу споживачеві за адресою: АДРЕСА_7 на умовах Типового договору постачання природнього газу побутовим споживачам. Згідно даних оператора ГРМ ПАТ «Одесагаз», власником особового рахунку за адресою: АДРЕСА_7 є ОСОБА_1 (а.с. 65).

Безпідставними є і твердження ОСОБА_1 у апеляційній скарзі про те, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту, оскільки, на думку скаржника, належним захистом свого права як Іпотекодержателя, є тільки зобов`язати Іпотекодавця зареєструвати право власності, надавши цьому при цьому документи, що підтверджують набуття Іпотекодавцем право вимоги.

Проте, як зазначено у пункті 9.8 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (провадження № 12-44гс20), у випадку, якщо позивач вважає, що іпотека є та залишалася чинною, належним способом захисту було б звернення позивача з вимогою про визнання права іпотекодержателя стосовно іпотечного майна. Після набрання чинності рішенням суду у разі задоволення такого позову до відповідного державного реєстру має бути внесений запис про іпотекодержателя.

Таким чином наведені в апеляційній скарзі доводи спростовуються матеріалами справи та встановленими судами обставинами, в цілому зводяться до переоцінки доказів та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Жодних інших доводів апеляційна скарга на спростування висновків суду першої інстанції не містить.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України новий розподіл понесених сторонами судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 16 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 18.07.2024

Головуючий Є.С. Сєвєрова

Судді: Л.М. Вадовська

О.С. Комлева