П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2024 року м. Київ

Справа №369/22202/23

Апеляційне провадження №22-ц/824/14132/2024

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В. суддів: Мережко М.В., Поліщук Н.В. за участю секретаря Федорчук Я.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» та апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Брандальського Дмитра Сергійовича на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області, постановлену під головуванням судді Волчка А.Я. 25 квітня 2024 року у м. Києві, за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: приватний виконавець виконавчого округу Кіровоградської області Брандальський Дмитро Сергійович, Акціонерне товариство «Райффайзен Банк» на дії приватного виконавця,

В С Т А Н О В И В

У грудні 2023 року до суду надійшла скарга ОСОБА_1 на дії приватного виконавця, в якій вона просила:

визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області щодо накладення арешту на земельну ділянку;

скасувати постанову про накладення арешту на майно боржника від 21 грудня 2023 року у виконавчому провадженні ВП № 72727110 на належну на праві власності ОСОБА_1 земельну ділянку кадастровий номер :02:000:0370, площею 3,4803 га, цільове призначення: для товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Крутеньківської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області;

судові витрати покласти на приватного виконавця.

Свої вимоги обгрунтовувала тим, що у провадженні приватного виконавця перебуває виконавче провадження щодо примусового виконання рішення суду про стягнення заборгованості в розмірі 376428,87 грн та судового збору в розмірі 3219 грн. У межах провадження відповідно до постанови від 21 грудня 2023 року виконавцем накладено арешт на земельну ділянку площею 3,4803 га, яка розташована на території Крутеньківської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області.

Вважає дії виконавця неправомірними в цій частині. Так, за рішенням суду, яким стягнено заборгованість, кредит у банку отримував ОСОБА_2 (її чоловік). Він помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а вона прийняла спадщину після його смерті. Спадщина складалась з частини житлового будинку та земельної ділянки площею 0,1421 га за адресою: АДРЕСА_1 . Натомість арештована земельна ділянка належить їй на підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті її батька. Враховуючи, що для всіх спадкоємців існує однакова межа відповідальності за боргами спадкодавця (часткова відповідальність), тому накладений арешт на майно, що не є спадковим після смерті її чоловіка, має бути скасований у судовому порядку.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 квітня 2024 року скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: приватний виконавець виконавчого округу Кіровоградської області Брандальський Дмитро Сергійович, Акціонерне товариство «Райффайзен Банк» на дії приватного виконавця - задоволено.

Визнано неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області щодо накладення арешту на належну на праві власності ОСОБА_1 земельну ділянку кадастровий номер :02:000:0370, площею 3,4803 га, цільове призначення: для товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Крутеньківської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області.

Скасовано постанову про накладення арешту на майно боржника від 21 грудня 2023 року у виконавчому провадженні ВП № 72727110 на належну на праві власності ОСОБА_1 земельну ділянку кадастровий номер :02:000:0370, площею 3,4803 га, цільове призначення: для товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Крутеньківської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області.

Стягнуто з приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Брандальського Дмитра Сергійовича на користь ОСОБА_1 на відшкодування судових витрат, пов'язаних із наданням професійної правничої допомоги 30000,00 грн.

Ухвала суду мотивована тим, що судом у даній справі не встановлено обставин та матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що виконавцем вжито усіх передбачених Законом заходів щодо ефективного та своєчасного виконання рішення суду, безпідставно виконуючи його лише як стягнення звичайної заборгованості. Такі дії (бездіяльність) виконавця порушують право ОСОБА_1 на справедливий судовий захист, невід`ємною складовою якого є право на виконання судового рішення, та призводить до безпідставного виконання судового рішення за рахунок майна, самостійно визначеного виконавцем без урахування думки боржника, зважаючи на специфіку даної заборгованості. Тому вимоги скарги підлягають до задоволення.

