Справа № 144/600/24
Провадження № 2/144/196/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" листопада 2024 р. смт. Теплик

Теплицький районний суд Вінницької області в складі:

головуючої судді Бондарук О.П.,

з участю секретаря судового засідання Сторожук О.М.,

представника позивача адвоката Таргонія В.М.,

представника відповідача адвоката Рахнянської С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом адвоката Таргонія Вадима Миколайовича, що діє в інтересах ОСОБА_1 , до АТ «Українська залізниця» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, -

в с т а н о в и в :

Позивачка ОСОБА_1 через свого представника адвоката Таргонія В.М. звернулась до суду із позовом до Акціонерного Товариства «Українська залізниця» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, та просила стягнути на її користь 300 000 грн моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 13.12.2023 відбулось ДТП за участі автомобіля «Chery Amulet», держномер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 та дизельного пасажирського потяга № НОМЕР_2 сполученням «Вапнярка-Христинівка-Умань» під керуванням ОСОБА_3 .

Внаслідок ДТП водій автомобіля «Chery Amulet» ОСОБА_2 та пасажир вказаного автомобіля ОСОБА_4 загинули на місці пригоди.

Загиблі були батьками позивачки, тому їх смертю позивачу було завдано моральну шкоду. Враховуючи, що ОСОБА_2 був водієм автомобіля, позивач звертається за відшкодуванням шкоди завданої їй лише смертю матері.

Ухвалою судді Теплицького районного суду Вінницької області від 22.04.2024 року відкрито провадження у справі, вирішено розгляд даної цивільної справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Відповідачу запропоновано подати відзив на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження.

Представником відповідача адвокатом Рахнянською С.В. подано відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому вона просить відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки у ДТП вина машиніста поїзда в наїзді на потерпілих відсутня. В даному випадку має місце груба необережність ОСОБА_2 , який, керуючи автомобілем «Chery Amulet», держномер НОМЕР_1 , виїхав на залізничний переїзд, не зважаючи на заборонні показчики переїзної світлової та звукової сигналізацій, внаслідок чого автомобіль був збитий поїздом №6424. Так як в діях машиніста ОСОБА_3 порушень вимог Правил дорожнього руху не виявлено, а такі порушення встановлено у діях саме ОСОБА_2 , то підстави для задоволення позову повністю відсутні.

Ухвалою суду від 07.08.2024 року підготовче провадження у вказаній справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Таргоній В.М. позовні вимоги підтримав, просив задовольнити їх з підстав, вказаних у позовній заяві.

Представник відповідача адвокат Рахнянська С.В. у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову, з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву, а також врахувати, що в даній справі шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, а тому для вірного її вирішення слід застосовувати положення частини другої статті 1188 ЦК України.

Заслухавши пояснення та доводи сторін, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких грунтуються вимоги і заперечення, суд приходить до висновку, що позовні вимоги до задоволення не підлягають з наступних підстав.

Судом встановлено, що 13.12.2023 року, близько 17 години 44 хвилини, водій ОСОБА_2 , 1952 року народження, керуючи автомобілем «Chery Amulet» чорного кольору, держномер НОМЕР_1 , проігнорував заборонений сигнал світлофора на залізничнодорожному переїзді с. Степанівка Теплицької ТГ та допустив зіткнення з потягом місцевого значення №6424 Вапнярка-Христинівка-Умань, який рухався в напрямку м. Христинівка. В ході зіткнення із потягом водій ОСОБА_2 загинув на місці події, а його дружина ОСОБА_4 померла по дорозі під час госпіталізації до лікарні.

За фактом настання цієї події 13.12.2023 року було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000954 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та розпочато досудове розслідування.

За клопотанням представника відповідача ухвалою суду від 16 травня 2024 року матеріали вказаного кримінального провадження було витребувано з Головного управління Національної поліції у Вінницькій області та досліджено в судовому засіданні разом з іншими доказами.

Постановою прокурора у кримінальному провадженні від 17.04.2024 року кримінальне провадження №0000954 від 13.12.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, закрито на підставі п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку зі смертю особи, стосовно якої зібрано достатньо доказів для повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, але не повідомлено про підозру у зв`язку з її смертю.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 03.01.1976 року (зворот а.с. 10), копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_4 від 17.07.2000 року (зворот а.с. 7).

У відповідності до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 від 15 грудня 2023 року, виданого Теплицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Гайсинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , у віці 67 років, про що вчинено актовий запис №417 (а.с. 11).

Причиною смерті ОСОБА_4 , згідно довідки про причину смерті до форми №106/0 №38, виданої для поховання, є гостра масивна крововтрата, сполучена травма тіла (а.с. 6).

