КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 758/5142/23
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/9369/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

суддя-доповідач Слюсар Т.А.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційними скаргами адвоката Мехедок Тетяни Сергіївни в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 12 лютого 2024 року у складі судді Будзан Л.Д.,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину, що викликані особливими обставинами,-

В С Т А Н О В И В :

У березні 2023 року ОСОБА_2 звернулась у суд із позовом у якому просить стягнути з відповідача на свою користь на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :

- аліменти у розмірі 5000 грн щомісячно, починаючи з дня звернення до суду із вказаним позовом до досягнення дитиною повноліття;

- аліменти з жовтня 2019 року по квітень 2023 року в сумі 105 601 грн;

- додаткові витрати, що викликані особливими обставинами, за період з вересня 2019 року по червень 2023 року в сумі 137 250 грн;

- додаткові витрати, що викликані особливими обставинами, у розмірі 5000 грн кожного року з вересня по травень, до досягнення дитиною повноліття.

Позов обґрунтовано тим, що сторони по справі є батьками малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З жовтня 2019 року сторони по справі не проживають разом, малолітня дитина залишилась проживати з позивачкою.

Відповідач участі в матеріальному забезпеченні спільної дитини не приймає.

З вересня 2019 року дитина отримує послуги денного догляду у приватному освітньому просторі ФОП ОСОБА_4 . Відвідування дитиною саме цього освітнього простору викликано особливими потребами доньки, зокрема освоєння освітніх предметів за віком, розвиток творчих здібностей дитини. Рішення щодо відвідування дитиною саме цього освітнього простору приймалось сторонами спільно, оскільки на момент початку відвідування вказаного закладу, відповідач проживав разом із сім`єю.

Так, з метою отримання послуг позивачка уклала відповідні договори про надання послуг з ФОП ОСОБА_4 . До складу таких послуг входить: освоєння освітніх предметів за віком, спів, танці, плавання, акторська майстерність, хореографія, конструювання. Оплату послуг позивачка проводила самостійно. Відповідач успіхами та розвитком дитини не цікавився, а також не цікавився потребою оплати таких послуг. В той час як дитина позитивно характеризується в освітньому просторі, отримуючи високий рівень підготовки.

20 березня 2023 року та 06 квітня 2023 року позивачка зверталась до відповідача з вимогами про сплату аліментів на утримання дитини та компенсації додаткових витрат, що викликані особливими обставинами, які відповідачем залишені без уваги.

Крім того, оскільки відповідач з жовтня 2019 року не проживавав із позивачкою та не надавав матеріальної допомоги на утримання дитини, позивачка просить також стягнути аліменти за період з жовтня 2019 року по квітень 2023 року в сумі 105 601 грн, що складається з затвердженого Законом України "Про Державний бюджет України" розміру прожиткового мінімуму на дитину за 2019 - 2023 роки.

Також, позивачка просить стягнути половину додаткових витрат, які понесла у зв`язку з особливими потребами дитини у період з вересня 2019 року по березень 2023 року у розмірі 137 250 грн, та оскільки дитина продовжує відвідувати освітній простір ФОП ОСОБА_4 , а відповідно до укладеного позивачкою договору, оплата таких послуг проводиться щомісячно в сумі 10 000 грн, то просить стягнути з відповідача половину таких витрат в сумі 5 000 грн щомісячно у період з вересня по травень кожного року до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 12 лютого 2024 року позовну заяву ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , у розмірі 5 000 грн щомісячно з дня пред`явлення позову до суду, а саме з 08 травня 2023 року, до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 1 073 грн 60 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

В апеляційній скарзі представниця відповідача посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи просить зменшити розмір стягнутих аліментів з 5 000 грн 2 000 грн щомісячно з дня пред`явлення позову до суду, а саме 08.05.2023, до досягнення дитиною повноліття. В іншій частині рішення залишити без змін.

Вказує, що 2 000 грн аліментів на утримання дитини відповідатиме її інтересам і не порушуватимуть як законні інтереси платника аліментів так і їх отримувача.

Зазначає, що районний суд не врахував того, що матеріали справи не містять доказів, що відповідач працює та отримує інший стабільний дохід.