Не погодилося із зазначеним судовим рішенням АТ «Райффайзен Банк», представником подано апеляційну скаргу, в якій він вказує на те, що ухвала суду є не обгрунтована, не відповідає вимогам цивільного процесуального та матеріального законодавства, суд не прийняв до уваги і не врахував фактичні обставини справи та не оцінив всі докази у їх сукупності.

Представник зазначає, що рішенням Києво-Святошинського суду Київської області від 30 жовтня 2012 року у справі №2-2978/12 було визначено розмір відповідальності ОСОБА_1 за порушення зобов`язань за Кредитним договором та стягнуто на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого за всіма правами та обов`язками згідно із Статутом є Акціонерне товариство «Райффайзен Банк» - 376428,87 грн заборгованості та 3219 грн судового збору, а всього 379647,87 грн. Вказаним вище рішенням суду, яке набрало законної сили 12 листопада 2012 року встановлено розмір та спосіб виконання рішення суду, а саме стягнення коштів.

Щодо посилання суду першої інстанції про межі відповідальності заборгованості за боргами спадкодавця, яка визначена ст. 1282 ЦК України, представник вказує на те, що приватний виконавець, виконуючи виконавчий документ, не визначає меж відповідальності спадкоємця за боргами спадкодавця - такі межі вже були визначені рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області № 2-2978/12 від 30 жовтня 2012 року. Саме в рішенні Києво-Святошинського районного суду Київської області № 2-2978/12 від 30 жовтня 2012 року досліджувалось питання щодо підстав і меж відповідальності ОСОБА_1 за зобов`язаннями спадкодавця перед AT «Райффайзен Банк», які визначені ст. ст. 1281, 1282 ЦК України.

При цьому, виконавчий лист не містить підстав стягнення, а лише констатує факт того, в якому розмірі і на чию користь стягнуто заборгованість. Таким чином, з моменту видачі на виконання рішення виконавчого листа і пред`явлення його до виконання, виключається необхідність його тлумачення, та подальше його виконання здійснюється в межах і у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження».

Отже, розглядаючи скаргу ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Брандальського Д. С. та скасовуючи постанову про накладення арешту на майно боржника від 21 грудня 2023 року, суд першої інстанції фактично встановив спосіб виконання рішення, що виходить за межі заявлених вимог скарги та суперечить Постанові Верховного Суду від 27 жовтня 2021 року справа №755/13391/19.

Також представник зазначає, що ОСОБА_1 вказуючи на порушення черговості звернення стягнення на належне їй майно, не надала доказів звернення до приватного виконавця щодо того, яке майно необхідно реалізувати в першу чергу.

Таким чином, жодними нормами чинного законодавства України не покладено обов`язок на виконавця з`ясовувати у боржника можливість (черговість) звернення стягнення на належне йому майно, про що необгрунтовано та безпідставно зазначає в оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції.

Крім того, ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна, об`єкти незавершеного будівництва, майбутні об`єкти нерухомості здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якій фактично проживає боржник.

Отже, дії приватного виконавця Брандальського Д. С. щодо накладення арешту на належну на праві власності ОСОБА_1 земельну ділянку кадастровий номер :02:000:0370, площею 3,4803 га, цільове призначення: для товарного сільськогосподарського виробництва, та винесення постанови про накладення арешту на вказану земельну ділянку були вчинені ним в рамках відкритого виконавчого провадження у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження», а відтак висновки суду першої інстанції про задоволення скарги не можуть вважатися законними та обгрунтованими.

Представник також вважає, що скаржником порушено строки оскарження дії виконавця, клопотання про поновлення строку на оскарження ОСОБА_1 не заявляла, а тому в задоволенні скарги слід відмовити також з підстав пропущення строку на оскарження.

На підставі викладеного, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким скаргу на дії приватного виконавця залишити без задоволення.