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно вимог ч. 1 ст. ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, який здійснюється судом у спосіб, визначений законом або договором.

В даній справі предметом розгляду є вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю матері, яка загинула у ДТП, пред`явлені на підставі статей 1167, 1187 ЦК України до власника дизельпоїзда (джерела підвищеної небезпеки).

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків і інші способи відшкодування майнової шкоди та моральної (немайнової) шкоди (п.п. 8, 9 ч.2 ст.16 ЦК України).

Зобов`язання про відшкодування шкоди це правовідношення, в силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга статті 23 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України відповідальність за моральну шкоду, завдану фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, покладається на особу, яка її завдала, за загальним правилом за наявності її вини.

Тобто частина перша статті 1167 ЦК України визначає: по-перше, особу, відповідальну за моральну шкоду, а саме, особу, яка її завдала; та по-друге, загальні умови відшкодування моральної шкоди, зокрема наявність вини заподіювача, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У частині другій статті 1167 ЦК України передбачені спеціальні випадки відшкодування моральної шкоди, коли на відміну від загальних правил, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, серед яких і відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Аналіз положень статей 1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України свідчить про встановлення в цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить: по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода (в тому числі моральна), завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними суб`єктами, у спеціальний спосіб тощо).

За загальними правилом частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела.

У разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки їх власникам (володільцям) питання про відшкодування шкоди вирішується за принципом вини (частина першо статті 1188 ЦК України).

У випадках завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки іншим особам застосовується положення частини другої статті 1188 ЦК України.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України).

Положення статей 1187, 1188 ЦК України є спеціальними щодо статті 1167 ЦК України, у зв`язку з чим перевага у застосуванні має надаватися спеціальним нормам.

У випадках завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки іншим особам (які не є володільцями джерел підвищеної небезпеки, від взаємодії яких завдана шкода, наприклад пасажир транспортного засобу) застосовується положення частини другої статті 1188 ЦК України.

Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди, та її результатом - моральною шкодою (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року в справі № 674/1666/14 (провадження № 61-6468зпв18).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21) вказано, що внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки шкода може бути завдана як власникам (володільцям), наприклад, транспортних засобів, так і третім особам, зокрема пасажирам, пішоходам. Особливості відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, визначені у частині першій статті 1188 ЦК України, а особливості відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки третім особам, - частиною другою цієї статті.

Припис частини другої статті 1188 ЦК України підлягає застосуванню за таких умов: 1) відбулася взаємодія джерел підвищеної небезпеки; 2) потерпілим від неї є інша особа, ніж власники (володільці), наприклад, транспортних засобів; 3) ці власники (володільці) завдали шкоди потерпілому спільно, тобто поведінка кожного із них була неправомірною (зокрема, у разі порушення кожним певних Правил дорожнього руху, що призвело до взаємодії джерел підвищеної небезпеки та завдання внаслідок цього шкоди третій особі). Тоді їхня вина у завданій потерпілому шкоді не має значення, і вони зобов`язані відшкодувати цю шкоду незалежно від такої вини (пункт 41 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21)).

У пункті 55.1 вказаної Постанови Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що за змістом частини першої статті 614 ЦК України вина, як підстава відповідальності за порушення зобов`язання, це невжиття особою всіх залежних від неї заходів для належного виконання зобов`язання, зокрема для запобігання заподіянню шкоди.

З огляду на це припис частини другої статті 1188 ЦК України застосовується не тоді, коли встановлена вина кожного з власників (володільців), наприклад, транспортних засобів, внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки яких завдана шкода третій особі (тобто не тоді, коли встановлено невжиття залежних від цих власників (володільців) заходів для запобігання заподіянню такої шкоди), а тоді, коли поведінка кожного із власників (володільців) була неправомірною (зокрема, якщо кожен із них порушував правила безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, у зв`язку з чим відбулася вказана взаємодія та була завдана шкода третій особі).

Встановлення неправомірності діяння кожного з власників (володільців), які спільно завдали шкоди третій особі внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки, достатньо для покладення на цих власників (володільців) солідарного обов`язку з відшкодування шкоди.

Актом службового розслідування дорожньо-транспортної пригоди від 26.12.2023 року встановлено, що водій легкового автомобіля марки «Chery Amulet», держномер НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , виїхав на переїзд, не зважаючи на заборонні показання переїзної світлової та звукової сигналізації, внаслідок чого автомобіль був збитий поїздом №6424, який рухався зі швидкістю 55 км/год, чим порушив вимоги п.п. 20.2, 20.3, 20.5 розділу «Рух через залізничні переїзди» Правил дорожнього руху України (а.с. 36-37).

