Справа № 626/1298/24
Провадження № 2/626/318/2024
РІШЕННЯ

Іменем України

17.07.2024 року м. Красноград

Красноградський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Гусара П.І.,

за участю секретаря Івашкіної Т.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Краснограді в порядку загального позовного провадження цивільну справу №626/1298/24, за позовною заявою ОСОБА_1 до Красноградської міської ради Харківської області та ОСОБА_3 про поновлення порушеного права на користування житлом, скасування рішення про зняття з зареєстрованого місця проживання,

В С Т А Н О В И В:

Позиція позивача.

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів про поновлення порушеного права на користування житлом, скасування рішення про зняття з зареєстрованого місця проживання в якому просить:

- поновити порушене право на користування житлом в будинку АДРЕСА_1 ;

- скасувати рішення Красноградської міської ради від 23.02.2023 року про зняття його з реєстрації місця проживання в будинку АДРЕСА_1 за заявою ОСОБА_3 .

На обґрунтування позовних вимог позивач ОСОБА_1 заначив, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідно до свідоцтва про зміну прізвища він змінив 31.01.2019 року своє прізвище з ОСОБА_4 на ОСОБА_5 . З народження він проживав та був зареєстрований в будинку АДРЕСА_1 , в будинку його бабусі ОСОБА_3 , за місцем проживання його батька ОСОБА_6 . 08.02.2019 року отримав паспорт громадянина України, 14.02.2023 року отримав паспорт за місцем реєстрації. З 2021 року перебуває на військовому обліку в Красноградському ТЦК, 09.12.2021 року отримав тимчасове посвідчення військовозобов`язаного. З початку повномасштабного вторгнення російських військ він перебував в м. Харкові, а з 28.01.2023 року як внутрішньо переміщена особа став проживати в Чернівецькій області за адресою: АДРЕСА_2 від 39 кв. 57, м. Чернівці. В 2023 році йому випадково стало відомо, що його знято з реєстрації в буд. АДРЕСА_1 . Письмового повідомлення про це з Красноградської міської ради він не отримував. На звернення до відділу ЦНАП він отримав відповідь, що за заявою ОСОБА_3 його знято з реєстрації місця проживання за вказаною адресою згідно п. 50, п.п.5 п. 61 постанови КМУ України від 07.02.2022 року №265. Вважає, що зняття його з реєстрації місця проживання відбулось з грубим порушеннями чинного законодавства, оскільки його було знято з реєстрації місця проживання під час введеного воєнного стану та на території, на якій велись бойові дії. На сьогодні він не має в Україні основного зареєстрованого місця проживання, крім задекларованого місця проживання як ВПО, у зв`язку із чим не має постійного місця проживання, бо реєстрація в житловому приміщенні передбачає виникнення права на користування житлом. У зв`язку із зняття його з реєстрації він не має можливості стати на військовий облік. Всі ці обставини виникли поза його волею. Він студент, який не має доходів, в нього виникла складна життєва ситуація. А отже він позбавлений права на користування житлом в вищезазначеному будинку. Про зняття його з реєстрації місця проживання на підставі заяви власника будинку, всупереч вимогам закону, а саме Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування) затвердженого постановою КМУ України від 07.02.2022 року №265, йому не було направлено письмове повідомлення, яке передбачене п. 94 вказаного порядку , на його письмові звернення до Красноградської міської ради з приводу незаконного зняття його з реєстрації місця проживання, він отримав тільки роз`яснення підстав зняття від 15.01.2024 року №02-24/317.

Рух справи в суді.

Ухвалою судді від 22.04.2024 року відкрито провадження у даній справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою від 28.05.2024 року замінено у справі первісного відповідача Виконавчий комітет Красноградської міської ради Харківської області на належного відповідача Красноградську міську раду Харківської області.

Ухвалою від 06.06.2024 року закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду по суті.

Заяви учасників процесу по суті справи.

