Справа № 587/2968/24
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 листопада 2024 року Сумський районний суд Сумської області під головуванням судді Степаненка О.А., за участю секретаря судового засідання Бузової Т.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова пошта» про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою,

Представник позивача адвокат Шевченко Д.С. підтримав позовні вимоги в повному обсязі.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи був належним чином повідомлений, у відзиві на позов просив відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки по-перше, дорожньо-транспортна пригода мала місце 18.02.2024 року, а огляд транспортного засобу експертом для проведення експертизи проводився значно пізніше, через два місяця (23.04.2024) після настання дорожньо-транспортної пригоди. За вказаний час з пошкодженим транспортним засобом могло відбутися багато фізичних змін внаслідок зовнішнього втручання, а тому між встановленими експертом пошкодженнями та ДТП, яка мала місце 18.02.2024 року, може не бути причинно-наслідкового зв`язку. По-друге, заявлені позивачем вимоги щодо сплати моральної шкоди є за вищими, оскільки в позовній заяві відсутні докази обґрунтування причин виникнення моральної шкоди. Наведені моральні страждання є загальними. По-третє, частиною четвертою статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Зазначених вимог позивач не дотримався і не надав доказів на підтвердження обґрунтованості розміру витрат на правову допомогу.
Дослідивши письмові докази по справі, з`ясувавши правові позиції сторін, суд приходить до наступних висновків.
Частиною 1 ст. 2 ЦК України, особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок зіткнення декількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується винною особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або р умислу потерпілого.
У відповідності з ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
За загальними нормами ст. 22 ЦК особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до п. 3 ч. І ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акту (аварійного сертифіката).
Статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Відповідно до п.п. 22.1-22.2 ст. 22 вказаного Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до ст. 29 Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.
Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, в разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Неодержання потерпілим страхового відшкодування за договором (або його одержання, якщо страхового відшкодування недостатньо для повного покриття шкоди) не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною.
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Спеціальним законом, який регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, є Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.04 р. № 1961-IV (надалі - ЗУ «Про ОСЦВВНТЗ»)
Відповідно до п, 2.1. ст. 2 ЗУ «Про ОСЦПВВНТЗ» відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.
Статтею 13 ЦК України визначено, що особа здійснює свої цивільні права у межах наданих їй договором або актами цивільного законодавства.
Потерпілі внаслідок дорожньо-транспортної пригоди реалізують свої права на отримання відшкодування у порядку встановленому Законом «Про ОСЦПВВНТЗ».
Відповідно до ст. 29 ЗУ «Про ОСЦВВНТЗ» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.
Судом встановлено, що 18 лютого 2024 року о 18 год. 45 хв. на 9 км. + 150 м. автошляху Р-44 Суми-Путивль-Глухів, поблизу повороту на с. Северинівка Сумського району Сумської області, рухаючись у бік с. Постольне Сумського району Маринін Геннадій Леонідович, будучи працівником Товариства з обмеженою відповідальністю «НОВА ПОШТА», виконуючи трудові обов`язки, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керував належним вказаному товариству транспортним засобом - автомобілем Renault Dokker, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Під час керування ОСОБА_2 не був уважний, не стежив за дорожньою обстановкою, не зреагував на її зміну, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечного інтервалу та під час роз`їзду з автомобілем Honda CR-V, реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_1 і який рухався назустріч у бік м. Суми, здійснив зіткнення з вказаним транспортним засобом, у результаті чого транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень з матеріальними збитками.
Згідно постанови Сумського районного суду Сумської області від 04.03.2024 по справі № 587/518/24 винуватцем ДТП визнано ОСОБА_2 , який у судовому засіданні повністю визнав свою вину. Станом на день звернення до суду p позовною заявою постанова суду про притягнення працівника ТОВ «НОВА ПОШТА» ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП набрала законної сили ( ар.с. 21).
