Справа № 950/3008/24
Провадження № 2/950/780/24
ЛЕБЕДИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

25 листопада 2024 року м. Лебедин

Лебединський районний суд Сумської області у складі:

головуючого судді Косолапа В.М.,

за участі секретаря судового засідання Ткаченко Я.О.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

третьої особи ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Лебедині цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_2 про визнання батьківства,

в с т а н о в и в:

У провадженні суду перебуває справа за вищевказаним позовом. Позивач просить суд визнати його батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , присвоїти ОСОБА_5 його прізвище « ОСОБА_6 » та внести зміни у свідоцтво про його народження, зазначивши його батьком дитини, змінити прізвище з « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_6 », по-батькові зазначити « ОСОБА_8 » замість « ОСОБА_9 ».

Ухвалою від 01.10.2024 судом відкрито провадження, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження.

У судовому засіданні представник позивача, адвокат Залавський О.В., просив суд вирішити питання про прийняття визнання позову відповідачем та ухвалення у зв`язку із цим рішення про задоволення позовних вимог у підготовчому судовому засіданні.

Заслухавши сторін та їх представників, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Аналіз наведених положень свідчить про те, що умовами їх застосування є: 1. наявність письмової заяви відповідача про визнання позову; 2. наявність підстав для ухвалення рішення, тобто сукупності повідомлених обставин та наданих на їх підтвердження доказів, достатніх для вирішення позову по суті.

Однак, такі умови в даному випадку відсутні з огляду на наступне.

По-перше, ОСОБА_3 не звертався до суду з жодною заявою по суті справи, в тому числі не подавав відзиву на позов, не вказував на визнання ним позовних вимог. По-друге відповідач у судовому засіданні 25.11.2024 не висловив заперечень щодо позову, вказавши, що йому «все одно».

Таку позицію пояснив тим, що з ОСОБА_2 він перебував у офіційному шлюбі, від якого у них народилося двоє дітей. На сьогоднішній день вони більше 25 років не спілкуються. Більше 20 років тому їх шлюб було розірвано судом за ініціативою ОСОБА_2 . Він на розірвання шлюбу не подавав, пам`ятає, що ходив у суд, розписувався, що знає про рішення. Після цього вона йому повідомляла, що народила дитину, яку зареєструвала як його, оскільки у неї у паспорті був штамп про шлюб із ним.

Таким чином ОСОБА_3 не визнавав вимог ОСОБА_4 щодо його батьківства по відношенню до ОСОБА_5 . Він заперечував своє батьківство по відношенню до останнього, оскільки знав, що їх шлюб розірвано, а дитина народилася після майже 10 років з моменту його розірвання. Фактично ОСОБА_3 заперечував вимоги до себе.

Крім того, з урахуванням обставин даної справи та предмету позову, ОСОБА_3 не може визнати позов, який стосується батьківства, така обставина не може звільнити позивача та його представника від тягаря доказування усієї сукупності обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги.

Єдиний факт, який міг визнати ОСОБА_3 , це те, що дитина не походить від нього. Однак таке визнання не свідчить про доведеність батьківства ОСОБА_4 .

Як свідчить надана представником позивача копія витягу з Державного реєстру актів цивільного стану, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_10 розірвано у 2001 році, а дитина народилась у 2010 році, тобто відповідач не міг бути записаний батьком дитини, оскільки всупереч положень ст. 122, 124-126 Сімейного кодексу України, така дитина не може походити від подружжя.

Верховний Суд у постанові від 16.05.2018 у справі № 591/6441/14-ц зазначив, що для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи.

За таких обставин позиція відповідача, висловлена у судовому засіданні 25.11.2024, не є визнанням позову та не може бути єдиною підставою для ухвалення рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 206, 260, 261 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Відмовити у прийнятті визнання відповідачем ОСОБА_3 позову у цивільній справі № 950/3008/24.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення та оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 27.11.2024.

Суддя Вадим КОСОЛАП