Відповідач по справі Красноградська міська рада 29.05.2024 року подала відзив на позовну заяву в якому просить відмовити у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 в повному обсязі з наступних підстав.

Позивач посилається на постанову КМУ України від 29.12.2021 року №1450 згідно з якою, передбачено запровадження заборони або обмеження на вибір місця перебування чи місця проживання осіб, яке здійснюється військовим командуванням на підставі указу Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та полягає у забороні зняття із задекларованого (зареєстрованого) місця перебування чи місця проживання осіб у разі одночасного декларування (реєстрації) місця перебування чи місця проживання осіб на території, на якій воєнний стан не введено.

Разом з тим, відповідно до пункту 4 вказаної постанови військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування приймає рішення про запровадження заборони або обмеження на вибір місця перебування чи місця проживання осіб, яке негайно доводиться до відома населення через засоби масової інформації.

За наявною інформацією рішення про запровадження заборони або обмеження на вибір місця проживання на території Красноградського району Харківської області ні військовим командуванням ні Красноградською районною військовою адміністрацією на час зняття з реєстрації позивача не приймалось, тому посилання позивача на порушення діючого законодавства працівниками відділу ЦНАП Красноградської міської ради в даному випадку є безпідставними.

Відповідно до п.п. 5 п. 50 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється на підставі заяви власника житла про зняття особи із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування).

Доводи позивача про позбавлення його права користування та проживання у житловому будинку є безпідставними, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 1 ЗУ «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» декларування місця проживання, реєстрація місця проживання (перебування) особи не є підставою для набуття такою особою право володіння, користування чи розпорядження житлом (у тому числі не є підставою для вселення чи визначення за особою права на проживання та/або права користування житлом), про проживання в якому особа повідомила.

Від відповідача ОСОБА_3 10.05.2024 року надійшов відзив на позовну заяву в якому просить відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог в повному обсязі з наступних підстав.

Зокрема зазначає, що вона є власником житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого в АДРЕСА_1 . Реєстрація у належному їй житловому будинку інших осіб, зокрема позивача по справі, порушує її вільно володіти, користуватися та розпоряджатися власністю у зв`язку із чим вона на підставі п. 2 ч. 1 ст. 18 ЗУ «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», п.п. 5 п. 50 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування) звернулась до відділу ЦНАП Красноградської міської ради із заявою про зняття позивача із зареєстрованого місця проживання з наданням відповідних документів передбачених порядком.

Позивач по справі не посилається на відповідне рішення військового командування прийнятого відповідно до постанови КМУ від 29.12.2021 року №1450 про запровадження заборони або обмеження на вибір місця перебування чи місця проживання осіб.

Також вказує, що твердження позивача про позбавлення його права користування житлом вважає необґрунтованими, оскільки наявність чи відсутність реєстрації сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, а докази у справі відсутні, які надають йому право на користування житловим приміщенням за адресою: в АДРЕСА_1 . Оскаржуване рішення жодним чином не обмежує позивача у праві декларування/реєстрації місця проживання у іншому житлі. Позивач не надає доказів щодо відсутності у нього на момент звернення до суду з позовною заявою задекларованого/зареєстрованого місця проживання, а також доказів, щодо зняття його з військового обліку або неможливості стати на військовий облік.

Позиція учасників судового процесу в судовому засіданні.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав з підстав викладених в позовній заяві, на його задоволенні наполягав.

Представник відповідача Красноградської міської ради Гірман В.В. та відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні проти позову заперечували з мотивів, викладених у відзивах на позовну заяву, просили суд відмовити в задоволенні позову.

Пояснення свідка в судовому засіданні.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснила, що позивач по справі ОСОБА_1 є її сином, який з самого народження був зареєстрований в будинку де проживав батько та який на даний час належить його бабусі ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 у зв`язку із чим він набув право користування вказаним житлом, а отже його відповідач не мав права знімати з реєстрації за вказаною адресою. Рішення про зняття її сина з зареєстрованого місця проживання відповідач прийняв всупереч закону під час воєнного стану та не було направлено письмове повідомлення сину про це та до військкомату.

