Справа № 555/1343/24
Номер провадження 2/555/438/24
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"20" листопада 2024 р.
Березнівський районний суд Рівненської області в складі:
головуючого судді - Мельничук Н. В.
при секретарі Кравчук С. Я.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Березне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємчтва "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України про усунення перешкоди у розпорядженні майном та припинення дії, що порушує право власноті,, -
Клопотання, процесуальні дії у справі.
14 червня 2024 року позовна заява була прийнята до розгляду та відкрите провадження у справі.
Будь-які заяви чи клопотання щодо проведення процесуальних дій, в тому числі забезпечення позову, забезпечення доказів, зупинення і поновлення провадження у справі, учасниками справи не заявлялися.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з"явилась- представник позивача ОСОБА_1 , адвокат Юсенко А.О. подав до суду письмову заяву про проведення розгляду справи у відсутності позивача та представника , заявлені вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити позов, не заперечує щодо ухвалдення заочного рішення по справі.
Представник відповідача-Державного підприємства Інформаційний центр Міністерства юстиції України в судове засідання не з`явився, повідомлений вчасно та належним чином, що підтверджується оголошенням про виклик дор суду, причини неявки суд не повідомив .
Суд ухвалив розглянути справу за відсутності відповідача у порядку заочного провадження.
Встановлені судом фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, норми права, які застосовував суд, мотиви суду.
У грудні 2023 році із отриманої в ЦНАПі Березнівської міської ради Інформаційної довідки із ДРРП №358624821 позивачці стало відомо про наявність заборон (архівні записи) на житловий будинок, який розміщений за адресою : АДРЕСА_1 .
В листі Березнівської міської ради від 16.04.2024 №зп-1849/02-01-25 зазначено, що розпорядженням органу приватизації Березнівської селищної ради Березнівського району Рівненської області від 24.12.1999 №55 житловий будинок АДРЕСА_1 переданий в рівних долях у спільну часткову власність в т.ч. ОСОБА_1 . У розпорядженнях органу приватизації Березнівської селищної ради інформація щодо передачі ОСОБА_5 у власність вищевказаного будинку відсутня.
В Будинковій книзі для прописки громадян, проживаючих в будинку АДРЕСА_1 , починаючи із 1977 року відсутні відомості про проживання в даному житлі гр. ОСОБА_2 .
В інформаційній довідці із ДРРП №374884319, сформованій 18.04.2024 за пошуком фізична особа ОСОБА_2 , виявлено відомості про зареєстроване право власності власника ОСОБА_2 на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі свідоцтва про право власності, виданого 30.10.2006 виконавчим комітетом Березнівської міської ради.
У квітні 2024 року позивачка звернулась до Національного Банку України щодо надання такої інформації :
1)Чи містить Державний реєстр банків відомості щодо реєстрації банку з найменуванням Держбанк?
2)Чи містить Державний реєстр банків відомості щодо реєстрації банку з найменуванням Березнівський держбанк?
3)Чи має Березнівський держбанк правонаступників?
4)Чи передавались на архівне зберігання до Національного банку України документи (інформація) про заборону на об`єкт обтяження : будинок за адресою : АДРЕСА_1 .
Згідно з Указом Президії Верховної Ради СРСР від 07.04.1959 Про реорганізацію системи банків довгострокових вкладень та Постанови Ради Міністрів СРСР від 07.04.1959 №369 Питання, пов`язані з реорганізацією системи банків довгострокових вкладень функції Сільгоспбанку та комунальних банків СРСР покладено на ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до постанови ЦК КПРС, Ради Міністрів СРСР від 17.07.1987 №821 Про вдосконалення системи банків в країні і посилення їх впливу на підвищення ефективності економіки (далі Постанова №821) реорганізовано діючі та утворено нові спеціалізовані банки, які створили систему банків у такому складі : Державний банк СРСР (Держбанк СРСР), Банк зовнішньоекономічної діяльності СРСР (Зовнішекономбанк СРСР), Промислово-будівельний банк СРСР (Промбудбанк СРСР), Агропромисловий банк СРСР (Агропромбанк СРСР), Банк Житлово-комунального господарства і соціального розвитку СРСР (Житлосоцбанк СРСР), Банк трудових заощаджень і кредитування населення СРСР (Ощадний банк СРСР).
Пунктом 8 Постанови №821 передбачено створення банками СРСР в союзних республіках відповідних республіканських банків з прямим підпорядкуванням банкам СРСР.
Згідно з пунктами 2 та 3 Постанови Верховної Ради Української СРСР Про порядок введення в дію Закону України Про банки і банківську діяльність" від 20.03.1991 №873-ХІІ Верховною Радою України оголошено власністю України Український республіканський банк Держбанк СРСР і створено на його базі Національний банк України.
Постановою Президії Верховної Ради України від 07.10.1991 №1605-ХІІ затверджено статут Національного банку України, в якому не визначалось правонаступництво Національного банку України.
З огляду на зазначене, Український республікнський банк Держбанку СРСР не має правонаступників.
Повідомляємо, що станом на 02.05.2024 Державний реєстр банків не містить відомостей про реєстрацію Національним банком України банку з найменуванням "Держбанк або Березнівський держбанк, а також не містить відомостей про банк, який став правонаступником "Держбанк, у тому числі Березнівський держбанк.
Додатково зазначаємо, що документи/інформація (юридичні справи про відкриття рахунків, кредитні договори, договори застави) на Ваше ім`я в описах архівних справ колишнього Управління Національного банку України в Рівненській області не зазначені та на архівне зберігання до Національного банку України не передавалися, тому надати необхідні документи/інформацію щодо заборони на відчуження нерухомого майна, яку було накладено згідно з повідомленням Березнівський держбанк від 09.04.1984 №б/н, неможливо.
Згідно із пунктом 3 наказу Міністерства юстиції України від 18.08.2004р. N85/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 серпня 2004 р. за N 1020/9619, наказано Державному підприємству "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України:
-здійснити заходи щодо створення програмного забезпечення Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, яке відповідало б новим сучасним стандартам збереження та захисту інформації (абзац другий пункту 3 в редакції Наказу Міністерства юстиції України N 111/5 від 28.12.2006);
-забезпечити належне перенесення бази даних електронного Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна до нової бази;
Відповідно до Положення про Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 09.06.99 N 31/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 18.08.2004 N 85/5), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 серпня 2004 р. за N 1020/9619, було визначено, що Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (далі - Реєстр заборон) - це електронна база даних, яка містить відомості про обтяження нерухомого майна, а саме: накладені заборони та арешти нерухомого майна; вилучення записів про заборони, арешти; видані витяги з Реєстру заборон (пункт 1.1).
Держателем Реєстру заборон визначалось Міністерство юстиції України, яке розробляло організаційні, методологічні принципи ведення Реєстру заборон та забезпечувало його функціонування (пункт 1.3).
Адміністратором Реєстру заборон (далі - Адміністратор) визначалось державне підприємство "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України, що мало повний доступ до електронної бази даних і відповідало за її технічне та технологічне створення та ведення, матеріально-технічне та технологічне забезпечення, за збереження і захист даних, що містяться в Реєстрі заборон (пункт 1.4).
Реєстраторами Реєстру заборон були:
державні нотаріальні контори, державні нотаріальні архіви, приватні нотаріуси, які уклали відповідні договори з Адміністратором і мають повний доступ до Реєстру заборон через комп`ютерну мережу;
державне підприємство "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України та його регіональні філії.
Реєстратори приймали заяви про реєстрацію обтяження об`єкта нерухомого майна від державних нотаріальних контор та приватних нотаріусів, які не є Реєстраторами, посадових осіб виконавчих комітетів сільських, селищних, міських рад, судів та слідчих органів та постанови про арешт майна боржника органів державної виконавчої служби та інших осіб, визначених цим Положенням; уносили та вилучали записи до (з) Реєстру заборон про заборони, арешти щодо нерухомого майна; отримували (видавали) витяги з Реєстру заборон (пункт 1.5).
Надання доступу Реєстраторам і Користувачам до Реєстру заборон здійснювалось Адміністратором на підставі відповідних договорів (пункт 1.7).
Із листа-відповіді на адвокатський запит Головного територіального управління юстиції у Рівненській області від 02.09.2019р. №5170/6308-0-33-16/05 відомо, що приватний нотаріус Куц Алла Володимирівна припинила приватну нотаріальну діяльність відповідно до наказу Рівненського обласного управління юстиції від 14.12.2005р. №308. Всі документи нотаріального діловодства та архів приватного нотаріуса було передано на зберігання до Рівненського обласного державного нотаріального архіву.
Системний аналіз наведених вище правових норм та фактичні обставини справи дозволяють зробити наступні висновки.
З огляду на те, що приватний нотаріус Березнівського районного нотаріального округу Куц Алла Володимирівна припинила приватну нотаріальну діяльність відповідно до наказу Рівненського обласного управління юстиції від 14.12.2005 № 308 та передала справи приватного нотаріуса до Рівненського обласного нотаріального архіву на зберігання за актом приймання-передачі, об`єктивно вбачається відсутність можливості приватного нотаріуса Куц А.В. на внесення будь-яких записів до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна після припинення приватної нотаріальної діяльності, позаяк в подальшому вона не мала статусу ні Користувача, ні Реєстратора, що унеможливлювало її доступ до такого реєстру.
Натомість, з урахуванням приписів наказу Міністерства юстиції України від 18.08.2004р. N85/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 серпня 2004 р. за N 1020/9619, в подальшому Державне підприємство "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України як Адміністратор Реєстру заборон було зобов`язане здійснити заходи щодо створення програмного забезпечення Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, яке відповідало б новим сучасним стандартам збереження та захисту інформації, та забезпечити належне перенесення бази даних електронного Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна до нової бази.
Отже, за наведеного слідує, що саме на стадії перенесення бази даних з існуючої бази даних Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна до нової електронної бази, пов`язаної із запровадженням нового програмного забезпечення Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, було внесено запис 16.09.2008 за №7918050, однак такий запис не міг бути внесений приватним нотаріусом Куц А.В., яка припинила приватну нотаріальну діяльність, позаяк відповідно до чинного законодавства такими повноваженнями був наділений виключно Адміністратор Реєстру заборон - Державне підприємство "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України, що мав повний доступ до електронної бази даних і відповідав за її технічне та технологічне створення та ведення, матеріально-технічне та технологічне забезпечення, за збереження і захист даних, що містяться в Реєстрі заборон.
За приписами ч. 1ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 1ст. 15 ЦК, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу ( ч. 1ст. 16 ЦК України).
Відповідно до п.4 розділу ПРИКІНЦЕВІ ТА ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ Цивільного Кодексу України, який набрав чинності 01 січня 2004 року, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.
Згідно з частиною першою статті 509, статтею 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (ст.598 ЦК) України.
Правила припинення зобов`язання сформульовані в главі 50 "Припинення зобов`язання" розділу I книги п`ятої "Зобов`язальне право" ЦК України. Норми цієї глави передбачають, що зобов`язання, зокрема, припиняється смертю фізичної особи чи ліквідацією юридичної особи (статті 608 та 609 ЦК України).
З врахуванням наведеного, правовідношення між ОСОБА_2 та ліквідованим без правонаступництва Держбанком (Березнівським держбанкрм) вважається фактично припиненим. Окільки основне зобов`язання припинилось, то і похідне обтяження у вигляді заборони на невизначене та окреме майно є припиненим.
Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Стаття 321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема: припинення дії, яка порушує право та відновлення становища, яке існувало до порушення.
Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його права, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню (ст. 386 ч.2 ЦК України).
Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ч.1 ЦК України).
У відповідності до пункту 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.
За п.1 ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Згідно ч.2 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.
Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 27 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Відповідно до п. 41 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою КМУ від 26.10.2011 року № 1141, державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.
Відповідно до ч. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03.06.2016 року "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна" позов про зняття арешту з майна може бути пред"явлений власником,а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).
Верховний Суд 12 жовтня 2022 року в справі № 203/3435/21 (провадження № 61-5467 св22) дійшов висновку, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.
Обраний позивачем спосіб захисту порушеного права відповідає вимогам закону, спрямований на усунення перешкод у здійсненні права власності та не порушує прав інших осіб. Наявна заборона, яка стосується належного позивачці на праві спільної часткової власності житлового будинку, власником якого помилково вказано ОСОБА_2 , позбавляє її права на розпорядження свою власністю на власний розсуд. Позовні вимоги є законними та обгрунтованими, оскільки існують реальні перешкоди позивачці у праві володіння, користування та розпорядження належним їй майном.
Внесений запис до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за №7918050 є втручанням у право позивачки мирно володіти своїм майном.
Відповідно до ст. 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, підписаної 4 листопада 1950 р. в Римі та ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, для нашої держави є обов`язковою практика Європейського суду з прав людини. У ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 № 3477-IV передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (далі ЄСПЛ).
Відповідно до ст.6 Європейської Конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст.13, зазначеної Конвенції, на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.
Статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено : «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права». Для сфери регулювання земельних відносин важливе значення має те, що термін «майно» ЄСПЛ поширює також на матеріальні активи, щодо яких заявник може заявляти щонайменше «законне сподівання» їх фактичного отримання (рішення «Pine Valley Developments Ltd and Others v. Ireland» від 29.11.1991, рішення «Pressos Compania Naviera S.A. and Others v. Belgium» від 20.11.1995). У справі «Копеський проти Словаччини» ЄСПЛ зазначає, що «майном» може бути як «наявне майно», так і активи, включаючи вимоги, стосовно яких особа може стверджувати, що вона має принаймні «легітимні сподівання» на реалізацію майнового права. «Легітимні сподівання» за своїм характером повинні бути більш конкретними, ніж просто надія, та мають ґрунтуватися на законодавчому положенні або юридичному акті, наприклад судовому вердикті .
Керуючись ст. ст. 4, 5, 10, 19, 23, 30, 76-81, 83, 84, 133, 136, 174, 175, 176, 182, 183 Цивільного процесуального кодексу України, суд -
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Сторони та інші учасники справи:
Позивач: ОСОБА_1 ; місце проживання : АДРЕСА_1 ; паспорт НОМЕР_1 , виданий Березнівським РВ УМВС України в Рівненській області 15.07.1997р., реєстраційний номер картки платника податків НОМЕР_2 .
Суддя: Мельничук Н. В.