Також не погодився із вказаною ухвалою суду приватний виконавець Брандальський Д.С., ним подана апеляційна скарга, в якій він вказує на те, що суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі зазначив, що нібито виконавець зобов`язаний був з`ясувати у боржника можливість звернення стягнення на інше, яке не входило до спадкової маси, а не просто надати відповідь, що ним виконується рішення про стягнення заборгованості та відсутність підстав для зняття арешту. В той же час, заява адвоката не містила будь якої пропозиції щодо звернення стягнення на інше майно, а лише містилося прохання скасувати арешт. А тому вважає, що постанова від 21 грудня 2023 року про арешт майна боржника, якою накладено арешт на земельну ділянку, кадастровий номер :02:000:0370, площею 3,4803 га, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва - винесена у суворій відповідності до норм чинного законодавства та з метою повного і фактичного виконання рішення суду. Підстави для зняття арешту із вказаної земельної ділянки були відсутні.

Також зазначає, що виконавчий лист, на підставі якого здійснювалось примусове стягнення коштів з боржника був виданий у 2012 році. Вказаний виконавчий лист тривалий час перебуває на виконанні у державній виконавчій службі/приватних виконавців, ОСОБА_1 була обізнана про наявність судового рішення, яке вона повинна була виконати, однак свідомо ухилялась від його виконання, не надавала жодних пояснень, клопотань, не зверталась до суду із розстрочкою або відстрочкою виконання даних рішень.

Виконавець також вказує на те, що згідно постанов приватного від 23 лютого 2024 року арешт із земельної ділянки кадастровий номер :02:000:0370 було знято та провадження закінчене у зв'язку з повним фактичним виконанням судового рішення, а тому суд взагалі мав закрити провадження у справі за скаргою.

Також зазначає, що приватний виконавець не здійснює визначення меж відповідальності спадкоємця за боргами спадкодавця, а виконує судове рішення, яким це вже зроблено і передбачено стягнути зі скаржниці грошові кошти. При цьому, виконавчий лист не містить підстав стягнення, а лише містить констатацію факту скільки, з кого та на чию користь стягнути заборгованість (грошові кошти).

Отже, з моменту видачі на виконання рішення виконавчого листа і пред`явлення його до примусового виконання виключає необхідність його тлумачення та подальше його виконання здійснюється в межах і відповідно Закону України « Про виконавче провадження».

На підставі викладеного, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким скаргу на дії приватного виконавця залишити без задоволення.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 заперечував щодо задоволення апеляційних скарг, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Представник АТ «Райффайзен Банк» - Пасечник Ю.А., яка приймала участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, підтримала апеляційну скаргу банку та просила її задовольнити.

Приватний виконавець виконавчого округу Кіровоградської області Брандальський Д. С. в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, а тому колегія суддів керуючись положеннями ч.2 ст. 372 ЦПК України, вважала за можливе розглянути справу за його відсутності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, обговоривши доводи апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів виходить з такого.

Судом встановлено, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 жовтня 2012 року задоволено позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість в розмірі 376428,87 грн та судовий збір у розмірі 3219 грн, а всього 379647,87 грн /т.1 а.с. 6-9/.

07 листопада 2012 року Києво-Святошинським районним судом Київської області було видано виконавчий лист №2-2978/2012 на виконання вищевказаного рішення /т.1 а.с. 10,11, 138,139/.

Виконавчий лист неодноразово пред'являвся до примусового виконання.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Брандальського Д.С. від 08 вересня 2023 року відкрито виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого листа №2-2978/2012 (ВП 72727110) /т.1 а.с. 12,13, 128,129/.

Постановами приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Брандальського Д.С. від 08 вересня 2023 року визначено основну винагороду виконавця в розмірі 35749,04 грн. та мінімальні витрати виконавчого провадження в розмірі 300 грн /т.1 а.с.122,12, 125,126/ .

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Брандальського Д.С. від 18 вересня 2023 року накладено арешт на кошти боржника ОСОБА_1 /т.1 а.с. 119,120/.