Суд дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приходить до наступних висновків.

Позиція суду.

Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Фактичні обставини, встановлені судом.

З позовної заяви та з інформації Красноградської міської ради від 15.01.2024 року №02-24/317 встановлено, що позивач по справі ОСОБА_1 з 09.11.2004 року до 23.02.2023 року був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

До Піщанського старостинського округу 23.02.2023 року звернулась ОСОБА_3 із заявою про зняття особи із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який був зареєстрований з 09.11.2024 року за адресою: АДРЕСА_1 , що належить їй на підставі Свідоцтва про право

на спадщину за законом від 22.02.2006 року.

Спеціалістом І категорії відділу ЦНАП Красноградської міської ради 23.02.2023 року прийнято заяву від власника житла ОСОБА_3 щодо зняття особи із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 та на підставі п. 50, п.п. 61 постанови КМУ України від 07.02.2022 №25 було здійснено зняття з реєстрації за заявою власника житла.

Отже, ОСОБА_3 є власником житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.02.2006 року.

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені певні обставини та оцінка доказів, наданих сторонами.

У відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

У відповідності до ч. 1 ст. 381 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення, будинку або квартири, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Згідно з ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.06.2006 року відповідач по справі ОСОБА_3 є власником житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого в АДРЕСА_1 .

З інформації Красноградської міської ради Харківської області від 15.01.2024 року №02-24/317 вбачається, що позивача ОСОБА_1 , 2004 року народження, було знято з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , з 23.02.2023 року за заявою власника на підставі п. 50, пп. 5 п. 61 постанови Кабінету Міністрів України від 07.02.2022 року №265.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок зняття з реєстрації місця проживання на час виникнення спірних правовідносин був врегульований Законом України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» № 1871-IX від 05.11.2021, пунктом другим частини першої статті 18 якого визначено, що зняття особи за заявою власника житла приватної форми власності, поданої у паперовій формі, стосовно повнолітньої особи, місце проживання (перебування) якої зареєстровано або задекларовано в житлі, що належить власнику на підставі права власності.

Постановою КМ України від 07 лютого 2022 року № 265 «Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад» затверджено Порядок декларування та реєстрації місця проживання (перебування) (далі - Порядок).

Відповідно до п. 3 цього Порядку, декларування/реєстрація місця проживання (перебування), зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), зміна місця проживання (перебування), скасування декларування/реєстрації місця проживання (перебування) особи здійснюється органом реєстрації, на території територіальної громади, на яку поширюються повноваження відповідної ради.

У підпункті п`ятому пункту 50 Порядку визначено, що зняття з задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється на підставі заяви власника житла про зняття особи із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) за формою згідно з додатком 6.

Перелік підстав для зняття з реєстрації місця проживання/перебування є вичерпним та такі підстави чітко розмежовані законодавством як самостійні.

Відповідно до пункту 61 Порядку у разі звернення до органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг) разом із заявою власника житла про зняття особи (осіб) із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) власник житла подає: 1) документ, що посвідчує особу (у разі особистого звернення); 2) документ, що підтверджує право власності на житло, в якому задекларовано/зареєстровано місце проживання (перебування) особи (осіб), що знімається.

Зважаючи на вищевикладене, ОСОБА_3 користуючись своїми конституційними правами власника будинку, керуючись, зокрема п. 2 ч. 1 ст.18 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», звернулася 23.02.2023 року до Піщанського старостинського округу Красноградської міської ради із заявою про зняття позивача з зареєстрованого місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , за формою згідно з додатком 6 та посадовою особою відповідача вчинено реєстраційні дії, щодо зняття з реєстрації місця проживання позивача з 23.02.2023 року.

