Справа № 523/752/24
Провадження №2/523/1541/24
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"16" жовтня 2024 р. м.Одеса
Суворовський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді - Аліної С.С.,
при секретарі - Іванченко В.О.,
розглянувши в судовому засіданні матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) про відшкодування шкоди,-
До Суворовського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) про відшкодування шкоди в якій просив Стягнути з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 , 1204,50 заподіяної матеріальної шкоди та 1204,50 моральної шкоди.
Позов обґрунтував тим, що 29.10.2023 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір оренди автомобіля та цього ж дня автомобіль «HYUNDAI SONATA», номер шассі: НОМЕР_3 , державний номер: НОМЕР_4 , на підставі цього договору та «Акту приймання-передачі транспортного засобу» був переданий ОСОБА_2 .
Відповідно до умов п. 3.1.3. «Публічного договору прокату транспортного засобу № 327 від 29.10.2023 р.» відповідач ОСОБА_2 повинен відшкодувати позивачу, як орендодавцю завдані збитки.
На підставі п. 3.2.6. «Публічного договору прокату транспортного засобу № 327 від 29.10.2023р.» ОСОБА_2 повинен був дотримуватись Правил дорожнього руху.
Згідно з п. 5.9. «Публічного договору прокату транспортного засобу № 327 від 29.10.2023р.» орендатор у разі порушення Правил дорожнього руху оплачує штрафи за такі вчинені порушення.
При цьому, на адресу ОСОБА_1 , як володільця транспортного засобу, надійшли 5 постанов про порушення Правил дорожнього руху (а саме встановленої швидкості руху), що були зафіксовані в автоматичному режимі, тобто адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, які були вчинені ОСОБА_2 , який керував належним ОСОБА_1 транспортним засобом. Згідно вказаних постанов порушення Правил дорожнього руху були скоєні ОСОБА_2 30 жовтня 2023 р., під час прокату вказаного вище автомобіля. Відповідно до вказаних 5 постанов про адміністративні правопорушення сплаті підлягали 5 штрафів: 4 з яких на суму 340,00 грн. і 1 на суму 1700,00 грн.
Відразу після надходження вказаних позивач ОСОБА_1 , був змушений зі свого особистого банківського рахунку оплатити 2 штрафи по 170,00 грн., тобто в розмірі 50% розміру штрафу, ще до повернення автомобіля 2 оренди штрафів в розмірі 340,00 грн., що була вже оплачена після отримана ОСОБА_2 під час повернення автомобіля.
В той же час, 06.11.2023 р., тобто вже після повернення ОСОБА_2 автомобіля з прокату, надійшли ще 3 постанови у справах про адміністративні правопорушення 2 з яких про накладення штрафів на суму 340,00 грн. кожна і 1 про накладення штрафу на суму 1700,00 грн. Про надходження цих постанов, в цей же день, 06.11.2023 р., позивач повідомив по телефону ОСОБА_2 та запропонував їх сплати йому відповідно до умов договору прокату. В телефонній розмові ОСОБА_2 заявив, що перерахує позивачу суми додатково і попросив оплатити їх.
У зв`язку із цим, позивач змушений оплатити ці суми штрафів, в розмірі 50% розміру штрафу, тобто 2 штрафи по 170,00 грн. відповідно і 1 штраф в сумі 850,00 грн., сплативши також вартість банківських послуг.
В подальшому, на пропозиції повернути сплачені за відповідача суми штрафів за порушення Правил дорожнього руху, Він спочатку обіцяв це зробити, але потім перестав відповідати на телефонні дзвінки і в даний час уникаєте будь-якого контакту, тобто ухиляється від виконання своїх обов`язків, передбачених ЦК України та укладеним договором.
У зв`язку із викладеним, з метою досудового врегулювання даного цивільного спору, позивач ОСОБА_1 04.12.2023 р. було направлено у вигляді фотографії документу на телефон ОСОБА_2 НОМЕР_5 та поштою «Претензію в порядку досудового врегулювання цивільного спору», в якій запропонував в строк до 10.12.2023 р. провести повернення сплачених за допущені ОСОБА_2 30.10.2023 р., під час оренди автомобіля «HYUNDAI SONATA», номер шассі: НОМЕР_3 , державний номер: НОМЕР_4 , порушення Правил дорожнього руху 1204,50 грн. - сума штрафів та вартість банківських послуг.
Фотографію «Претензії в порядку досудового врегулювання цивільного спору» на свій телефон ОСОБА_2 отримав в день її відправлення, а направлена поштою претензія надійшла до поштового відділення за місцем реєстрації ОСОБА_2 ще 08.12.2023 р., однак не отримана ним, що стало підставою звернення до суду.
Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 15.01.2024 року відкрито загальне провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 28.08.2024 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті.
Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, надав суду заяву в якій позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі, а також проводити розгляд справи за його відсутності.
Відповідача ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином, про причини не явки не повідомив.
У зв`язку з викладеним, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача, який був повідомлений належним чином про час і місце розгляду справи, так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280-282 ЦПК України.
Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов є обґрунтованим, є доказаним, тому підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено про те, що 29.10.2023 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір оренди автомобіля та цього ж дня автомобіль «HYUNDAI SONATA», номер шассі: НОМЕР_3 , державний номер: НОМЕР_4 , на підставі цього договору та «Акту приймання-передачі транспортного засобу» був переданий ОСОБА_2 . Відповідно до умов п. 3.1.3. «Публічного договору прокату транспортного засобу № 327 від 29.10.2023 р.» відповідач ОСОБА_2 повинен відшкодувати позивачу, як орендодавцю завдані збитки. На підставі п. 3.2.6. «Публічного договору прокату транспортного засобу № 327 від 29.10.2023р.» ОСОБА_2 повинен був дотримуватись Правил дорожнього руху.
Згідно з п. 5.9. «Публічного договору прокату транспортного засобу № 327 від 29.10.2023р.» орендатор у разі порушення Правил дорожнього руху оплачує штрафи за такі вчинені порушення, проте взяті на себе зобов`язання не виконав в зв`язку з чим, позивач змушений був оплатити ці суми штрафів зі свого особистого банківського рахунку.
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного Кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Частиною 3 статті 1068 Цивільного кодексу України передбачено, що банк зобов`язаний а розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.
Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Суд розглянув справу в межах позовних вимог, створивши учасникам процесу усі необхідні умови для надання, витребування доказів, користуючись принципом змагальності сторін.
Відповідно до ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено, що Відповідно до умов п. 3.1.3. «Публічного договору прокату транспортного засобу № 327 від 29.10.2023 р.» ОСОБА_2 повинен відшкодувати ОСОБА_1 , як орендодавцю завдані збитки. На підставі п. 3.2.6. повинен був дотримуватись Правил дорожнього руху. Згідно ж із п. 5.9. орендатор у разі порушення Правил дорожнього руху оплачує штрафи за такі вчинені порушення.
Ч. 1 ст. 610 ЦК України встановлює, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
На підставі п.4 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків та моральної шкоди.
Згідно із ст. 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.
Ст. 621 ЦК України передбачає, що у разі невиконання боржником для кредитора певної роботи чи ненадання йому послуги кредитор має право виконати цю роботу власними силами або доручити її виконання чи надання послуги третій особі і вимагати від боржника відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов`язання.
Ч. 1 ст. 623 ЦК України передбачає, що боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.
На підставі ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Як слідує із ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є:
1)втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);
2)доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Згідно із ч.З ст. 22 ЦК України, збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
На підставі ст. 1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірними діями особистим майновим правам фізичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, що її завдала.
На підставі п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ по позовах про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року № 6 шкода, заподіяна особі і майну громадянина підлягає відшкодуванню в повному об`ємі особою, яка її завдала, за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок і є провина.
Ст. 1192 ЦК України передбачає, що особа, що завдала шкоду, судом може бути зобов`язана відшкодувати шкоду в натурі або ж відшкодувати завдану шкоду в повному обсязі.
На підставі ст. 1192 ЦК України розмір збитків, які підлягають відшкодуванню встановлюються у відповідності із реальною вартістю втраченого майна на момент розгляду справи. Тобто на сьогоднішній день сума матеріальних збитків становить: 170,00 (штраф у розмірі 50%) + 170,00 (штраф у розмірі 50%) + 850,00 (штраф у розмірі 50%) + 14,50 (комісія банку)= 1204,50 (тисяча двісті чотири гривні 50 копійок) грн. - сума штрафів та вартість банківських послуг за їх перерахування.
На підставі ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Згідно із п.п. 2,3,4 ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає:
2)у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої;
3)у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;
4)у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Відповідно до ч. З ст. 23 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Ч. 4 ст. 23 ЦК України передбачає, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Як слідує із ч. 5 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до п. п. З, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: ... у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості так справедливості.
На підставі ж п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
При конкретному ж визначенні розміру завданої моральної шкоди слід врахувати наступне:
Згідно зі ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року №3477-УІ, суди України при розгляді справ застосовують конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Ст. 17 Загальної декларації прав людини передбачає, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.
Ст. 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства.
На підставі ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно із ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
4.2 ст. 317 ЦК України передбачає, що на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Ст. 319 ЦК України встановлює, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Згідно із ч. 1 ст. 320 ЦК України власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності.
Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.2 ст. 321 ЦК України).
Таким чином, суд вважає, що позивач довів суду ті обставини, на які він посилається, як на підставу своїх вимог щодо стягнення матеріальної та моральної шкоди.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, 13, 76-81, 265, 280-282 ЦПК України, ст. 16, 22, 1066, 1068, 1073 ЦК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 АДРЕСА_2 ) матеріальну шкоду в розмірі 1204,50 гривень.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 АДРЕСА_2 ) моральну шкоду в розмірі 1204,50 гривень.
Копію заочного рішення направити сторонам по справі.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду через Суворовський районний суд м. Одеси, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення складено та підписано суддею 16.10.2024р.

Суддя Аліна С.С.