На виконання судового рішення приватним виконавцем зроблено запити про перевірку майнового стану боржника: зареєстровані транспортні засоби відсутні (№ 173987488 від 08 вересня 2023 року), відсутні рахунку (№ 173987490 від 08 вересня 2023 року), наявність доходів (№ 173987489 від 08 вересня 2023 року).

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав № 347003588 від 18 вересня 2023 року за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на:

земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:0370, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Крутенівської сільської ради, Голованівський район, Кіровоградської області (право власності зареєстровано на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Голованівською державною нотаріальною конторою Голованівського району Кіровоградської області 11 листопада 2015 року);

домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (1/2 частина свідоцтво про право власності та частина свідоцтво про право на спадщину, видані 11 січня 2011 року державним нотаріусом Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори) /т.1 а.с. 110-117/.

За заявою боржника ОСОБА_1 постановою приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Брандальського Д.С. від 25 жовтня 2023 року знято арешт з рахунку, на який зараховується заробітна плата /т.1 а.с. 108,109/.

Приватним виконавцем виконавчого округу Кіровоградської області Брандальським Д.С. 27 жовтня 2023 року винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника /т.1 а.с. 104,105/.

Приватним виконавцем виконавчого округу Кіровоградської області Брандальським Д.С. 01 листопада 2023 року винесено постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні щодо надання експертної оцінки земельної ділянки земельну ділянку кадастровий номер :02:000:0370, площею 3,4803 га, цільове призначення: для товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Крутеньківської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області /т.1 а.с. 99,100/.

Згідно висновку про вартість об`єкта оцінки, вартість земельної ділянки кадастровий номер :02:000:0370, площею 3,4803 га, цільове призначення: для товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Крутеньківської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області, яка належить ОСОБА_1 становить 196000,00 грн /т.1 а.с. 97/.

14 грудня 2023 року до приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Брандальського Д.С. надійшла заява адвоката боржника ОСОБА_3 щодо скасування постанови від 27 жовтня 2023 року про опис та арешт майна (коштів) боржника на належну на праві власності ОСОБА_1 земельну ділянку кадастровим номером :02:000:0370 площею 3,4803 га, цільове призначення: для товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Крутеньківської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області, яка отримана у власність в порядку спадкування після смерті її батька, та не входить до складу спадщини після смерті її чоловіка. До заяви ОСОБА_1 долучила копію свідоцтва про право на спадщину за законом, відповідно до якого спадкоємцем майна ОСОБА_4 зазначеного у свідоцтві, а саме земельної ділянки кадастровий номер :02:000:0370 площа 3,4803 га, цільове призначення: для товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Крутеньківської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області, є його дочка ОСОБА_1 /т.1 а.с. 77,78/.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Брандальського Д.С. від 21 грудня 2023 року накладено арешт на майно боржника у виконавчому провадженні ВП № 72727110 на належну на праві власності ОСОБА_1 земельну ділянку кадастровий номер :02:000:0370, площею 3,4803 га, цільове призначення: для товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Крутеньківської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області /т.1 а.с. 83,84/.

Копію вищевказаної постанови направлено 21 грудня 2023 року на адресу боржника ОСОБА_1 /т.1 а.с. 82/.

22 грудня 2023 року приватним виконавцем надано відповідь на заяву адвоката боржника щодо відсутності підстав для зняття арешту (скасування постанови) про опис та арешт майна (коштів) боржника, встановлених Законом України «Про виконавче провадження» /т.1 а.с. 74,75/.

Згідно з п. 9 ч.3 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема, обов'язковість судового рішення.

Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно до ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Відповідно до ч. ч.1,2 ст. 18 Закону виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч.5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» боржник зобов`язаний: утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій; за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, електронні гаманці в емітентах електронних грошей, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини;

своєчасно з`являтися на вимогу виконавця; надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Відповідно до ч.ч. 1,5 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (пред`явленні електронних грошей до погашення в обмін на кошти, що перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця).

У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Частиною 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна, об`єкти незавершеного будівництва, майбутні об`єкти нерухомості здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якій фактично проживає боржник.

Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Наявність накладеного виконавцем у процесі виконавчого провадження арешту державного або комунального майна, крім арешту, накладеного у кримінальному провадженні, не перешкоджає продажу шляхом приватизації єдиного майнового комплексу державного або комунального підприємства, до складу якого входить таке майно.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

Рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів (ч.5 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом.

Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Визначений у законі порядок забезпечення державою виконання судового рішення має відповідати принципам верховенства права та справедливості, гарантувати конституційне право на судовий захист; невиконання державою позитивного обов`язку щодо забезпечення функціонування запроваджуваної нею системи виконання судових рішень призводить до обмеження конституційного права на судовий захист та нівелює його сутність.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні «Горнебі проти Греції» Європейський суд з прав людини наголосив, що відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду (лив. рішення у справі «Філіс проти Греції» (Philis v. Greece) (№1) від 27 серпня 1991 року, серія А, №209, с. 20, п. 59). Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію (995_690).

У справі «Глоба проти України» суд зазначає, що саме на державу покладається обов'язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції.

З наведених обставин справи вбачається, що в рішенні Києво-Святошинського районного суду Київської області №2-2978/12 від 30 жовтня 2012 року судом досліджувалось питання щодо підстав і меж відповідальності ОСОБА_1 , як спадкоємця ОСОБА_2 , за зобов'язаннями перед АТ «Райффайзен Банк», і судом було вирішено стягнути саме з ОСОБА_1 , на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 379647,87 грн заборгованості.

Вказана обставина не підлягає доказуванню з огляду на ч. 4 ст. 82 ЦПК, якою встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Приватний виконавець, в свою чергу, не здійснює визначення меж відповідальності спадкоємця за боргами спадкодавця, а виконує судове рішення, яким це вже було зроблено та стягнуто із ОСОБА_1 грошові кошти у вищезазначеному розмірі.

При цьому, виконавчий лист не містить підстав стягнення, а лише констатує факт того, в якому розмірі і на чию користь стягнуто заборгованість.

Отже, з моменту видачі виконавчого листа на виконання рішення суду, виключається необхідність його тлумачення, та подальше його виконання здійснюється в межах і у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження». Рішення суду ухвалено щодо стягнення суми грошових коштів, а тому підлягає виконанню в загальному порядку, і норми щодо спадкування не підлягають застосуванню.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що дії приватного виконавця Брандальського Д. С. щодо винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника від 21 грудня 2023 року, якою було накладено арешту на майно боржника у виконавчому провадженні ВП № 72727110 на належну на праві власності ОСОБА_1 земельну ділянку кадастровий номер :02:000:0370, площею 3,4803 га, цільове призначення: для товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Крутеньківської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області, були вчинені ним в рамках відкритого виконавчого провадження у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження», а відтак висновки суду першої інстанції про задоволення скарги не можуть вважатися законними та обґрунтованими.

Посилання в оскаржуваній ухвалі на порушення виконавцем черговості звернення стягнення на належне ОСОБА_1 майно, суд апеляційної інстанції вважає передчасними, виходячи з такого.

Вказуючи на порушення черговості звернення стягнення на належне ОСОБА_1 майно, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що остання не надала доказів звернення до приватного виконавця щодо того, яке саме майно необхідно реалізувати в першу чергу. Разом з цим, жодними нормами законодавства, не покладено на виконавця обов`язок щодо з`ясування у боржника можливості (черговість) звернення стягнення на належне йому майно, про що необгрунтовано було зазначено судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі.

За таких обставин, беручи до уваги все вищевикладене, суд апеляційної інстанції інстанції вважає, що постанова приватного виконавця Брандальського Д.С. про арешт майна (коштів) боржника від 21 грудня 2023 року, якою було накладено арешту на майно боржника у виконавчому провадженні ВП № 72727110 на належну на праві власності ОСОБА_1 земельну ділянку кадастровий номер :02:000:0370, площею 3,4803 га, цільове призначення: для товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Крутеньківської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області винесена у відповідності до норм чинного законодавства та з метою повного і фактичного виконання рішення суду.