З письмових пояснень машиніста дизель потягу №6424 сполученням Вапнярка-Умань ОСОБА_3 вбачається, що при наближенні до переїзду він побачив автомобіль, який з правої сторони наближався до переїзду. На звукові сигнали великої гучності не реагував. Для запобігання наїзду він застосував екстренне гальмування приблизно за 150 метрів, однак при швидкості 55 км/год попередити наїзду не вдалось (а.с. 38).

Помічник машиніста ОСОБА_5 у письмових поясненнях від 13.12.2023 року вказав, що слідував з поїздом №6424 під управлінням машиніста ОСОБА_3 на дільниці Вапнярка-Умань, перегону Кубліч-Розкошівка. При наближенні до залізничного переїзду, що знаходиться на 92 км 7 пк, побачив автомобіль, який наближався до переїзду з правої сторони, після чого машиніст ОСОБА_3 подав сигнальний знак великої гучності, але автомобіль не реагував. Машиністом було застосовано екстренне гальмування, приблизно 150 метрів, але уникнути зіткнення з автомобілем не вийшло (а.с. 39).

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження №0000954 від 13.12.2023, постановою слідчого від 14 грудня 2023 року кваліфікацію кримінального правопорушення з ч. 3 ст. 276 КК України змінено на ч. 2 ст. 286 КК України у зв`язку із встановленням факту порушення водієм ОСОБА_2 вимог розділу 20 Правил дорожнього руху.

Постановою слідчого від 23 лютого 2024 року у даному кримінальному провадженні визнано ОСОБА_2 , 1952 року народження, особою, стосовно якої зібрано достатньо доказів для повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, однак, у зв`язку із його смертю, про підозру останьому не повідомлено та кримінальне провадження закрито.

Натомість, матеріали справи не містять відомостей щодо притягнення машиніста ОСОБА_3 , який керував дизель потягом №6424, до кримінальної чи адміністративної відповідальності за порушення ПДР. При цьому обставини, за яких вчинено ДТП, навпаки свідчать про відсутність у діях ОСОБА_3 ознак неправомірної поведінки під час керування транспортним засобом, як умови покладення на відповідача АТ «Ураїнська залізниця» обов`язку відшкодування шкоди без вини (яка встановлюється обвинувальним вироком суду, постановою про притягнення до адміністративної відповідальності, судовими рішенням про закриття кримінального провадження або справи про адміністративне правопорушення з нереабілітуючих ознак). Також не встановлено зв`язку між такою поведінкою та завданою позивачу шкодою.

Тобто, для цивільної відповідальності відповідача у даному випадку, однією із обов`язкових умов є об`єктивна сторона цього виду відповідальності, тобто зміст порушення, який полягає у неправомірності дій відповідача (протиправність поведінки заподіювача шкоди) при здійсненні діяльності, що є джерелом підвищеної небезпеки (при керуванні транспортним засобом), внаслідок якої сталась ДТП, у якій загинув пасажир.

Такі висновки суду узгоджуються із висновками, викладеними в Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2023 року в справі № 710/1956/21.

Варто зазначити, що посилання представника позивача про те, що моральна шкода, завдана позивачу смертю її матері, підлягає відшкодуванню незалежно від вини володільців джерел підвищеної небезпеки, заслуговують на увагу, проте суд зобов`язаний встановити за таких умов протиправність поведінки кожного з володільців джерел підвищеної небезпеки.

Під час розгляду даної справи протиправність поведінки машиніста дизель поїзда №6424 ОСОБА_3 не встановлено, жодних доказів на підтвердження такої суду не надано.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд зазначає, що розгляд цивільної справи проводиться в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, при цьому суд бере до розгляду тільки ті докази, які стосуються предмета доказування.

Згідно з ч. 5 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У рішеннях ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 81, 89, 141, 223, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

В задоволенні позовної заяви адвоката Таргонія Вадима Миколайовича, що діє в інтересах ОСОБА_1 , до АТ «Українська залізниця» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_6 , адреса АДРЕСА_1 .

Представник позивача адвокат Таргоній Вадим Миколайович, адреса вул. Сахарова, 33, офіс 501 м. Львів, 79026, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 1944 від 26.02.2021 року.

Відповідач Акцірнерне товариство «Українська залізниця», код ЄРПОУ 40075815, вул. Єжи Гедройця, 5 м. Київ, 03150.

Представник відповідачів адвокат Рахнянська Світлана Віктолрівна, адреса вул. Героїв Крут, 32, офіс 22 м. Одеса, 65046, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 1436 від 28.02.2006 року.

Повний текст рішення виготовлено 28 листопада 2024 року.

Суддя