Крім того, звертає увагу суду на те, що він знаходиться за межами України в Ірландії й на даний час є безробітний, від уряду Ірландії допомогу не отримує, живе на заощадження. Не заперечує проти сплати аліментів, проте вважає, що заявлена суму в розмірі 5 000 грн є завищеною з урахуванням вказаних обставин та просить зменшити до 2 000 грн.

При цьому вказує, що судом не було враховано й те, на утриманні відповідача знаходиться ще двоє дітей ОСОБА_6 , 2015 р.н. від інших стосунків та донька теперішньої дружини - ОСОБА_3 , 2010 р.н.

Також вказав, що у провадженні Подільського районного суду міста Києва справа № 758/7861/22 за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування в особі Подільської районної в місті Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановлення часу і місця побачень з дитиною.

Щодо інших вимог позивачки, то скаржник погоджується з рішення суду про їх відмову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи просить рішення в частині відмовлених позивних вимог та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким про задоволення позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини за минулий період, а саме з жовтня 2019 року по квітень 2023 року у сумі 105 601 грн; стягнення додаткових витрат, що викликані особливими обставинами за минулий період, з вересня 2019 року по червень 2023 року у сумі 137 250 грн, та стягнення додаткових передбачуваних витрат, що викликані особливими обставинами у сумі 5 000 грн щомісячно кожного року за період з вересня по травень місяць до досягнення дитиною повноліття.

Вказує, що відповідач є працездатною та забезпеченою особою, офіційно працевлаштований на посаду головного спеціаліста відділу земельних відносин Димерської селищної ради з 01.02.2022, що підтверджується Довідкою №96/09.91 від 04.07.2022.

Крім цього, вказує, що помилковим та безпідставним є висновок суду щодо наявності на утриманні відповідача дитини від іншого шлюбу, оскільки, він жодній своїй дитині не надавав та не надає коштів на утримання. При цьому звертає увагу, що відповідач не надав суду жодного доказу, чим підтверджувалась, та обставина, що на його утриманні перебуває дитина від іншого шлюбу.

Зазначає, що оскільки відповідач покинув її з дитиною з жовтня 2019 року, та жодної допомоги в утримані дитини не надавав, всі вимоги залишив без уваги, в такий спосіб ухиляючись від спати аліментів прошу вважає, що суд мав задовольнити аліменти на утримання дитини за період з жовтня 2019 року по квітень 2023 року у розмірі 105 601 грн, що складаються затвердженого розміру прожиткового мінімуму на дитину.

Вважає необґрунтованою відмову суду у стягненні й додаткових витрат, оскільки відповідач має нести половину витрат, які позивачка понесла у зв`язку з особливими обставинами - розвиток дитини, освіта. До того ж вказує, що рішення відвідування Марією освітнього закладу з відповідачем приймалося спільно.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить рішення суду в задоволеній частині залишити без змін, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1. ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Питання виклику учасників справи для надання пояснень у справі вирішується апеляційним судом з огляду на наявність необхідності у таких поясненнях.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення районного суду не відповідає в повній мірі.

Як убачається з матеріалів справи, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька сторін, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 05 червня 2014 року Виконавчим комітетом Старопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області (а.с.10 т.1).

15 червня 2022 року ОСОБА_2 зареєструвала шлюб із ОСОБА_10 , про що складено відповідний актовий запис № 533, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, виданого 15 червня 2022 року Подільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище - ОСОБА_2 (а.с. 15).

Встановлено, що малолітня дитина сторін проживає разом з позивачкою.

З листа Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області та довідка про доходи, з якої вбачається, що ОСОБА_1 призначений на посаду головного спеціаліста відділу земельних відносин Димерської селищної ради з 01 лютого 2022 року, з 14 червня 2022 року перебуває у відпустці без збереження заробітної плати без обмеження строку. У період з лютого 2022 року по червень 2022 року ОСОБА_1 було нарахована заробітна плата в сумі 39 776 грн 36 коп.

З копії наказу ГУ Держгеокадастру у м. Києві та Київській області № 25-в від 01 березня 2023 року вбачається, що ОСОБА_2 було надано соціальну відпустку у зв`язку з вагітністю та пологами, тривалістю 126 календарних днів з 16.02.2023 по 21.06.2023, включно.

З копій декларацій ОСОБА_2 вбачається, що сукупний дохід останньої за 2019 рік склав 159 939 грн, а за 2020 рік - 154 644 грн.