Таким чином, доводи апеляційних скарг АТ «Райффайзен Банк» та приватного виконавця Брандальського Д.С. знайшли своє часткове підтвердження.

Однак, колегія суддів не бере до уваги доводи приватного виконавця Брандальського Д.С. про те, що постановами від 23 лютого 2024 року арешт із земельної ділянки кадастровий номер :02:000:0370 було знято та провадження закінчене у зв`язку з повним фактичним виконанням судового рішення, а тому суд взагалі мав закрити провадження у справі за скаргою, оскільки предметом розгляду є дії приватного виконавця щодо накладення арешту на вказану земельну ділянку та їх оцінка на час вчинення таких дій. До того ж, такі докази, а саме постанова приватного виконавця про зняття арешту з майна та постанова про закінчення виконавчого провадження не були надані до суду першої інстанції, а були долучені до апеляційної скарги, а тому суд апеляційної інстанції не приймає їх до розгляду.

Також колегія суддів відхиляє доводи представника АТ «Райффайзен Банк» щодо порушення ОСОБА_1 строку на звернення до суду із скаргою на дії приватного виконавця, оскільки остання звернулась до суду із скаргою на дії приватного виконавця 28 грудня 2023 року, в той час як нею оскаржується неправомірність дій виконавця щодо накладення арешту на земельну ділянку постановою від 21 грудня 2023 року, тобто в межах 10-ти денного строку встановленого ст. 449 ЦПК України та ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження».

Суд першої інстанції на вищевикладене уваги не звернув, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про наявність підстав для визнання протиправними дії приватного виконавця Брандальського Д.С. щодо накладення арешту на земельну ділянку належну на праві власності ОСОБА_1 та скасування постанови про накладення арешту на майно боржника від 21 грудня 2023 року.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційних скарг АТ «Райффайзен Банк» та приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Брандальського Д. С., та скасування ухвали суду першої інстанції з постановленням нового судового рішення про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_1 , заінтересовані особи: приватний виконавець виконавчого округу Кіровоградської області Брандальський Дмитро Сергійович, Акціонерне товариство «Райффайзен Банк» на дії приватного виконавця.

Оскільки ухвала Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 квітня 2024 року підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_1 , заінтересовані особи: приватний виконавець виконавчого округу Кіровоградської області Брандальський Дмитро Сергійович, Акціонерне товариство «Райффайзен Банк» на дії приватного виконавця, то в порядку п.13 ст. 141 ЦПК України перегляду підлягає і ухвала суду в частині стягнення з приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Брандальського Д. С. на користь ОСОБА_1 судових витрат, пов'язаних із наданням професійної правничої допомоги в розмірі 30000,00 грн.

Оскільки вимоги скарги ОСОБА_1 на рішення та дії приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Брандальського Д.С. не знайшли свого підтвердження, то підстави для стягнення витрат на професійну правничу допомогу з приватного виконавця Брандальського Д.С. на користь ОСОБА_1 відсутні.

Вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу понесених приватним виконавцем виконавчого округу Кіровоградської області Брандальським Д.С. в суді апеляційної інстанції, колегія суддів виходить з такого.

З матеріалів справи вбачається, що представник приватного виконавця ОСОБА_5 - ОСОБА_6 звертаючись до суду з апеляційною скаргою вказував на те, що планує понести витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 35000,00 грн, та зазначив, що у випадку задоволення апеляційної скарги буде подана заява про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу.

08 серпня 2024 року від представника приватного виконавця ОСОБА_5 - ОСОБА_6 до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, в якому представник просив стягнути з ОСОБА_1 на користь приватного виконавця Брандальського Д.С. витрати на правничу допомогу у розмірі 30000,00 грн.

На підтвердження розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу надав: копію договору №2/24 від 23 січня 2024 року про надання правничої допомоги; копія додаткової угоди №4 від 18 червня 2024 року до договору про надання правничої допомоги №2/24 від 23 січня 2024 року; копію детального опису наданих послуг правничої допомоги, а саме: аналіз обставин справи, аналіз судової практики, формування доказів та правової позиції, надання юридичних консультацій - 10000,00 грн; підготовка, складання, оформлення і надсилання апеляційної скарги - 20000,00 грн; представництво інтересів приватного виконавця в Київському апеляційному суді - 5000,00 грн; копію акту прийому-передачі наданих послуг правничої допомоги за Договором №2/24 від 23 січня 2024 року на суму 30000,00 грн (аналіз обставин справи, аналіз судової практики, формування доказів та правової позиції, надання юридичних консультацій - 10000,00 грн; підготовка, складання, оформлення і надсилання апеляційної скарги - 20000,00 грн.

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (ст.15 ЦПК України).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (ст. 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 137 ЦПК України); 3) розподіл судових витрат між сторонами (ст. 141 ЦПК України).

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч.3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Зі змісту ч. 4 ст. 137 ЦПК України вбачається, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено.

Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18, від 15 червня 2021 року у справі № 159/5837/19, від 01 вересня 2021 року у справі № 178/1522/18.

Вказана судова практика є незмінною та вже усталеною.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18 вказано, що склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

При цьому для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

З матеріалів справи вбачається, що адвокатом Бершадським С.М., який діє від імені та в інтересах приватного виконавця Брандальського Д.С. до суду апеляційної інстанції було складено та подано до суду апеляційної інстанції апеляційну скаргу на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 квітня 2024 року, участі в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_6 не приймав.

Також з матеріалів справи вбачається, що адвокат Бершадський С.М., представляв інтереси приватного виконавця Брандальського Д.С. в суді першої інстанції та подавав відзив на скаргу на дії приватного виконавця /а.с. 61-67/. Позиція приватного виконавця на всіх стадіях розгляду справи суттєво не відрізняється, доводи відзиву на скаргу на дії приватного виконавця є фактично ідентичними доводам викладеним адвокатом у апеляційній скарзі, а отже аналіз обставин справи, аналіз судової практики, формування доказів та правової позиції, надання юридичних консультацій на етапі написання апеляційної скарги, є аналогічними послугам, які вже були здійснені адвокатом в суді першої інстанції при написанні та поданні відзиву.

За таких обставин, з урахуванням складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи в апеляційному суді, та значимості таких дій, колегія суддів вважає, що зазначені представником приватного виконавця витрати на професійну правничу допомогу понесені ним в суді апеляційної інстанції в розмірі 30000,00 грн завищеними.

Оскільки апеляційна скарга приватного виконавця підлягає задоволенню, суд апеляційної інстанції враховуючи складність справи, обсяг фактично виконаної адвокатом роботи в суді апеляційної інстанції, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерії реальності адвокатських витрат, а також критерії розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, з урахуванням її складності дійшов висновку про необхідність зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу понесених приватним виконавцем на стаді апеляційного перегляду справи та стягнення з ОСОБА_1 на користь приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Брандальського Д. С. витрати на правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» та апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Брандальського Дмитра Сергійовича - задовольнити.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 квітня 2024 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: приватний виконавець виконавчого округу Кіровоградської області Брандальський Дмитро Сергійович, Акціонерне товариство «Райффайзен Банк» на дії приватного виконавця - залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Брандальського Дмитра Сергійовича витрати на правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн.

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Приватний виконавець виконавчого округу Кіровоградської області Брандальський Дмитро Сергійович (25007, м. Кропивницький, вул. Чигиринська, 2, РНОКПП НОМЕР_2 )

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: М.В. Мережко

Н.В. Поліщук

Повний текст постанови складений 25 листопада 2024 року.