Позивач посилається на постанову КМУ України від 29.12.2021 року №1450 згідно з якою, передбачено запровадження заборони або обмеження на вибір місця перебування чи місця проживання осіб, яке здійснюється військовим командуванням на підставі указу Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та полягає у забороні зняття із задекларованого (зареєстрованого) місця перебування чи місця проживання осіб у разі одночасного декларування (реєстрації) місця перебування чи місця проживання осіб на території, на якій воєнний стан не введено.

Разом з тим, відповідно до пункту 4 вказаної постанови військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування приймає рішення про запровадження заборони або обмеження на вибір місця перебування чи місця проживання осіб, яке негайно доводиться до відома населення через засоби масової інформації.

При цьому позивач в позовній заяві не посилається на відповідне рішення військового командування прийнятого відповідно до постанови КМУ від 29.12.2021 року №1450 про запровадження заборони або обмеження на вибір місця проживання на території Красноградського району Харківської області ні військовим командуванням ні Красноградською районною військовою адміністрацією на час зняття його з реєстрації.

Отже, суд приходить до висновку, що приймаючи 23.02.2023 року рішення про зняття ОСОБА_1 з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 посадові особи Красноградської міської ради діяли у спосіб та в межах повноважень, як це передбачено ч. 2 ст. 19 Конституції України, та за волевиявленням власника будинку ОСОБА_3 , тоді як позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б вказували на те, що рішення про зняття його з реєстрації місця проживання прийнято всупереч встановленим вимогам чинного законодавств.

Відповідно до ч. 3 ст. 1 ЗУ «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» декларування місця проживання, реєстрація місця проживання (перебування) особи не є підставою для набуття такою особою права володіння, користування чи розпорядження житлом (у тому числі не є підставою для вселення чи визнання за особою права на проживання та/або права користування житлом), про проживання в якому особа повідомила.

Отже твердження позивача про позбавлення його права користування житлом суд вважає необґрунтованими, оскільки наявність чи відсутність реєстрації сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, а докази у справі відсутні, які надають йому право на користування житловим приміщенням за адресою: в АДРЕСА_1 .

Крім того, оскаржуване рішення жодним чином не обмежує позивача у праві декларування/реєстрації місця проживання у іншому житлі. Позивач не надає доказів щодо відсутності у нього на момент звернення до суду з позовною заявою задекларованого/зареєстрованого місця проживання, а також доказів, щодо зняття його з військового обліку або неможливості стати на військовий облік.

Також суд ставиться критично до показань свідка в частині виникнення у ОСОБА_1 права на користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки суд вважає їх суб`єктивною думкою свідка та дані покази не доказують право позивача на користування житловим будинком за вказаною адресою. Крім того суд не приймає до уваги інші показання свідка оскільки вони стосуються пояснень по суті справи, які викладені в позовній заяві та також були надані позивачем в судовому засіданні, що по суті не може служити доказами у даній справі.

Частиною 3 ст.12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, ч.2 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

У відповідності до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку, що позивач не довів належними та беззаперечними доказами свої позовні вимоги, зокрема те, що посадовими особами Красноградської міської ради рішення про зняття з реєстрації ОСОБА_1 було прийнято всупереч встановленим вимогам чинного законодавств, а дії відповідача ОСОБА_3 порушують його право на користування житловим будинком, який належить їй на праві власності за адресою: АДРЕСА_1 .

Висновки за результатами розгляду справи.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦК України.

За встановлених обставин, суд приходить до висновку про відмову в задоволені позову.

Згідно з пунктом 3 частини четвертої статті 265 ЦПК України у мотивувальній частині рішення зазначаються мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (частини перша, друга та п`ята статті 263 ЦПК України).

Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Розподіл судових витрат.

Згідно з вимогами ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача.

Враховуючи, що суд відмовляє в задоволенні позову, за таких обставин судові витрати по справі покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 12, 76-82, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Красноградської міської ради Харківської області та ОСОБА_3 про поновлення порушеного права на користування житлом, скасування рішення про зняття з зареєстрованого місця проживання відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення в Харківський апеляційний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 19.07.2024 року.

Суддя