Також з довідки Приватної шкоди "Афіни", з якої вбачається, що ОСОБА_3 , навчається в 3 класі Приватної шкоди "Афіни" м. Києва. Замовником послуг є мама - ОСОБА_2 .. Навчання в школі є платним та складає 10000 грн щомісячно, що підтверджується копіями договорів про надання послуг з денного догляду за дитиною.

Задовольняючи позов лише в частині стягнення аліментів в сумі 5 000 грн щомісячно з дня пред`явлення позову до суду, а саме з 08 травня 2023 року, до досягнення дитиною повноліття, районний суд виходив з того, що позивачкою не доведено, тих обставин, які б давали підстави до стягнення додаткових витрат та витрат за минулий період.

Між тим з тим з такими висновками колегія суддів в повній мірі не погоджується, враховуючи наступне.

Вирішуючи питання розміру аліментів, суд у відповідності до ч. 1 ст. 182 СК України, враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

При цьому, судом також враховується положення ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, згідно з яким за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Статтею 201 СК України визначено, що відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу та при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Оскаржуючи рішення суду позивачка просила скасувати рішення в частині не задоволених вимог, відповідач в своїй апеляційній скарзі просив рішення в частині відмови залишити без змін та зменшити стягнуті з нього аліменти з 5 000 грн до 2 000 грн.

Статтею 199 СК України визначений обов`язок обох батьків на надання матеріальної допомоги.

З матеріалів справи убачається, що позивачка просила стягнути з відповідача 5 000 грн аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Будь-яких доказів, які б дозволяли прийти до висновку про необхідність стягувати аліменти в іншому розмірі чи взагалі відмовити у їх стягненні, суду не надано та в ході судового розгляду не встановлено.

Колегія суддів погоджується з висновком районного суду, що відповідачем не надано доказів неможливості сплати аліментів на утримання малолітньої дитини у розмірі про який просить позивачка, з огляду на його мінливий дохід та перебування у відпустці без збереження заробітної плати, а також на встановлений ст. 180 Сімейного кодексу України спільний обов`язок обох батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

З огляду на що позов в частині стягнення аліментів обґрунтовано задоволено у повному обсязі та стягнуто з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , у розмірі 5 000 грн щомісячно, починаючи з дня подання позову до досягнення дитиною повноліття.

Одночасно, суд роз`яснює сторонам, що відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.

При цьому колегія суддів не погоджується з рішенням суду в частині відмовити у стягненні аліментів за минулий період з жовтня 2019 року по квітень 2023 року.

Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Районний суд визнав не доведеною вказану вимогу, проте колегія суддів вважає зазначити наступне.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Аналіз статті 191 СК України свідчить, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести: вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача; ухилення відповідача від надання утримання дитині.

При цьому під ухиленням від сплати аліментів у юридичній науці розуміють пряму відмову від надання утримання, а також різні дії (бездіяльність) зобов`язаної особи, спрямовані на повне або часткове ухилення від сплати аліментів.

На обґрунтування позовної вимоги про стягнення аліментів за минулий час за період з жовтня 2019 року по квітень 2023 року позивачка долучила докази звернення до відповідача з вимогою про сплату аліментів на утримання дитини та компенсацію додаткових витрат від 20.03.2023 та повторне звернення з такою вимогою 06.04.2023 (а.с. 33-36 т.1).

Вказані вимоги залишилися без реагування зі сторони відповідача, не долучено й доказів сплати ним аліментів за період березень-квітень 2023року.

Зазначене свідчить про те, що позивачка, звернувшись у суд із позовом у травні 20203 року, мала право на стягнення аліментів за минулий період , проте не з жовтня 2019 року по квітень 2023 року, а лише за березень та квітень 2023 року, на що районний суд уваги не звернув.

Відповідно до позовної заяви позивачка розраховувала аліменти за минулий час з урахуванням прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років, що складає 2 833 грн.

Таким чином з урахуванням встановлених обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню в частині відмови у стягненні витрат за минулий час, з ухваленням в цій частині нового рішення про стягнення з відповідача аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 в сумі 5 666 грн за період з березня по квітень 2023 року. В задоволенні вказаної вимоги в іншій частині відмовити з підстав недоведеності.

Щодо вимог в частині вирішення спору щодо стягнення додаткових витрат варто зазначити наступне.

Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Додаткові витрати на утримання дитини - це не додаткові кошти, які належить стягувати з платника аліментів через те, що сума аліментів не покриває всіх необхідних витрат на дитину, які включають в себе, зокрема, придбання одягу, взуття, іграшок, продуктів харчування, підручників, оплату навчання в школі, проведення дозвілля дитини.

Додаткові витрати повинні бути зумовлені особливими обставинами. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструмента, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті) (постанова Верховного Суду від 4 грудня 2019 у справі № 320/383/19, постанова Верховного Суду від 29 квітня 2022 року у справі № 761/27222/20).

Відповідно до постанови Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17 до особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, які спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей дитини, витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, якщо дитина потребує навчання сааме у цьому навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття; висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).

У постанові від 8 грудня 2021 року у справі № 607/12170/20 Верховний Суд виснував про хворобу дитини як особливу обставину, що потребує додаткових витрат. У цій справі дитині було рекомендовано спеціальний режим харчування. Суд вказав, що садочки комунальної власності не можуть забезпечити необхідного харчування, тому витрати на відвідування дитиною приватного дитячого садочка є додатковими витратами й не належать до основних, які батьки несуть на утримання дитини за рахунок аліментів.

У постанові від 4 грудня 2019 року у справі № 320/383/19 Верховний Суд зробив висновок, що додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно.

У постанові від 31 січня 2020 року у справі № 484/2230/17 Верховний Суд вказав, що придбання шкільного одягу, взуття та шкільного приладдя не належить до додаткових витрат, зумовлених особливими обставинами. Ці витрати поглинаються аліментними виплатами того з батьків, хто не проживає з дитиною.

Позивачка заявляючи вимоги про стягнення додаткових витрат послалася на довідку Приватної шкоди "Афіни", з якої вбачається, що її донька ОСОБА_3 , навчається в 3 класі вказаної школи. Замовником послуг є мама - ОСОБА_2 .. Навчання в школі є платним та складає 10000 грн щомісячно, що підтверджується копіями договорів про надання послуг з денного догляду за дитиною. Навчання провадиться у період з вересня по червень кожного року.

Районний суд відмовляючи у задоволенні вказаної вимоги вказав на недоведеність існування особливих обставин та умов, які б зумовили необхідність навчання дитини саме у Приватній школі "Афіни", вартість навчання в якій коштує 10 000 грн щомісячно, враховуючи, що державою гарантовано кожній дитині можливість отримання безкоштовних освітніх послуг, а також не наведено мотивів вибору саме вказаного освітнього закладу, у зв`язку з чим, позовні вимоги про стягнення з відповідача додаткових витрат, що зумовлені особливими обставина в сумі 5 000 грн.

Такий висновок є обґрунтований, оскільки такі витрати не можна вважати додатковими, тому що вони не викликані особливими обставинами, у розумінні ст. 185 СК України, відносяться до загального розвитку дитини, і є не обов`язковим, а добровільним волевиявленням одного із батьків, у даному випадку матері.

Обґрунтовано суд першої інстанції визнав не доведеним й те, що такі витрати були пов`язані з розвитком певних здібностей дитини. Крім того, стягнення додаткових витрат на майбутнє суперечить нормам чинного законодавства України.

Також варто зазначити, що позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій.

В матеріалах справи також відсутні будь-які докази того, що відповідав вчиняє умисні дії, спрямовані на ухилення від сплати аліментів.

Матеріали справи містять докази, що відповідач намагається спілкуватися з донькою, що підтверджується позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановлення часу та місця побачень з дитиною.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 колегія суддів визнає безпідставними в оскаржуваній частині та такими, що не підлягають до задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення Подільського районного суду міста Києва від 12 лютого 2024 року підлягає скасуванню в частині відмови у стягненні аліментів за минулий час, як таке, що ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні, обставинам справи.

Таким чином, доводи апеляційної скарги позивачки знайшли часткове своє підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів за минулий час, скасувати з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову.

У решті рішення районного суду скасуванню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Мехедок Тетяни Сергіївни в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 12 лютого 2024 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів за минулий час скасувати з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 5 666 грн.

В іншій частині рішення Подільського районного суду міста Києва від 12 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач:

Судді: