Провадження № 22-ц/801/2125/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Воробйов В. В.
Доповідач:Панасюк О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2024 рокуСправа № 127/40450/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Панасюка О. С. (суддя доповідач),

суддів Ковальчука О. В., Сала Т. Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Чорного А. В. на рішення Вінницького міського суду Вінницької області у складі судді Воробйова В. В. від 29 липня 2024 року,

встановив:

В грудні 2023 року ОСОБА_1 звернулися до суду з цим позовом, за яким просила стягнути з ОСОБА_2 76 769 грн 47 к. у відшкодування збитків, завданих внаслідок залиття належного їй нежитлового вбудованого приміщення АДРЕСА_1 та 2 000 грн 00 к. у відшкодування моральної шкоди, завданої пошкодженням її майна.

Покликалась на те, що вона є власницею зазначеного нежитлового приміщення, яке було переобладнано в квартиру, що складається з кухні, двох кімнат та санвузла.

10 березня 2023 року ОСОБА_3 , яка тимчасово проживала в цьому приміщенні, повідомила її про його залиття. При з`ясуванні обставин залиття, зокрема спілкування з сусідами, що проживають в розташованій поверхом вище квартирі АДРЕСА_2 , з`ясувалося, що власник квартири самостійно замінював кран для подачі води на мийку в кухні. Через неякісне виконання сантехнічних робіт стався прорив шлангу. В момент прориву шлангу власники квартири були відсутні, вода текла тривалий час. Працівниками міського комунального підприємства «Управляюча компанія «Замостя»» (далі МКП «УК «ЗАМОСТЯ») був складений акт про залиття, за яким сталося затоплення кухні залита стеля, мокрі стіни, підлога, великої кімнати залита стеля, стіни, підлога, дитяча кімната залита, мокрі стіни, ванна кімната залита стеля, мокра плитка, підлога. Затоплення приміщень ОСОБА_1 сталось з вини мешканців квартири АДРЕСА_3 .

Висновком експерта від 31 травня 2023 року № ОС-475 за результатами проведення будівельно-технічного дослідження встановлено, що розмір майнової шкоди, що завдана залиттям вбудованих приміщень № 31, розташованих по АДРЕСА_4 , що сталося 10 березня 2023 року, станом на 31 травня 2023 року становить 76 769 грн 47 к.

Вказувала, що вона зазнала душевних страждань у зв`язку із пошкодженням її майна, непередбачуваними витратами на відновлювальний ремонт приміщень, частковою неможливістю використання приміщень, що змінило звичайний та зручний спосіб її життя.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 29 липня 2024 року у позові відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що наданий позивачкою Акт від 13 березня 2023 року містить розбіжність відомостей про дату аварії, а також не містить висновків про винну особу та обсяги робіт, необхідних для усунення наслідків залиття; в акті відсутні відомості про обстеження квартири відповідача, хоча саме технічну несправність сантехнічного обладнання, встановленого в цій квартирі, комісія визнала причиною аварії зі слів заявника. Не вказано в акті і про присутність під час його складання заінтересованих осіб з боку винної та потерпілої сторони, а також відсутні відомості про відмову відповідача від підпису складеного акту.

Зі змісту Акту від 13 березня 2023 року, слідує, що ймовірною причиною залиття вищезазначеної квартири зі слів заявника є прорив шлангу на змішувачі під мийкою в квартири АДРЕСА_3 , втім в акті не зазначено анкетні дані цього заявника, не вказано про його участь в обстеженні квартири позивачки чи квартири відповідача, відсутній і підпис цієї особи під актом комісійного обстеження.

Крім того в матеріалах справи наявна відповідь начальника МКП «УК «ЗАМОСТЯ» на адвокатський запит представника відповідача, згідно з яким встановлено, що 13 березня 2023 року до МКП «УК «ЗАМОСТЯ» звернулися дві особи, що не представилися особисто, заявивши в усній формі, що вони власники квартири АДРЕСА_1 , їх приміщення затопила квартира поверхом вище та вимагали складення акту про залиття. При цьому вони показали відео затоплення їх приміщення та повідомили, що затоплення сталося через те, що в квартирі АДРЕСА_2 поверхом вище під мийкою прорвався шланг на змішувачу. Оскільки заявники представитися та підтвердити свої особи та право на приміщення № 31 відмовилися, заявка у відповідний журнал звернень не вносилася.

Докази того, що відповідач був належним чином повідомлений про дату комісійного обстеження, але відмовився прийняти в ньому участь або не надав доступу до своєї квартири чи відмовився підписати складені комісією акти в матеріалах справи відсутні.

Крім того матеріали справи не містять відповідних документів, що підтверджують право власності відповідача на квартиру АДРЕСА_3 .

Отже матеріалами справи, поясненнями сторін та свідків підтверджено, що комісійне обстеження та складання відповідного акту проведено без участі відповідача та без його належного інформування про проведення комісійного обстеження, а також без обстеження квартири відповідача.

У зв`язку з цим суд визнав акт від 13 березня 2023 року не належним доказом наявності вини відповідача у залитті квартири позивача, оскільки комісія не провела огляд пошкоджень квартири по місцю, а лише здійснила записи зі слів заявника та наданого ним відео щодо залиття приміщення квартири позивачки та не оглянула квартиру відповідача, зробивши при цьому висновки, знову ж зі слів заявника, що ймовірною причиною залиття квартири позивачки було через те, що в квартирі АДРЕСА_2 поверхом вище під мийкою прорвався шланг на змішувачу.

Крім того в цьому акті відсутні висновки комісії про особу, що заподіяла шкоду, обсяг робіт, необхідний для усунення наслідків залиття.

Стосовно висновку експерта № ОС-475 Вінницької торгово-промислової палати за результатами проведення будівельно-технічного дослідження від 31 травня 2023 року, яким було встановлено, що розмір майнової шкоди, що завдана залиттям вбудованих приміщень № 31, розташованих по АДРЕСА_4 , що сталося 10 березня 2023 року, станом на 31 травня 2023 року становить 76769 грн 47 к., наданого позивачкою для підтвердження розміру матеріальної шкоди, завданої залиттям її квартири, то при визначенні величини збитку, нанесеного нерухомому майну, що належить позивачці, експертом були використані акт комісійного обстеження, складений 13 березня 2023 року працівниками МКП «УК «ЗАМОСТЯ» на підставі відомостей отриманих зі слів заявників, що не може бути належним і допустимим доказом заподіяння відповідачем майнової шкоди.

Доказів того, що пошкодження майна, відображені у висновку експерта № ОС-475 Вінницької торгово-промислової палати за результатами проведення будівельно-технічного дослідження від 31 травня 2023 року, виникли з вини відповідача, суду не надано.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Чорний А. В., посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просив рішення скасувати і ухвалити нове про задоволення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на ті ж обставини, що і у позовній заяві. Звертав увагу на помилковість висновку суду про «неналежність» Акту про залиття від 13 березня 2023 року через невідповідність його форми вимогам додатку № 4 до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року за № 927/11207 (Далі Правила), тому що ця форма передбачена саме для складання акту про залиття житлової квартири, а не нежитлового вбудованого приміщення, як у випадку цієї справи. Зазначав, що всупереч презумпції вини заподіювача шкоди, увесь тягар доказування, зокрема щодо вини заподіювача шкоди, суд поклав на позивачку.

Представник ОСОБА_2 адвокат Мазур О. В. подав відзив на апеляційну скаргу, за яким просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, як таке, що ухвалено з дотриманням норм процесуального права, відповідно до фактичних обставин справи, встановлених на їх підставі правовідносин сторін та норм матеріального права, якими вони регулюються.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги апеляційний суд прийшов до висновку, що вона підлягає задоволенню з огляду на таке.

Частинами першою третьою статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відмовляючи у позові суд виходив із того, що позивачкою не доведено, що шкода майну позивачки завдана внаслідок неправомірних дій відповідача щодо залиття її квартири, факту спричинення позивачці матеріальної шкоди внаслідок залиття її квартири з вини відповідача.

З таким висновком суду першої інстанції погодитись неможна з огляду на таке.

Встановлено, що ОСОБА_1 на прилюдних торгах 03 травня 2001 року придбала вбудовані приміщення № № 31-1, АДРЕСА_5 , загальною площею 185,8 кв. м. (а. с. 8).

Ці приміщення були переобладнані на кухню, площею 30, 5 кв. м., дві кімнати по 17, 6 кв. м. і 28,0 кв. м. та санвузол 3,1 кв. м. (а. с. 9 13 ).

З показань допитаних судом свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (племінника ОСОБА_1 та його дружини), які не визнавались недостовірними судом першої інстанції і були лише відтворені у рішенні суду першої інстанції без їх оцінки, видно, що 10 березня 2023 року ОСОБА_1 повідомила ОСОБА_4 про залиття квартири і попросила поїхати з`ясувати що трапилося. Він з дружиною ОСОБА_5 приїхали до квартири ОСОБА_1 та пішли до розташованої поверхом вище квартири ОСОБА_2 . Двері їм відчинила жінка, яка повідомила, що стався прорив шлангу подачі води під раковиною в кухні. В квартирі було багато води на підлозі. Після цього ОСОБА_4 звернувся до управляючої компанії для складання акту залиття. Приїхали представники управляючої компанії, зробили фото у квартирі ОСОБА_1 . Двері квартири ОСОБА_2 їм ніхто не відчинив. Вони повідомили, що складуть акт та поїхали. Згодом акт був виготовлений та виданий. ОСОБА_4 спілкувався з ОСОБА_2 , коли той приходив щоб вирішити питання ремонту внаслідок залиття. ОСОБА_2 повідомив, що вистачить банки фарби і пішов. Після цього перестав відповідати на телефонні дзвінки.

Відповідно до Акту про залиття, датованого 13 березням 2023 року, складеного комісією у складі головного інженера МКП «УК «ЗАМОСТЯ» ОСОБА_6 , майстра МКП «УК «ЗАМОСТЯ» ОСОБА_7 та слюсаря-сантехніка МКП «УК «ЗАМОСТЯ» ОСОБА_8 , у квартири АДРЕСА_6 сталося затоплення кухні залита стеля, мокрі стіни, підлога, великої кімнати залита стеля, стіни, підлога, дитяча кімната залита, мокрі стіни, ванна кімната залита стеля, мокра плитка, підлога. Зі слів заявника затоплення квартири сталось через прорив шлангу на змішувачі під мийкою в квартирі АДРЕСА_3 (а. с. 16).

Висновком експерта № ОС-475 Вінницької торгово-промислової палати за результатами проведення будівельно-технічного дослідження від 31 травня 2023 року встановлено, що розмір майнової шкоди, що завдана залиттям вбудованих приміщень № 31, розташованих по АДРЕСА_4 , що сталося 10 березня 2023 року, станом на 31 травня 2023 року становить 76769 грн 47 к. (а. с. 17 67).

Крім того у справі на а. с. 102 є наданий ОСОБА_4 скриншот (фото) його повідомлення у месенджері «Viberе» відповідачу (виконане кириличним шрифтом іноземною мовою, але його зміст є очевидним) про те, що він намагався зв`язатися з ОСОБА_2 та показати кошторис ремонтних робіт, але той не відповідав.

Статтею 22 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначено, що особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування в повному обсязі.

Збитками є втрати, яких особа зазнала, у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

У зазначеній нормі права, яка встановлює загальні підстави відшкодування шкоди в рамках деліктних (позадоговірних) зобов`язань, під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається в зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). Шкода це не тільки обов`язкова умова, але й міра відповідальності, оскільки завдана шкода (реальна шкода та упущена вигода) відшкодовується в повному обсязі.

Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди.

Однак суд першої інстанції всупереч цим нормам закону увесь тягар доказування, зокрема й щодо вини відповідача у заподіянні шкоди поклав на позивачку, виснувавши про недоведеність позовних вимог через невідповідність форми Акту про залиття квартири від 13 березня 2023 року вимогам, установленим у додатку № 4 Правил, зокрема через відсутність у ньому підписів власників приміщення № 31 та квартири АДРЕСА_3 .

Відповідно до частин першої, другої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша, друга статті 77 ЦПК України).

Як видно з Акту про залиття квартири від 13 березня 2023 року він містить інформацію про обставини залиття приміщення АДРЕСА_1 (що є предметом доказування), а тому висновок суду першої інстанції про його неналежність є помилковим.

Статтею 78 ЦПК України установлено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (частина перша статті 95 ЦПК України).

Норми матеріального права щодо деліктних зобов`язань, зокрема тих, які виникають із пошкодження чи знищення майна особи, на відміну від, наприклад частини другої статті 1047 ЦК України, не встановлюють обмежень щодо застосування засобів доказування для встановлення обставин виникнення такого зобов`язання.

Відповідно до пункту 1.1. Правил ці Правила визначають порядок надання послуг з утримання будинків і прибудинкових територій:

- забезпечення нормального функціонування жилих будівель та прибудинкових територій протягом усього періоду їх використання за призначенням;

- проведення єдиної технічної політики в житловій сфері, що забезпечує виконання вимог чинних нормативів з утримання, поточного і капітального ремонту та реконструкції жилих будинків та прибудинкових територій.

Підпунктом 2.3.6 Правил визначено, що у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт, форма якого передбачена додатком № 4.

Складання такого акту, виходячи зі змісту пункту 2.3. Правил є обов`язком виконавця послуг суб`єкта господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору.

Отже споживач власник пошкодженого залиттям приміщення не несе відповідальності за правильність складання такого акту, а його зміст повинен досліджуватись судом у взаємозв`язку з іншими доказами у справі, а тому висновок суду про недоведеність позовних вимог з посиланням лише на недоліки форми акту про залиття, без оцінки решти доказів, поданих позивачкою на підтвердження факту залиття її приміщення з квартири відповідача, не ґрунтується на нормах закону.

Згідно з Додатком № 4 до Правил в акті повинні бути відображені: дата складання акту (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та займані посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, з вини якого сталося залиття; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття.

В Акті від 13 березня 2024 року відображені: дата складання акту (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та займані посади членів комісії; характер залиття та його причини (помилкове зазначення дати залиття не впливає на його зміст, тому що даних щодо іншого, ніж те, що є підставою цього позову, залиття у справі немає); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття прорив шлангу на змішувачі під мийкою.

Відповідно, з урахуванням зазначеної вище презумпції вини заподіювача шкоди, саме на відповідача покладається обов`язок довести, що недоліки складання акту призвели до помилкового визнання його винуватцем заподіяння шкоди, проте жодних доказів на спростування обставин залиття приміщення позивачки відповідач не надав, а його пасивна позиція полягала лише у критиці поданих нею доказів. З відзиву на позовну заяву взагалі не зрозуміло чи заперечує він фак залиття приміщень ОСОБА_1 чи лише ту обставину, що її представник за довіреністю свідок ОСОБА_4 звертався до нього щодо усунення наслідків залиття до подання позовної заяви (при цьому ніяк не коментуючи поданий позивачкою зазначений вище скріншот повідомлення у месенджері «Viber»).

Статтею 1192 ЦК України визначені способи відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого. З урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Оскільки жодних доказів на спростування своєї вини у заподіянні шкоди майну позивачки відповідач не надав, зокрема не клопотав про призначення у справі судової будівельно-технічної експертизи щодо визначення причин залиття її приміщень, натомість факт залиття внаслідок прориву шланги під мийкою в його квартирі підтверджується показаннями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , змістом Акту про залиття від 13 березня 2023 року, текстовим повідомленням ОСОБА_4 , адресованим ОСОБА_2 в месенджері «Viber», розмір майнової шкоди, що завдана залиттям встановлений висновком експерта № ОС-475 за результатами проведення будівельно-технічного дослідження від 31 травня 20243 року (який так само відповідачем не спростований), то суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про недоведеність позовних вимог про відшкодування майнової шкоди.

Щодо висновку суду першої інстанції про відсутність доказів належності квартири АДРЕСА_3 , то апеляційний суд зазначає таке.

Згідно з частиною першою статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Як видно із відзиву на позовну заяву ОСОБА_2 зазначив своїм зареєстрованим місцем проживання саме квартиру АДРЕСА_3 , жодних заперечень щодо того, що ця квартира належить саме йому він не висував, навпаки, зі змісту відзиву можна зробити висновок, що саме він є власником (законним користувачем) зазначеної квартири, а тому, якщо суд першої інстанції мав би обґрунтовані сумніви щодо цієї обставини, він не був позбавлений можливості її перевірити з власної ініціативи відповідно до частини сьомої статті 81 ЦПК України, зокрема шляхом отримання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Частиною першою статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Визначення розміру відшкодування моральної шкоди залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав потерпілий, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.

Суд, який розглядає справу, повинен з`ясувати всі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Як роз`яснено у пунктах 3, 5, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року за № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Отже у спорах про відшкодування моральної шкоди предметом доказування є наявність відповідних моральних страждань, негативних переживань, втрат немайнового характеру, погіршення якості і рівня життя, вимушених змін в усталеному (звичному) способі життя, соціальних зв`язках, інших негативних наслідках, які нерозривно пов`язані з особою кожного позивача і не можуть бути виражені у загальних фразах щодо усіх позивачів разом.

Очевидно, що внаслідок пошкодження майна позивачки відповідачем вона понесла моральні страждання у виді негативних переживань роздратування, смутку, а його поведінка, зокрема невжиття заходів щодо добровільної ліквідації наслідків залиття, небажання співпрацювати з її представником задля відшкодування завданих збитків призвело до негативних переживань обурення, роздратування, гніву, причинило вжиття додаткових заходів для відновлення порушеного права позивачки, а тому апеляційний суд вважає заявлену нею суму у відшкодування моральної шкоди в розмірі 2 000 грн 00 к. об`єктивно обґрунтовано, співмірною з глибиною та тривалістю моральних страждань ОСОБА_1 та справедливою з огляду на баланс інтересів позивачки та відповідача.

Щодо стягнення судових витрат, то апеляційний суд виходить із такого.

Частиною першою статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з пунктами 1, 2 частини третьої вказаної статті до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані з проведенням експертизи.

За змістом частин першої, другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Згідно з частиною третьою статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (частина восьма статті 141 ЦПК України).

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 було понесено наступні судові витрати: судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1073 грн 60 к.; витрати на проведення експертизи у розмірі 9600 грн 00 к.; судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1816 грн 83 к.; витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 18000 грн 00 к.

За змістом частин першої шостої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (частини перша, друга статті 15 ЦПК України).

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представником ОСОБА_1 адвокатом Чорним А. В. надано суду копію договору про надання правничих послуг та представництва № 3 від 07 вересня 2024 року та квитанції про сплату правничих послуг.

З наданих документів встановлено, що розмір гонорару адвоката Чорного А. В. за надання правничої допомоги становив 18000 грн 00 к.

За змістом статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

У пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц вказано, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

Оскільки на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представником ОСОБА_1 адвокатом Чорним А. В. надані відповідні письмові докази, надавши оцінку співмірності суми витрат зі складністю справи, відповідності цієї суми критеріям реальності, розумності розміру витрат, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_2 18000 грн 00 к. судових витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги.

Такі висновки апеляційного суду узгоджуються з висновками Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 та висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18.

Крім того, враховуючи положення частин першої, другої статті 141 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 1073 грн 60 к. та за подання апеляційної скарги в розмірі 1816 грн 83 к., а всього 2890 грн 43 к.

Оскільки позовні вимоги позивачки задоволено, то з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 також підлягає до стягнення заявлена нею сума у розмірі 9600 грн 00 к. за проведення експертизи (висновок експерта № ОС-475 за результатами проведення будівельно-технічного дослідження).

Керуючись статтями 367, 369, 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Чорного А. В. задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29 липня 2024 року скасувати і ухвалити нове.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , НОМЕР_3 (сімдесят шість тисяч сімсот шістдесят дев`ять) грн 47 к. у відшкодування майнової шкоди та 2000 (дві тисячі) грн 00 к. у відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , 18000 (вісімнадцять тисяч) грн 00 к. у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, 2890 грн (дві тисячі вісімсот дев`яносто) грн 43 к. у відшкодування витрат на сплату судового збору, 9600 (дев`ять тисяч шістсот) грн 00 к. у відшкодування витрат на проведення експертизи.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий О. С. Панасюк

Судді: О. В. Ковальчук

Т. Б. Сало