Автомобіль Renault Dokker, реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_2 , належить ТОВ «НОВА ПОШТА» та має поліс ОСЦПВ власників наземних ТЗ CK «ARX» (АТ «CK «АРКС») ЕР 216413320. Автомобіль Honda CR-V, реєстрацій номер НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 , має поліс ОСЦПВ власників наземних ТЗ ПАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» АР 3687881 ( ар.с. 23, 24).
З письмової інформації ТОВ «НОВА ПОШТА» № 1557-24к від 02.04.2024, наданої на адвокатський запит № 25/03/2-3 від 25.03.2024 року « ОСОБА_2 перебуває у трудових відносинах з ТОВ «НОВА ПОШТА». Останній з 09.08.2021 займав посаду за основним місцем роботи - водій автотранспортних засобів, за внутрішнім сумісництвом - експедитор. 18.03.2024 звільнений з внутрішнього сумісництва за посадою експедитор. З 19.03.2024 за основним місцем роботи переведений на посаду експедитор. Автомобіль Renault Dokker, реєстраційний номер НОМЕР_1 , належить компанії ТОВ «НОВА ПОШТА». В момент руху на автомобілі Renault Dokker, НОМЕР_1 , ОСОБА_2 виконував трудові обов`язки.( ар.с.26).
Таким чином шкоду було заподіяно працівником ТОВ «НОВА ПОШТА» під час виконання ним трудових обов`язків у робочий час, а джерело підвищеної небезпеки - належний вказаному товариству автомобіль Renault Dokker, д.н.з. НОМЕР_1 , був наданий працівникові для виконання цих своїх безпосередніх трудових обов`язків.
Відповідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
В подальшому 27.03.2024 представником страхової компанії винуватця ДТП - АТ «СК «АРКС» - ФОП ОСОБА_3 був проведений огляд транспортного засобу Honda CR-V, д.н.з. НОМЕР_2 , за результатами якого розмір страхового відшкодування, враховуючи ліміт відповідальності страховика по одному пошкодженому ТЗ 160000,00 грн., склав 160000,00 грн..( звіт №050/2024 ФОП ОСОБА_3 , звіт №110/24 від 23.04.2024 ФОП ОСОБА_4 , ар.с.31).
Листом АТ «СК «АРКС» від 10.06.2024 № 7482/12цв було підтверджено прийняте рішення щодо виплати ОСОБА_1 страхового відшкодування у сумі 160000,00 грн. 11.06.2024 обумовлені страховим полісом грошові кошти в розмірі встановленого договором ліміту надійшли на рахунок ОСОБА_1 ( ар.с.32, 34).
23 квітня 2024 року між ОСОБА_1 як власником транспортного засобу Honda CR-V, реєстраційний номер НОМЕР_2 , та ФОП ОСОБА_5 як судовим експертом-автотоварознавцем був укладений договір № 16/2024 про проведення експертної оцінки матеріального збитку ( ар. с. 36, 37,38, 39, 40-106).
Згідно висновку експерта № 10/2024 від 08.05.2024 за результатами автотоварознавчого дослідження визначено:
ринкова вартість автомобіля Honda CR-V, НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , станом на час настання події, що відбулася 18.02.2024, складає 421952,00 грн.;
вартість відновлювального ремонту автомобіля Honda CR-V, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , пошкодженого внаслідок ДТП, що відбулася 18.02.2024, станом на час проведення дослідження складає 578966,32 грн.;
розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Honda CR-V НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , відповідає ринковій вартості станом на час настання події та складає 421952,00 грн.;
розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Honda CR-V НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , у відповідності до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначений як різниця між ринковою вартістю автомобіля на момент пошкодження та вартістю автомобіля у пошкодженому стані і складає 210570,00 грн.
Вартість послуг з оцінки вартості транспортного засобу та розміру матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Honda CR-V НОМЕР_2 , згідно рахунку-фактури № 16/2024 від 23.04.2024, виписаного ФОП ОСОБА_5 , складає 5750,96 грн. Дані грошові кошти були сплачені безпосередньо ОСОБА_1 02.05.2024, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції АТ «Ощадбанк» від 02 травня 2024 року ( ар.с.38).
