Справа №295/4404/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.11.2024 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира

в складі : головуючого судді Лєдньова Д.М.

при секретарі Процюк Н.Р.

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу та звернення стягнення на предмет іпотеки,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач в березні 2024 року звернувся до суду із позовом, в якому зазначив, що 19.05.2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» (з 26.11.2018 року назва Акціонерне товариство «Укрсиббанк») та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 0, який в системі обліку банку значиться за № 1, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_1 як позичальнику грошові кошти у сумі 23 100,00 шв.франків із зобов`язанням повернення коштів у термін та у розмірах, встановлених графіком погашення кредиту, але не пізніше 19.05.2016 року.

Сторони погодили сплату відсоткової ставки за користування кредитом на рівні 9,5 % річних.

В подальшому, 30.01.2009 року між сторонами укладено додаткову угоду до кредитного договору, згідно з якою змінено схему погашення кредиту, перенесено строки виконання зобов`язань щодо сплати нарахованих процентів, продовжено строк повернення кредиту до 19.05.2026 року.

Додатковою угодою № 1 від 20.07.2010 року до кредитного договору внесено зміни, відповідно до яких сторони домовились про використання процентної ставки на рівні 9,5 % річних, та, у разі користування кредитними коштами понад встановлений договором термін з нарахуванням процентної ставки у подвійному розмірі, що діє для строкової суми основного боргу на дату виконання такого прострочення. Такий розмір застосовується до всієї суми основного боргу позичальника за договором.

Позивач зауважує, що між банком и та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір поруки від 19.05.2006 року, згідно з умовами якого поручитель ОСОБА_2 зобов`язалась відповідати на виконання позичальником зобов`зань перед кредитором щодо повернення кредиту, сплати процентів, пені у межах сум, встановлених договором.

Крім того, в забезпечення належного виконання зобов`язань за кредитним договором 19.05.2006 року між банком та відповідачами ОСОБА_1 , ОСОБА_3 укладено договір іпотеки, відповідно до якого ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , що виступили іпотекодавцями, передали в іпотеку належне на праві власності майно квартиру АДРЕСА_1 .

У позові вказано, що позичальник тривалий час не виконує зобов`язання з повернення суми кредиту та нарахованих відсотків. Позивачем 11.07.2014 року на адресу відповідачів скеровані вимоги про усунення порушень кредитного договору.

Позивач звертає увагу, що банк у вересні 2014 року звернувся до суду із позовом до відповідачів про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки.

У березні 2015 року відповідач ОСОБА_1 звернувся із зустрічним позовом, в якому просив визнати недійсною додаткову угоду № 1 від 13.08.2010 року до кредитного договору, обґрунтовуючи вимоги фактичною неналежністю ОСОБА_1 проставленого на такій угоді підпису.

Рішенням суду першої інстанції від 26.06.2019 року, залишеним без змін апеляційною та касаційною інстанціями, зустрічний позов задоволено, визнано недійсною додаткову угоду № 1 від 13.08.2010 року до договору про надання споживчого кредиту.

При цьому, ухвалою суду від 14.06.2021 року позив АТ «Укрсиббанк» залишено без розгляду, за результатами оскарження відповідне судове рішення залишено без змін.

Позивач визнає обставини пропуску строків позовної давності, та, звертаючись до положень ст. 257 ЦПК України, яка визначає право особи, позов якої залишено без розгляду, на повторне звернення до суду за захистом порушених прав після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, просить визнати поважними причини пропуску строку позовної давності.

Оскільки внаслідок ухилення від виконання зобов`язань за кредитним договором виникла заборгованість, розмір якої, з урахуванням обставин визнання недійсною додаткової угоди та приведення її відповідність до закріплених та неоспорених правовідносин, становить 32 876,53 шв.франки, з яких 15321,78 шв.франки заборгованість за тілом кредиту, 7866,19 шв.франки за відсотками за користування кредитом, 9688,56 шв.франки нараховані відсотки за прострочення виконання зобов`язань, позивач просить стягнути відповідну суму заборгованості у солідарному порядку з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , звернути стягнення на предмет іпотеки - двокімнатну квартиру загальною площею 45,18 кв.м., житловою площею 33,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 19.05.2006 року на користь Акціонерного товариства «Укрсиббанк».

Ухвалою суду від 28.04.21023 року по справі відкрите загальне позовне провадження.

Відповідачем ОСОБА_3 подано відзив на позовну заяву, де в підставу заперечень відносно заявлених вимог вказано на відсутність права у позивача на отримання відшкодування суми заборгованості через звернення стягнення на предмет іпотеки внаслідок пропуску строків звернення до суду.

В судовому засіданні при розгляді справи по суті представник позивача підтримав заявлені вимоги.

Відповідач ОСОБА_3 заперечила можливість задоволення позову.

Представник відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_1 адвокат Дмитрієва Ж.А., просила відмовити у задоволенні позовних вимог, звертаючи увагу на пропуск позивачем строків позовної давності.

Судом встановлено наступні обставини.

Між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 19.05.2006 року укладено договір кредиту, за умовами якого банк надав позичальнику ОСОБА_1 кредит у іноземній валюті в сумі 23100,00 шв.франків з терміном кредитування до 19.05.2016 року.

Відповідно до п.1.2.2 договору позичальник у будь-якому випадку зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни, встановлені графіком погашення кредиту.

Згідно з п. 1.3.1 договору сторони погодили, що за використання кредитних коштів на перший місяць установленого терміну кредитування процентна ставка встановлюється у розмірі 9,5 % річних. По закінченню цього терміну та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов п.9.2 договору.

У випадку, якщо банк не повідомив позичальнику в порядку, передбаченому п. 9.2 договору, про зміну розміру процентної ставки на наступний місяць терміну кредитування, застосовується діючий розмір процентної ставки.

Додатковою угодою від 30.01.2009 року до кредитного договору від 19.05.2006 року сторони дійшли згоди про зміну схеми погашення кредиту.

Відповідно до п.2.1 додаткової угоди позичальник з дати підписання додаткової угоди зобов`язується повертати кредит та сплачувати плату за кредит шляхом щомісячної сплати ануїтетних платежів в день сплати ануїтетного платежу.

Розмір ануїтетного платежу складає 196,07 шв.франків. День сплати ануїтетного платежу 25 число кожного календарного місяця строку кредитування, протягом якого позичальник зобов`язаний сплатити інуїтетний платіж.

У відповідності до п.3.2 додаткової угоди позичальник зобов`язаний повернути кредит в термін не пізніше 19.05.2026 року.

Між банком та позичальником 20.07.2010 року укладено додаткову угоду, у відповідності до положень якої сторони домовились, що з 20.07.2010 року за використання кредитних коштів за договором встановлюється процентна ставка в розмірі 9,5 % річних.

За користування кредитними коштами понад встановлений договором термін встановлюється процентна ставка у подвійному розмірі від ставки, що діє для строкової суми основного боргу на дату виникнення такого прострочення.

Також, 19.05.2006 року між банком з однієї сторони, та відповідачами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - з іншої, укладений договір поруки, відповідно до якого поручитель ОСОБА_2 зобов`язалась перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов`язань, що випливають з кредитного договору.

Додатковою угодою від 30.01.2009 року, укладеною між банком та поручителем ОСОБА_2 , сторони погодили змінити основне зобов`язання у зв`язку з укладенням додаткової угоди від 30.01.2009 року до кредитного договору

В цей же день. 10.05.2006 року з метою забезпечення зобов`язань за кредитним договором укладено договір іпотеки, відповідно до якого іпотекодавці ОСОБА_1 , ОСОБА_3 передали, а банк як іпотекодержатель прийняв з метою забезпечення зобов`язань за договором кредиту предмет іпотеки двокімнатну квартиру загальною площею 45,18 кв.м., житловою площею 33,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Додатковою угодою від 30.01.2009 року до договору іпотеки сторони доповнили договір підпунктами з викладенням згоди іпотекодавців, що іпотекою згідно договору забезпечується також і розмір зобов`язань, строк і порядок їх виконання, який може бути змінено у майбутньому відповідно до умов договору, що обумовлюють основне зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог вказаного Кодексу.

Стаття 610 ЦК України передбачає, що порушенням зобов`язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що у зв`язку з порушенням відповідачем ОСОБА_1 як позичальником обумовленого сторонами порядку погашення кредиту та сплати відсотків, пов`язаним із цим нарахуванням позивачем передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України відсотків за погодженою умовами кредитного договору збільшеною відсотковою ставкою у період з прострочення сплати чергового платежу у встановлений строк, виникла заборгованість, яка станом на 22.03.2023 року становить 32 876,53 шв.франки, з яких 15321,78 шв.франки заборгованість за тілом кредиту, 7866,19 шв.франки за відсотками за користування кредитом, 9688,56 шв.франки нараховані відсотки за прострочення виконання зобов`язань відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України.

Відповідні обставини підтверджуються доданими до позову розрахунками заборгованості, відомостями про рух коштів по рахунку позичальника.

За змістом ч.1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Згідно з ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Положеннями ст. 11 Закону України «Про іпотеку» визначено, що майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання виключно в межах вартості предмета іпотеки.

У разі задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки майновий поручитель набуває права кредитора за основним зобов`язанням.

Відповідно до ч.1 ст. 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на електронних аукціонах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону.

Відповідно до ч.2 ст.554 ЦК України, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Отже, оскільки позичальником, який одночасно є іпотекодавцем, порушено взяті на себе зобов`зання з повернення кредиту та нарахованих відсотків, при цьому, відповідач ОСОБА_2 є поручителем, а відповідач ОСОБА_3 іпотекодавцем (майновим поручителем), тобто особами, пов`язаними з основним зобов`язанням відносинами забезпечення, заявлені позивачем вимоги слід визнати узгодженими з вищевказаним правовим врегулюванням.

Суд зауважує, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Судом встановлено, що 04.09.2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення суми заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки (справа № 295/13823/14-ц).

Відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічним позовом, в якому просив визнати недійсною додаткову угоду №1 від 13.08.2010 року до договору про надання споживчого кредиту №1 від 30.01.2009 року.

Ухвалою суду від 24.03.2015 року первісний позов об`єднано з зустрічним позовом в одне провадження, оскільки вимоги є взаємопов`язаними.

Ухвалою суду від 26.06.2019 року первісний позов ПАТ «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки залишено без розгляду.

Рішенням суду від 26.06.2019 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» в особі Житомирської обласної дирекції ПАТ«Укрсиббанк» про визнання недійсною додаткової угоди кредитного договору задоволено, визнано додаткову угоду №1 від 13.08.2010 року до договору про надання споживчого кредиту №1 від 30.01.2009 року недійсною.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 30.10.2019 року ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 26 червня 2019 року скасовано, справу в частині позову Акціонерного товариства "Укрсиббанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 30.10.2019 року рішення суду першої інстанції про задоволення вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» про визнання недійсною додаткової угоди кредитного договору залишено без змін.

Згідно з постановою Верховного Суду від 07.12.2020 року рішення Богунського районного суду міста Житомира від 26 червня 2019 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 30 жовтня 2019 року залиено без змін.

Відповідно до ухвали Богунського районного суду м.Житомира від 14.06.2021 року позовну заяву ПАТ «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки - залишено без розгляду.

Ухвала суду першої інстанції за результатами апеляційного та касаційного оскарження залишена без змін.

Відповідні обставини визнаються учасниками, перевірено судом із доступом до Єдиного державного реєстру судових рішень.

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)- тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Пред`явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитним договором обумовлює зміну строку виконання зобов`язання та початок перебігу позовної давності.

За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу.

Перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Встановлення строку кредитування у кредитному договорі, що передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за вказаних умов початок перебігу позовної давності не можна визначати окремо для погашення всієї заборгованості за договором (зі спливом строку кредитування) і для погашення щомісячних платежів (після несплати чергового такого платежу).

У постанові Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року у справі № 459/1099/15-ц (провадження № 61-4011св20) зазначено, що: «порядок направлення передбачених договором кредиту відповідних повідомлень (зокрема, вимог про дострокове стягнення боргу) та підтвердження неодмінного їх вручення як необхідної умови для настання у адресата певного обов`язку визначається умовами такого правочину».

Суд звертає увагу, що відповідно до п. 5.5 договору кредиту сторони погодили, що у випадку порушення позичальником термінів повернення кредиту (основної суми) та/або термінів сплати плати за кредит строком більш ніж на 5 календарних днів, та/або у випадку порушення позичальником умов договору застави, вказаного в.п.2.1. договору, банк має право змінити термін погашення кредиту та плати за кредит за даним договором в порядку, визначеному в розділі 11 даного договору.

Згідно з п.11.1 договору сторони погодили, що у випадку застосування будь-якого з п.п.п. 2.3, 4.9, 5.3, 5.5., 5.6, 5.9, 7.4, 9.2 договору та /або настання обставин, що передбачені вищевказаними пунктами, банк має право визнати термін повернення кредиту таким, що настав, а кредит обов`язковим до повернення з моменту отримання позичальником відповідної письмової вимоги банку. В цьому випадку позичальник зобов`язується достроково повернути отриманий кредит та плату за кредит у встановлений заново термін в повному обсязі.

Суд встановив, що 21.07.2014 року на адресу позичальника ОСОБА_1 банком скеровано вимогу з наведенням відомостей про існування станом на 23.05.2014 року заборгованості в сумі 16 957,13 шв.франків та вимоги усунути порушення кредитного договору, сплатити прострочену заборгованість протягом 31 календарного дня з дати одержання повідомлення у розмірі 694,56 шв.франків як прострочену заборгованість за тілом кредиту, 1735,37 шв.франків як прострочену заборгованість за нарахованими відсотками.

У вимозі також вказано про обов`язок позичальника у випадку не усунення порушень на 32 день з дня отримання вимоги виконати свої зобов`язання за кредитним договором від 19.05.2006 року та сплатити банку заборгованість по поверненню суми кредиту в повному обсязі, сплаті нарахованих процентів, що разом становить 16 957,13 шв.франків.

Надаючи аналіз погодженим сторонами умовам кредитного договору в розрізі їх значення для вирішення питання зміни строку виконання зобов`язання, та, як пов`язаного із наведеним початку перебігу позовної давності, суд приходить до висновку про фактично виниклий обов`язок у позичальника ОСОБА_1 сплатити повний обсяг заборгованості за кредитним договором на 32 день з дня отримання вимоги банку.

Матеріали справи містять рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення на ім`я ОСОБА_1 з підтвердженням відомостей про отримання 23.07.2014 року.

Отже, обов`язок позичальника ОСОБА_1 з повернення усієї суми кредиту та нарахованих відсотків виник з 32 дня після отримання вимоги банку, тобто з 24.08.2014 року.

Відповідно до частини першої статті 265 ЦК України залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності.

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (№o. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша 81 ЦПК України).

Як зазначалось вище, попередньо заявлені вимоги банку про стягнення заборгованості, звернення стягнення на предмет іпотеки залишено без розгляду.

За висновком суду позивачем не надано належних достатніх доказів на підтвердження існування поважних причин пропуску позовної давності.

Слід звернути увагу, що підставою залишення поданого банком позову виступає нез`явлення представника банку в судові засідання, що, на думку суду, певними чином може свідчити про відсутність належної та добросовісної зацікавленості у вирішенні спору.

Банк у позасудовому порядку змінив строк виконання основного зобов`язання шляхом направлення вимоги в порядку, погодженому сторонами договору кредиту, разом із тим, не реалізував свого права на стягнення всієї заборгованості за кредитним договором у судовому порядку в межах строку позовної давності.

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги, зокрема, про стягнення неустойки.

Оскільки позовна давність до основної вимоги спливла до звернення позивача до суду, вважається, що позовна давність спливла і до додаткової його вимоги про стягнення з відповідача передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України компенсаційних виплат. Відтак, не можуть бути стягнуті нараховані згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України відсотки, розраховані на суму заборгованості за вимогами, щодо яких позовна давність була пропущена.

Верховний Суд у постанові від 18 серпня 2021 року по справі № 201/15310/16 зазначив: «Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»).

Слід розмежовувати вимогу про стягнення боргу за основним зобов`язанням (actio in personam) та вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки (actio in rem). Вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки «піддається» впливу позовної давності. На неї поширюється загальна позовна давність тривалістю у три роки. На вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки поширюються всі правила щодо позовної давності (початок перебігу, зупинення, переривання, наслідки спливу тощо)».

З огляду на підтверджені обставини зміни строків виконання основного зобов`язання, що обумовлює зміну граничних строків з визначеним правом кредитора на звернення до суду з вимогою про захист свого порушеного інтересу, приймаючи до уваги фактичний час звіреня із позовом березень 2023 року, суд приходить до висновку про пропуск строків позовної давності також і в частині вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки.

За таких обставин, суд відмовляє у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 141, 258-273 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ :

Відмовити у задоволені позову Акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу та звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду в повному обсязі буде виготовлено 25.11.2024 року

Суддя: Д.М. Лєдньов