Комінтернівський районний суд м.Харкова
Провадження № 2/641/3357/2024 Справа № 641/8443/24
У Х В А Л А

28 листопада 2024 року м.Харків

Суддя Комінтернівського районного суду м. Харкова Щепелева Г.М. розглянувши матеріали справи № 645/8443/24 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до відповідача ОСОБА_3 про розірвання шлюбу. Посилається на те, що 26.04.1991 між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, про що відділом РАЦС виконкому Харківської міської ради народних депутатів, м. Харків, УРСР видано свідоцтво про реєстрацію шлюбу ДИЗ НОМЕР_1 від 03.09.1991. Основною причиною для подання позовної заяви про розірвання шлюбу є тривала (з 1995 року) відсутність між позивачкою та відповідачем сімейних стосунків, а також давня відсутність бажання їх відновити. Протягом майже 29 років шлюбні відносини між ними припинені, сторони майже не спілкуються, не ведуть спільного господарства, разом не виховують дітей, з 1995 року проживають окремо один від одного, внаслідок чого подальше спільне подружнє життя і збереження шлюбу не є можливим та не має для них жодного сенсу. В шлюбі у позивачки та відповідача неповнолітніх дітей нема. Спільного майна подружжя не має, а отже спори щодо його розподілу відсутні.

Останнім відомим місцем реєстрації відповідача зазначила: АДРЕСА_1 .

Зі змісту позовної заяви вбачається, що відповідач у справі ОСОБА_2 є громадянином Сирійської Арабської Республіки.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору України.

Статтею 497 ЦПК України зазначено, що підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Вимогами ст. 63 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що припинення шлюбу та правові наслідки його припинення визначаються правом, яке діє в даний час щодо правових наслідків шлюбу.

Згідно із ч. 1 ст. 60 вищевказаного Закону правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином.

Отже, якщо подружжя є громадянами різних держав, спільно проживали на території України, і на час розірвання шлюбу хоча б один з них продовжує проживати на її території, то розірвання шлюбу провадиться за законодавством України. Особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є (ст. 16 Закону України «Про міжнародне приватне право»).

Разом з цим відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Згідно із ч. 2 ст. 28 ЦПК України позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них. Водночас позови до відповідача, який не має в Україні місця проживання чи перебування, можуть пред`являтися за місцезнаходженням його майна або за останнім відомим зареєстрованим місцем його проживання чи перебування в Україні (ч. 10 ст. 28 ЦПК України).

Звертаючись до суду з даним позовом позивачка обрала підсудність за місцем своєї реєстрації. Зазначила, що подає позовну заяву за місцем проживання через воєнний стан в Україні, відсутність документальних підтверджень даних щодо останнього відомого місця реєстрації відповідача, а також через розірвання дипломатичних відносин між Україною та Сирійською Арабською Республікою. Водночас не пояснила як саме зазначені обставини обумовлюють неможливість її виїзду за останнім місцем реєстрації відповідача.

Суд зауважує, що рішенням Вищої ради правосуддя від 20.04.2023 № 399/0/15-23 територіальну підсудність Ізюмського міськрайонного суду Харківської області було змінено, та Дзержинському районному суду м. Харкова було визначено відповідну територіальну підсудність.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч.1 ст.76 Закону України «Про міжнародне приватне право» суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом, у випадках, якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у ст.77 цього Закону, якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення.

Виходячи з системного аналізу вказаних норм права, у позовній заяві про розірвання шлюбу позивач зобов`язаний обґрунтувати підстави для застосування законодавства України у спорі про розірвання шлюбу, а, крім того, зобов`язаний вказати наступні обставини:

- у якій державі сторони мали останнє спільне місце проживання з моменту реєстрації шлюбу;

- чи укладали сторони угоду про підсудність справи суду України або суду іншої держави;

- обґрунтувати наявність підстав для визначення підсудності справи за зареєстрованим місцем проживання позивача;

- зазначити відомості щодо дати народження відповідача для подальшої ідентифікації його особи при проведенні процесуальних дій.

Вказані недоліки позовної заяви свідчать про її невідповідність вимогам закону, що є підставою для залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

З урахуванням викладеного вважаю, що позовну заяву слід залишити без руху, а позивачці надати п`ятиденний строк для усунення її недоліків з дня вручення ухвали.

Тому, зважаючи на вищевикладене та наявні у поданій заяві та доданих до неї документах недоліки, на підставі ст. 185 ЦПК України, суд дійшов висновку, що заява підлягає залишенню без руху з наданням заявнику строку десять днів з дня вручення даної ухвали для усунення вказаних недоліків шляхом приведення останньої відповідно до вимог Цивільного процесуального кодексу України.

З урахуванням наведеного, керуючись ст. ст. 175, 177, 185 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - залишити без руху.

Повідомити позивача про необхідність протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали виправити зазначені в ухвалі недоліки.

Роз`яснити, що у разі невиконання нею зазначених вимог ухвали в наданий строк, заява буде визнана неподаною та повернута позивачеві.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за веб-адресою: https://court.gov.ua/fair//.

Ухвала набирає сили з моменту її підписання суддею і оскарженню не підлягає.

Суддя -Г. М. Щепелева