Відповідно до ч. 3 ст. 386 ЦКУ власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.
Згідно ч. 1 ст. 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч.2 ст. 1187 ЦК України).
Статтями 28 та 29 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, завдана в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.
Відповідно до ст. 30 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»:
30.1.Транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно зі звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.
30.2.Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.
Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки не несе відповідальності за завдану шкоду потерпілим особам, якщо вона керувала транспортним засобом у зв`язку з виконанням трудових обов`язків. Така особа, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише в порядку регресу відповідно до статті 1191 ЦК України.
Наявність трудових відносин між володільцем та особою, яка керувала джерелом підвищеної небезпеки має підтверджуватись відповідними доказами, зокрема, документами про наявність трудових відносин, тощо.
Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦКУ, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.
У відповідності до частини 6 статті 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Правовий висновок, викладений у Постанові ВСУ від 02.12.2015 у справі № 6-691 цсі5, визначає, що страховик відповідає у межах страхового полісу, а за решту-безпосередній винуватець.
Власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювана шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі така майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку (постанова Верховного Суду від 04.12.2016 у справі № 359/2309/17).
Послуги з оцінки розміру завданої шкоди внаслідок пошкодження автомобіля Honda CR-V ВМ 9590 СХ складають 5750,96 грн. ( ар.с. 38).
При вирішенні питання щодо стягнення моральної шкоди, завданої позивачу, суд виходить з наступного.
Відповідно до пункту 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов`язків, відповідальність несе організація, з якою він перебуває в трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу.
Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає в душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна і відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Разом з тим, в силу п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року розмір відшкодування моральної (немайнового) шкоди суд визначає залежно від характеру та об`єму страждань (фізичних, душевних, психічних), котрі поніс позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалість, можливості відновлення) і з врахуванням інших обставин. При цьому суд повинен виходити з принципу розумності, справедливості та виваженості.
Суд вважає встановленим, що позивачу внаслідок дій водія ТОВ «НОВА ПОШТА» ОСОБА_2 завдана і моральна шкода, оскільки позивач повністю втратив належне йому майно, вартість якого є значною, на певний час вимушений був користуватися іншими видами транспорту, що потягло за собою значні витрати часу і необхідність переплановувати порядок вирішення своїх справ, на значний термін був суттєво порушений його спосіб життя, під час ДТП пережив нервовий струс, зазнав значних душевних страждань і хвилювання за свої життя та здоров`я, повне знищення належного йому транспортного засобу потягло за собою необхідність витрачати свої кошти та час на усунення наслідків ДТП і відновлювати свій спосіб життя, змусило позивача звертатися до адвоката за юридичною допомогою для захисту своїх порушених прав в суді.
Підстав для зменшення розміру завданої моральної шкоди суд не вбачає.
Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правову допомогу в розмірі 8000 гривень суд зазначає наступне.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою, що передбачено ст. 15 ЦПК України.
Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
З матеріалів справи вбачається, що 19 березня 2024 року між ОСОБА_1 та адвокатом НААУ Шевченком Д.С. був укладений договір про надання адвокатом послуг щодо здійснення представництва інтересів клієнта у питанні та справі про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП. Також 19 березня 2024 року між ОСОБА_1 та адвокатом Шевченком Д.С. була укладена додаткова угода № 1 до договору про надання адвокатом послуг, якою було визначено порядок оплати послуг адвоката, сума якої склала 8000 грн. та яка була перерахована клієнтом згідно отриманого рахунку № 19/03 від 19.03.2024 на поточний рахунок адвоката, що підтверджується довідкою АТ «Ощадбанк» від 19.04.2024 ( ар.с.14,15,16,1718-19).
