Справа № 346/5153/24
Провадження № 22-ц/4808/1503/24
Головуючий у 1 інстанції Калинюк О. П.
Суддя-доповідач Луганська
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Луганської В.М.,

суддів: Девляшевского В.А., Мальцевої Є.Є.,

учасники справи:

заявник -Товариство з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України»

боржник ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного провадження (без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України)

справу за апеляційною скаргою Івано-Франківської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України»,

на ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 02 жовтня 2024 року, постановлену судом у складі судді Калинюка Ю.П.,

за заявою Івано-Франківської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості з надання послуги розподілу природного газу,

в с т а н о в и в:

У вересні 2024 року ТОВ «Газорозподільні мережі України» звернулось до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за розподіл природного газу в розмірі 1194,38 грн за період з 01.10.2023 року по 31.07.2024 року на користь ТОВ «Газорозподільні мережі України» в особі Івано-Франківської філії ТОВ ««Газорозподільні мережі України».

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 02 жовтня 2024 року відмовлено Івано-Франківській філії ТОВ ««Газорозподільні мережі України» у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованість за розподіл природного газу за період з 01.10.2023 року по 31.07.2024 року в розмірі 1 194,38 грн.

Не погодившись з вказаною ухвалою, Івано-Франківська філія Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України», звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 02 жовтня 2024 року та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначив, що суд дійшов помилкового висновку щодо невідповідності поданої заяви нормам ст.163 ЦПК України. Відмовляючи у видачі судового наказу, Коломийський міськрайонний суд послався на порушення вимог ст.163 ЦПК України, яка має вичерпний перелік вимог для оформлення і змісту заяви про видачу судового наказу, проте ст.163 ЦПК України не містить вимоги щодо надання заявником при зверненні до суду із заявою про видачу судового наказу доказів їх надіслання боржнику.

Крім того зазначив, що оскільки дані правовідносини врегульовані діючим цивільно-процесуальним законодавством, прогалин у законодавстві з цього приводу немає, тому підстав для застосування аналогії закону не вбачається. Суд допустив надмірний формалізм та непропорційність між застосованими засобами та поставленою метою, наслідком чого стало порушення права юридичної особи на судовий захист.

Крім того зазначив, що відповідно до вимог ст. 169 ЦПК України саме на суд покладено обов`язок одночасно з копією судового наказу боржникові надсилати копію заяви стягувача про видачу судового наказу разом з доданими до неї документами.

Відзиву на апеляційну скаргу від позивача не надходило.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 05 листопада 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Івано-Франківської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» на ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 02 жовтня 2024 року.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 13 листопада 2024 року справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України.

За приписами ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції у цій справі входить до переліку ухвал, які розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (п.1 ч. 1 ст. 353 ЦПК України).

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Тому розгляд справи здійснюється без повідомлення сторін в порядку письмового провадження.

Згідно ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність й обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у видачі судового наказу, суд першої інстанції виходив з того, що заявником подано заяву про видачу судового наказу через підсистему «Електронний суд» до боржника, який не має зареєстрованої офіційної електронної адреси та не надано до заяви доказ надсилання листом з описом вкладення боржнику копій поданих до суду документів.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що Івано-Франківська філія Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» звернулась до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за розподіл природного газу в розмірі 1194,38 грн за період з 01.10.2023 року по 31.07.2024 року на користь ТОВ «Газорозподільні мережі України» в особі Івано-Франківської філії ТОВ ««Газорозподільні мережі України» через систему «Електронний суд».

До заяви додано: довіреність, сформовану в системі електронний суд, копію заяви-приєднання до умов договору розподілу природного газу (для побутового споживача), розрахунок суми заборгованості за послуги розподілу газу. Копію типового договору розподілу природного газу.

Порядок вирішення справ в наказаному провадженні законодавцем визначено в Розділі ІІ «Наказне провадження» ЦПК України (статті 160-173).

Відповідно до ч. 1 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Правилами ст.163 ЦПК України встановлено вимоги щодо форми і змісту заяви про видачу судового наказу, зокрема, частиною другою цієї статті передбачено, що у заяві повинно бути зазначено: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), а також інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету; 3) ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) представника заявника, якщо заява подається представником, його місце проживання або місцезнаходження; 4) вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються; 5) перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Частиною третьою статті 163 ЦПК України передбачено, що до заяви про видачу судового наказу додаються: 1) документ, що підтверджує сплату судового збору; 2) документ, що підтверджує повноваження представника, якщо заява підписана представником заявника; 3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; 4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Якщо заяву подано в електронній формі до боржника, який має електронний кабінет, заявник надалі повинен подавати будь-які процесуальні та інші документи, пов`язані з розглядом його заяви, виключно в електронній формі.

Відповідно до ч. 1, ч. 4, ч. 8 ст. 14 Глави 1 «Основні положення» Розділу І «Загальні положення» ЦПК України у судах функціонує Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система.

Єдина судова інформаційнотеле-комунікаційна система відповідно до закону забезпечує обмін документами (надсилання та отримання документів) в електронній формі між судами, між судом та учасниками судового процесу, між учасниками судового процесу, а також фіксування судового процесу і участь учасників судового процесу у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Реєстрація в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, не позбавляє права на подання документів до суду в паперовій формі.

