Справа № 134/1102/24
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

16 жовтня 2024 року селище Крижопіль

Крижопільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Швець Л.В.,

при секретарі судового засідання Томашенко О.М.,

з участю: представника позивача адвоката Глушкової О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному позовному провадженні в залі суду селища Крижопіль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права на спадщину за заповітом,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 , в інтересах та від мені якої діє адвокат Глушкова О.І., звернулася до суду із позовом про визнання права власності на домоволодіння АДРЕСА_1 .

Свої вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у селі Іллівка, Тульчинського (Крижопільського) району, Вінницької області померла ОСОБА_3 . Він та відповідач є спадкоємцями за заповітом, який посвідчений секретарем виконкому Крикливецької сільської ради 13 жовтня 2020 року на належну спадкодавцеві земельну ділянку, а також його призначено спадкоємцем всього іншого майна. 21 червня 2022 року він отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на частину земельної ділянки, яка належала ОСОБА_3 . До складу спадщини після смерті ОСОБА_3 входить також житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 . Житловий будинок відноситься до суспільної групи колгоспних дворів, і згідно записів погосподарськорї книги членами колгоспного двору станом на 15.04.1991 року були: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Право власності на житловий будинок не зареєстровано. Всі члени даного колгоспного двору мали рівні частки у майні колишнього колгоспного двору. Відповідач, який мав право на частку у майні колишнього колгоспного двору, у 2003 році вибув з членів двору та не проживав за місцем своєї реєстрації, а тому відповідно до діючого на час виникнення правовідносин законодавства втратив право на свою частку. Нотаріусом було відмовлено йому в оформленні спадщини на житловий будинок по причині відсутності правовстановлюючих документів. Тому за захистом своїх прав змушений звернутися до суду із зазначеними позовними вимогами.

Ухвалою суду від 26 червня 2024 року відкрито провадження у справі за даним позовом, призначено підготовче засідання, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов.

Ухвалою суду від 18 липня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задовільнити з підстав наведених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає, просить позов задовільнити.

Суд, дослідивши та оцінивши докази у справі, встановив наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

Так, судом встановлено, що відповідно до відомостей, які містяться в копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 25 серпня 2021 року ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 .

За життя ОСОБА_3 залишила заповіт, який 13.10.2020 року посвідчений секретарем виконавчого комітету Крикливецької сільської ради Крижопільського (на даний час Тульчинського) району Вінницької області. За змістом якого остання земельну ділянку, яка належала їй на підставі державного акту серія ВН № 001743, площею 1,3264 га, за кадастровим номером 030010295, яка розташована на території Крикливецької сільської ради заповіла ОСОБА_2 , 1986 року народження та ОСОБА_1 , 1988 року народження, в рівних долях; все інше її майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, у тому числі все те, що на день смерті буде належати їй і на що вона матиме право за законом, заповідає ОСОБА_1 , 1988 року народження.

Так, згідно даного заповіту, після смерті ОСОБА_3 , позивач звернувся в нотаріальну контору для оформлення спадщини та отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом № 759 від 21.06.2022 року на зазначеної в заповіті земельну ділянку.

Однак постановою про відмову у вчинення нотаріальної дії № 29/02-31 від 08.02.2023 року, яка видана приватним нотаріусом Тульчинського районного нотаріального округу Питель М.С., позивачу відмовлено в оформлені спадщини на житловий будинок АДРЕСА_1 після смерті його баби ОСОБА_3 по причині відсутності правовстановлюючих документів на спадковий будинок.

Відповідно до довідки № 207 від 17.09.2020 року, яка видана виконкомом Крикливецької сільської ради Крижопільського (на даний час Тульчинського) району Вінницької області згідно погосподарської книги №10, особового рахунку № НОМЕР_2 , житловий будинок АДРЕСА_1 станом на 15 квітня 1991 року відноситься до суспільної групи колгоспних дворів. Склад двору: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно до роз`яснень, даних в п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», до правовідносин, які виникли до 15 квітня 1991 року, тобто до набрання чинності Законом України «Про власність», застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватись за нормами, що регулювали власність цього двору, зокрема: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберігалось після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні; розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних; згідно зі ст.4 Постанови ВРУ «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 01 липня 1990 року.

Відповідно до положень ч.1 ст.120 ЦК УРСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності.

Колгоспний двір - це родинно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і сімейних потреб.

Відповідно до ч.2 ст.123 цього Кодексу розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

У відповідності до ст.125 ЦК УРСР при поділі колгоспного двору його майно ділиться між дворами, що знов утворюються, відповідно до часток їх членів і з врахуванням господарських потреб кожного з дворів. Право вимагати поділу колгоспного двору мають повнолітні члени двору, що є членами колгоспу. Поділ майна, належного колгоспному дворові і збереженого після припинення колгоспного двору, провадиться за правилами статей 123 і 126 цього Кодексу.

В силу вимог ст.126 ЦК УPCP працездатний член колгоспного двору втрачає право на частку в майні двору; якщо він не менше трьох років підряд не брав участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. Це правило не застосовується, якщо член двору не брав участі у веденні господарства в зв`язку з призовом на строкову військову службу, навчанням в учбовому закладі або хворобою.

Тому, згідно довідки, яка міститься в матеріалах справи про склад колгоспного двору станом на 15.04.1991 року розмір частки становить кожному члену колгоспного двору по 1/3 кожному, а саме: ОСОБА_3 - 1/3, ОСОБА_2 1/3, ОСОБА_1 1/3.

Судом встановлено та визнається самим відповідачем ОСОБА_2 у заяві, яку він подав до суду про визнання позову ОСОБА_2 у 2003 році вибув із членів двору та фактично не проживав за місцем реєстрації з 2003 року по даний час. При цьому він протягом багатьох років не заявив вимогу про виділення йому частки майна колишнього колгоспного двору, в якому залишились проживати ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

Відповідно до п. п. г п.6 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» №20 від 22.12.1995 року на витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності.

Одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями.

Встановлення чіткого трирічного строку на витребування частки з майна колишнього колгоспного двору відповідає принципу правової визначеності, оскільки правовий статус цього майна не може зберігатись протягом невизначено довгого періоду, адже перешкоджатиме можливості реалізовувати свої права на володіння та розпорядження майном іншим суб`єктам.

Таким чином, єдиними членами колишнього колгоспного двору, які зберегли своє право на це майно залишались ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

Спадкова справа після смерті ОСОБА_3 заведена приватним нотаріусом Тульчинського районного нотаріального округу Вінницької області Питель М.С. контори №15/2022 на підставі заяв ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , які зареєстровані 03.02.2022 року і з урахуванням положень Постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» №164 від 28.02.2022 року подані у визначений законом строк. Разом з тим, в матеріалах спадкової справи, копія якої надана до суду приватним нотаріусом Тульчинського районного нотаріального округу Вінницької області Питель М.С., міститься заява ОСОБА_4 , яка являється донькою померлої ОСОБА_3 , відповідно до якої вона відмовляється від прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 її матері ОСОБА_3 .

Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

ОСОБА_3 за життя склала заповіт, а тому спадкування було здійснено відповідно до закону та у порядку, визначеному ст.1268 ЦК України.

Відповідно до п.23 постанови пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення.

Таким чином, виникнення права власності на житлові будинки, споруди, в тому числі на житлові будинки, які відносились до колгоспного двору, не залежить від державної реєстрації цього права.

При вирішення спорів щодо майна колишнього колгоспного двору, яке придбане до 15 квітня 1991 року, належить застосовувати норми, що регулювали власність цього двору до вказаної дати, зокрема, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Оскільки, житловий будинок АДРЕСА_1 належить до суспільної групи колгоспний двір, і як встановлено судом ОСОБА_2 вибув із членів колгоспного двору і втратив право на свою частку у колишньому колгоспному дворі, то членами колгоспного двору залишились ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , тому кожен з них має рівну частку у цьому будинку, а саме по 1/2 частці.

Відповідно до ч. 1 ст. 15, ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання шляхом звернення до суду за захистом свого права з позовом про визнання такого права. Відповідно ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Суд, дослідивши докази та з`ясувавши обставини справи дійшов висновку, що спадкуванню підлягає 1/2 частина АДРЕСА_1 , яка належала померлій ОСОБА_3 , як члену колгоспного двору, що підтверджується належними та допустимими доказами наявними в матеріалах справи. Оскільки визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, який має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, враховуючи те, що нотаріусом відмовлено у вчинені нотаріальної дії щодо видачі позивачам свідоцтва про право на спадщину частку житлового будинку після смерті баби, суд беручи до уваги вищезазначене, прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, а саме визнання за ним частини житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті баби ОСОБА_3 , крім того, позивачу ОСОБА_1 , як члену майна колгоспного двору, належить також 1/2 частина вищезазначеного домоволодіння.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню та слід визнати за позивачем право власності на цілий житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями, розташований за адресою: по АДРЕСА_1 (1/2 частка в порядку спадкування + 1/2 частка як члена колгоспного двору).

Вимог про стягнення судових витрат позивач не заявляв.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.2,4,12,13,76-78,83,258-268,273,352-355 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права на спадщину за заповітом задовільнити.

Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , право на спадщину за заповітом після смерті його баби ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , право власності на цілий житловий будинок АДРЕСА_2 , до складу якого входить: житловий будинок «А», веранда «а», ганок «а1», господарська будівля «Б», сарай «В», погріб «Г», гараж «Д», по АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено 25 жовтня 2024 року.

Суддя