Беручи до уваги те, що позивачем було надано суду переконливі відповідні докази, які підтверджують здійснення ним відповідних витрат на професійну правничу допомогу, з яких вбачається, що адвокат Шевченко Д.С. здійснює правову допомогу відповідно до укладеного договору, суд приходить до висновку про необхідність повного задоволення позовних вимог в частині понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу. Суд враховує складання адвокатом значної кількості документів, пов`язаних з підготовкою позову, зокрема, пов`язаних з отриманням інформації з регіонального центру ГСЦ МВС України в Сумській області, страхової компанії АТ «ARX», експертної установи, листування з відповідачем тощо ( ар.с.28а, 30, 35).
Тому, відповідно до ст. ст. 133, 137, 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8 000 грн. Зазначений розмір витрат на правову допомогу є співмірним з складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову. Підстав для зменшення розміру витрат на правову допомогу суд не вбачає.
Відповідно до частини 3 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 12, ст. 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Всупереч положенням ст.ст. 12,81 ЦПК України відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх заперечень.
Оспорюючи позовні вимоги, відповідач послався на те, що при проведенні експертизи, на яку посилається позивач як на підтвердження своїх вимог, не було витримано вимоги п.5.1 Розділу «V. Технічний огляд КТЗ» Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України 24.11.2003 № 142/5/2092 (у редакції наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.07.2009 №1335/5/1159), яким передбачено, що технічний огляд КТЗ оцінювачем (експертом) дає змогу за допомогою органолептичних методів визначити ідентифікаційні дані КТЗ; його комплектність; укомплектованість; технічний стан, обсяг і характер пошкоджень; пробіг за одометром, інші показники на момент технічного огляду, необхідні для оцінки майна.
Разом з тим, з висновку експерта № 10/2024 від 08.05.2024 ( п.4 висновку, ар. с. 41) вбачається, що експертом при проведенні експертизи разом з іншими нормативними актами використовувалася і Методика товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України 24.11.2003 № 142/5/2092 з подальшими змінами і доповненнями. Дослідження технічного стану транспортного засобу проводилося 23 квітня 2024 року за адресою АДРЕСА_1 , зовнішнім оглядом, органолептичним та технічним методами, у світлий час доби, при природньому освітленні, з використанням автопідйомника, а також з використанням документальних даних щодо об`єкту дослідження та проведенням фотозйомки( ар. с. 45).
Таким чином, суд не погоджується з позицією відповідача, який зазначав, що експерт не пересвідчився та не зрівняв пошкодження транспортного засобу із тими, які були описані під час оформлення протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП відносно ОСОБА_2 , тобто висновок експерта не є достатнім, достовірним, належним та допустимим доказом, який підтверджує розмір збитків.
Не погоджується суд і з ствердженням відповідача про те, що, оскільки експертиза проводилась не відразу, а через два місяці після ДТП, то показники розрахунків завданої шкоди можуть бути завищеними, визначена експертом ринкова вартість пошкодженого транспортного засобу є сумнівною, за цей час могло відбутися багато фізичних змін внаслідок зовнішнього втручання, а тому між встановленими експертом пошкодженнями та ДТП, яка мала місце 18 лютого 2024 року, може не бути причинно-наслідкового зв`язку.
При цьому суд бере до уваги, що суду не надано жодного доказу на підтвердження того, що за період між ДТП і оглядом транспортного засобу, який проводився в ході проведення експертизи, у стані автомобіля відбулися якісь «зміни внаслідок зовнішнього втручання», оскільки суду не надано доказів як на підтвердження будь-яких «змін», що відбулися у фізичному стані пошкодженого автомобіля позивача, так і на підтвердження будь-якого «зовнішнього втручання».
На підставі ст. 141 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача на користь позивача 1211 гривень 20 копійок повернення судового збору.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 133, 137, 141, 263, 264, 265 ЦПК України, ст.ст. 12,81 ЦПК України, ст.ст. 2, 15, 16, 22, 82, 23, 988, 990, 1194, 1166, 1167, 1187, 1188 Цивільного кодексу України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.04 р. № 1961-IV, суд
В И Р І Ш И В :
Позовні вимоги задовольнити повністю.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сумського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О.А.Степаненко