ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 681/1648/23

Провадження № 22-ц/4820/1618/24

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.,

секретар судового засідання Заворотна А.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 29 травня 2024 року (суддя Гощар А.Г.).

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:

У грудня 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

В обґрунтування позову зазначала, що 05 вересня 2009 року між позивачкою та відповідачем було зареєстровано шлюб, який розірвано рішенням Червоноармійського районного суду Житомирської області від 12 липня 2023 року у справі №292/434/23.

Під час шлюбу сторони набули майно, а саме: автомобіль «CITROEN», моделі «JUMPY», номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , та причіп марки КНОТТ, моделі 31, 2015 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 . Вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя.

Відповідач під час розгляду справи про розірвання шлюбу без згоди позивачки у власних цілях відчужив автомобіль «CITROEN» моделі «JUMPY», номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 .

За відповідачем на даний час зареєстрований лише транспортний засіб причіп марки КНОТТ моделі 31, 2015 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 .

На підставі зазначеного вказувала, що має право на грошову компенсацію половини власності спільно нажитого майна, однак відповідач не бажає добровільно вирішити питання його поділу.

Враховуючи викладене вище, просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля «CITROEN JUMPY», номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , у розмірі 152 000 грн та вартості 1/2 причепа до легкового автомобіля марки КНОТТ моделі 31, 2015 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 , у розмірі 7000 грн.

Рішенням Полонського районного суду Хмельницької області від 29 травня 2024 року позов задоволено.

Здійснено поділ спільного майна подружжя, а саме: автомобіля «CITROEN JUMPY», номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , транспортного засобу (причепа до легкового автомобіля) марки КНОТТ моделі 31, 2015 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 .

Виділено в натурі ОСОБА_2 транспортний засіб (причіп до легкового автомобіля) марки КНОТТ моделі 31, 2015 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 , вартістю 14000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію частину вартості вище вказаного причепа в сумі 7000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості частини відчуженого автомобіля «CITROEN JUMPY», номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , у розмірі 152000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1590 грн сплаченого судового збору та 2000 грн витрат пов`язаних з оцінкою транспортних засобів, а всього 162590 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. При цьому, посилається на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

Зазначає, що підставою для прийняття судом такого рішення стали лише звіти про середню ринкову вартість автомобіля та легкового причепу, проте експерт, який виконував вказані звіти не бачив насправді в якому стані перебувають зазначені транспортні засоби. Вказує,що повідомляв суд про те, що оцінка майна має бути переглянута, оскільки автомобіль знаходиться в стані після ДТП, а тому його вартість є значно меншою. Звертає увагу суду, що позивачці було відомо було про цей факт, однак в суді вона вирішила цей факт приховати та надала недостовірну інформацію.

Крім того, посилається на те, що суд, вирішуючи позов на користь позивачки, вийшов за межі своїх повноважень та зазначив в рішенні не лише про стягнення грошової компенсації з транспортних засобів, а й здійснив поділ спільного майна подружжя та виділив в натурі для позивачки причіп до легкового автомобіля.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 заперечує проти вимог апеляційної скарги повністю, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, а рішення суду першої інстанції - законним і обґрунтованим. В обґрунтування вказує, що під час розгляду справи судом першої інстанції ОСОБА_2 не заявлялися клопотання про призначення у справі експертизи, що вказує на його згоду із зазначеними висновками.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, місце і час слухання справи повідомлені належним чином.

В силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що 05 вересня 2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб (а.с. 18)

Рішенням Червоноармійського районного суду Житомирської області від 12 липня 2023 року у справі №292/434/23 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано (а.с. 16-17)

11 жовтня 2019 року за ОСОБА_2 зареєстровано транспортний засіб марки «CITROEN», моделі «JUMPY», номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 (а.с. 19)

Відповідно до листа щодо надання інформації № 31/22-0-103аз від 03.11.2023, наданого Регіональним сервісним центром ГСЦ МВС в Хмельницькій області, за ОСОБА_2 станом на 02.11.2023 зареєстрований транспортний засіб КНОТТ 31, 2015 року випуску, дата видачі свідоцтва про реєстрацію 30.03.2016 (а.с. 32).

Згідно зі звітом № КТЗ-240209/1, наданого ФОП ОСОБА_3 , середня ринкова вартість автомобіля марки «CITROEN» моделі «JUMPY», номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , станом на 09.02.2024 становить 304 000 грн.(а.с. 62-70)

Відповідно до звіту № КТЗ-240209/2, наданого ФОП ОСОБА_3 , середня ринкова вартість легкового причепу марки КНОТТ 31, 2015 року, державний номерний знак НОМЕР_3 станом на 09.02.2024 становить 14 000 грн.(а.с. 71-77)

Дані обставини підтверджуються матеріалами справи.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з можливості застосування положень частини четвертої статті 71 СК України й присудження ОСОБА_1 грошової компенсації замість її частки у праві спільної сумісної власності подружжя на автомобіль та причіп, а саме вартості 1/2 часток спірних транспортних засобів.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Отже, у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя та частки чоловіка і дружини є рівними.

За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя.

Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними у період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Встановлено, що за час перебування у шлюбі сторони набули у власність за спільні кошти: автомобіль «CITROEN», моделі «JUMPY», номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , причіп до легкового автомобіля марки КНОТТ моделі 31, 2015 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 .

Презумпція спільності права власності подружжя на придбане в період шлюбу майно (автомобілі та напівпричепи) не спростована.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Головним критерієм поділу майна як об`єкта права спільної сумісної власності є припинення правовідносин спільної сумісної власності між колишніми учасниками і припинення відносин спільної власності взагалі (частина третя статті 372 ЦК України); у разі поділу кожен учасник має право одержати в натурі ту частину спільного майна, яка відповідає його частці у спільному сумісному майні.

У пунктах 22, 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України.

При поділі спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених у статті 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (статті 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Частиною першою та другою статті 364 ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній власності, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Отже, у випадку, коли один із співвласників погодився отримати грошову компенсацію замість своєї частки в спільному майні, а інша сторона не погодилася її добровільно виплачувати з будь-якої причини, зацікавлений в одержанні замість своєї частки у майні грошової компенсації співвласник звертається до суду із позовом на підставі статті 364 ЦК України.

Зі змісту частин четвертої, п`ятої статті 71 СК України і статті 365 ЦК України, з урахуванням принципу розумності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) випливає, що: (а) правила про необхідність попереднього внесення коштів на депозитний рахунок суду стосуються тих випадків, коли позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) згідно зі статтею 365 ЦК України заявив вимогу про припинення права відповідача на частку у спільній власності (такі кошти забезпечують отримання відповідачем грошової компенсації); (б) якщо позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) таку вимогу не заявив (а вимагає, наприклад, поділити неподільну річ шляхом виділення її у власність відповідача та стягнення з нього грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на цю річ), то підстави для внесення ним відповідної суми коштів на депозитний рахунок суду відсутні.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2022 року у справі № 125/2157/19 (провадження № 14-40цс21) зроблено висновок, що у разі, якщо сторона договору або інша особа (зацікавлена особа) хоче отримати еквівалент вартості майна, яке було відчужено без її згоди, вона має право подати позов про стягнення компенсації в розмірі частки відчуженого спільного майна, що є ефективним способом захисту без визнання правочину недійсним та застосування реституції. У цьому випадку важливим є встановлення на час вирішення спору ринкової вартості спільного майна, яке було відчужено, а у разі неможливості визначення такої вартості саме цього майна - ринкової вартості майна, подібного за якостями (технічними характеристиками) до відчуженого.

У постановах Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 299/2490/16 та від 04 жовтня 2023 року у справі № 345/2224/20 зазначено, що поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними, або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У даній справі, суд першої інстанції, урахувавши вартість спірних транспортних засобів, а також урахувавши, що автомобіль «CITROEN», моделі «JUMPY», номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , був відчужений відповідачем без згоди позивачки, а причіп до легкового автомобіля марки КНОТТ моделі 31, 2015 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 , перебуває в особистому користуванні відповідача, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення із відповідача на користь позивачки 1/2 вартості вказаних транспортних засобів.

При цьому, суд першої інстанції правильно виходив із того, що спірне майно набуте сторонами за час шлюбу й за спільні кошти, є спільною сумісною власністю подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, тому зазначене майно підлягає поділу з урахуванням положень статті 71 СК України та статті 364 ЦК України.

Подаючи апеляційну скаргу на рішення місцевого суду, ОСОБА_2 , обґрунтовуючи незгоду із оскаржуваним рішенням суду першої інстанції, серед іншого, зазначав про невідповідність вартості транспортних засобів, яка була визначена звітами про оцінку транспортних засобів, які надані позивачкою.

Разом із тим, ні ОСОБА_2 , ні його представник в суді першої інстанції клопотань щодо призначення відповідної експертизи для визначення їх вартості не заявляли, отже останнім не було спростовано визначену у звітах вартість спірних транспортних засобів.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги в тій частині, що вирішуючи позов на користь позивачки, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог. Оскільки у даній справі матеріально-правовими вимогами, які звернуті до відповідача, є поділ майна подружжя, а суд, з урахуванням інтересів сторін та обставин справи, здійснює поділ такого майна подружжя, що відповідає вимогам закону. А тому, виділення транспортного засобу - причіпу відповідачеві у власність і стягнення з нього на користь позивачки грошової компенсації частки його вартості, не є виходом за межі позовних вимог.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на докази, які б спростовували висновки суду і впливали на їх законність, а зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки стосовно встановлення обставин справи, до особистого тлумачення норм права й обставин справи, такі доводи містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, підстав для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 29 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 28 жовтня 2024 року.

Суддя-доповідач І.В. П`єнта

Судді: А.П. Корніюк

О.І. Талалай