Згідно ч. 5 ст. 43 ЦПК України документи (в тому числі процесуальні документи, письмові та електронні докази тощо) можуть подаватися до суду, а процесуальні дії вчинятися учасниками справи в електронній формі з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Отже, за змістом наведених вище норм ст. 14, ст. 43 ЦК України, які є загальними стосовно інших положень цього Кодексу, на вчинення процесуальної дії, подання процесуальних документів до суду в електронній формі з використанням ЄСІТС та її підсистем є правом учасників процесу, яке може бути обмежено лише у випадках, прямо передбачених Кодексом.

Розділ ІІ «Наказне провадження» ЦПК України не містить спеціального обмеження на подання процесуальних заяв, зокрема заяви про видачу судового наказу, в електронній формі.

Таким чином треба вважати, що положеннями ЦПК України передбачена можливість для заявника подати заяву про видачу судового наказу в електронній формі з використанням ЄСІТС та її модулів, зокрема й в тих випадках, коли боржник не має електронного кабінету.

Такий висновок підтверджується ч. 4 ст. 163 ЦПК України, що передбачає, що у разі, якщо заяву подано в електронній формі до боржника, який має електронний кабінет, заявник надалі повинен подавати будь-які процесуальні та інші документи, пов`язані з розглядом його заяви, виключно в електронній формі.

Ця норма процесуального Кодексу передбачає лише те, що за умов подання до суду заяви про видачу судового наказу в електронній формі й одночасно наявності у боржника електронного кабінету, такий заявник зобов`язаний надалі подавати документи виключно в електронній формі.

Відповідно до ч. 1 ст.165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо:

1) заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу;

2) заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано;

3) заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу;

4) наявні обставини, передбачені частиною першою статті 186 цього Кодексу;

5) з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою;

6) судом раніше виданий судовий наказ за тими самими вимогами, за якими заявник просить видати судовий наказ;

7) судом раніше відмовлено у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої цієї статті;

8) із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу;

9) заяву подано з порушенням правил підсудності.

Частиною 1 ст. 165 ЦПК України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у видачі судового наказу, зокрема п. 1 цієї статті передбачено, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушенням вимог ст. 163 цього Кодексу.

Суд першої інстанції не врахував, що ч. 1 ст. 165 ЦПК України не передбачено, що подання заявником заяви про видачу судового наказу в електронній формі за відсутності у боржника зареєстрованого електронного кабінету, має наслідком відмову заявнику у видачі судового наказу.

Крім того, передбачені ст. 163 ЦПК України вимоги щодо форми та змісту заяви про видачу судового наказу, а також інші положення розділу ІІ «Наказне провадження» ЦПК України не містять норм, які б покладали на заявника обов`язок надавати докази направлення боржнику заяви про видачу судового наказу з доданими до неї копіями документів через підсистему «Електронний кабінет» або в паперовому вигляді за допомогою засобів поштового зв`язку.

Висновок суду першої інстанції в оскаржуваній ухвалі, що ненадання заявником доказів надсилання боржникам копії заяви про видачу судового наказу з доданими до неї документами, не узгоджується також з вимогами ст.169 ЦПК України, якою передбачено, що після видачі судового наказу суд не пізніше наступного дня надсилає його копію (текст), що містить інформацію про веб-адресу такого рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень, боржникові до його електронного кабінету, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом із повідомленням про вручення чи цінним листом з описом вкладеного. Одночасно з копією судового наказу боржникові надсилається копія заяви стягувача про видачу судового наказу разом з доданими до неї документами (ч.ч.1, 2 ст.169 ЦПК).

Норма ч. 2 статті 169 ЦПК України передбачає процесуальний порядок, за яким саме на суд покладено обов`язок надіслати боржнику копію заяви стягувача про видачу судового наказу разом з доданими до неї документами одночасно з надсиланням копії судового наказу.

Суд першої інстанції не звернув уваги на ці обставини і всупереч вимогам вищевказаних процесуальних норм ЦПК України відмовив Івано-Франківській філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» у видачі судового наказу.

Колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції щодо застосування по аналогії закону абз. 2 ч. 1 ст. 177 ЦПК України, оскільки у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі № 2-591/11, провадження № 14-31цс21, вказано, що суд застосовує аналогію закону й аналогію права тоді, коли, на переконання суду, певні відносини мають бути врегульовані, але законодавство такого регулювання не містить, внаслідок чого є прогалина в законодавчому регулюванні. Зазначені висновки стосуються як матеріального, так і процесуального права. Відсутність у процесуальних кодексах положень про аналогію не є перешкодою для застосування такої аналогії.

Застосування судом першої інстанції за аналогією права положень абз. 2 ч. 1 ст. 177 ЦПК України є помилковим, оскільки процесуальні відносини у наказному провадженні достатньо урегульовані відповідними нормами цього Кодексу, прогалин з питання форми заяви про видачу судового наказу в законі немає.

Наведені в апеляційній скарзі доводи дають підстави для висновку, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права.

Пунктом 6 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно із п. 4 ч. 1ст. 379 ЦПК України порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 02 жовтня 2024 року слід скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 367, п. 6 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 379, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Івано-Франківської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України», задовольнити.

Ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 02 жовтня 2024 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, викладених у статті 389 ЦПК України

Повний текст постанови складено 26 листопада 2024 року.

Головуючий В.М. Луганська

Судді: В.А. Девляшевського

Є.Є.. Мальцева