Справа № 169/933/24
Провадження № 2-о/169/76/24
ТУРІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

про залишення заяви без розгляду

26 листопада 2024 року селище Турійськ

Турійський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Хвіц Г.Й.

за участю секретаря судового засідання Мисюка П.З.

заявника ОСОБА_1

представника заінтересованої особи

Турійської селищної ради Волинської

області Ваврищук В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Турійська селищна рада Волинської області, про встановлення факту, що має юридичне значення,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, посилаючись на те, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 та вони мають малолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Турійський районний суд Волинської області своїм рішенням від 01 серпня 2024 року, що набрало законної сили, шлюб між ними розірвав та визначив місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 з ним. Рішенням від 05 серпня 2024 року, що набрало законної сили, Турійський районний суд Волинської області ухвалив стягувати з ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 .

Вказуючи, що ОСОБА_2 проживає окремо, не бере участі у вихованні та утриманні дочки, а лише він займається її вихованням та утриманням, з метою отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 4 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», просив встановити факт, що він самостійно виховує та утримує дитину дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Суддя своєю ухвалою цивільну справу прийняла до провадження, заяву до розгляду, відкрила провадження у справі та призначила судове засідання.

Заявник ОСОБА_1 у судовому засіданні заяву підтримав із викладених у ній підстав, просив її задовольнити.

Представник заявника ОСОБА_1 адвокат Проява І.В. та заінтересована особа ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Про причини неявки суд не повідомляли, клопотань про відкладення судового розгляду не подавали.

Представник заінтересованої особи Турійської селищної ради Волинської області Ваврищук В.О. у судовому засіданні проти задоволення заяви не заперечувала.

Заслухавши заявника тапредставника заінтересованої особи, всебічно, повно і об`єктивно з`ясувавши обставини справи, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов такого висновку.

Як установив суд, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Турійського районного суду Волинської області від 01 серпня 2024 року, що набрало законної сили, розірвано та визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 з батьком ОСОБА_1 (а. с. 2-15).

Рішенням від 05 серпня 2024 року, що набрало законної сили, Турійський районний суд Волинської області ухвалив стягувати з ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 (а.с. 18-23).

Згідно з актом обстеження місця проживання від 12 червня 2024 року ОСОБА_1 проживає разом з дочкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , самостійно здійснює її виховання та матеріально утримує (а. с. 16-17).

Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заявник зазначав, що встановлення даного факту йому потрібно, зокрема, для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 4 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 293 ЦПК України).

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України та не є вичерпним.

Згідно зі статтею 318 ЦПК України у заяві про встановлення юридичного факту повинно бути зазначено, який факт заявник просить встановити та з якою метою.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, які мають юридичні наслідки, якщо: (1) згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; (2) чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; (3) заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; (4) встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.

Розгляд справи у порядку окремого провадження у цивільному судочинстві неможливий, якщо: (а) спір про право уже існує/існував на час подання у цьому порядку заяви про встановлення факту; (б) спір про право виникає під час розгляду справи у такому порядку.

Відповідно до частини четвертої статті 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Під час розгляду справ у порядку окремого провадження виключається існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також не доведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідно його встановлення.

Заявник ОСОБА_1 зазначив, що метою встановлення факту самостійного виховання та здійснення догляду за неповнолітньою дитиною батьком є реалізація ним права на відстрочку від призову на військову службу відповідно до частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» .

Право на отримання відстрочки не є особистим немайновим правом особи, оскільки згідно із Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», повноваженнями у сфері мобілізаційної підготовки та мобілізації наділені Верховна Рада України, Президент України, Кабінет Міністрів України та інші органи виконавчої влади.

За наведених обставин суд дійшов висновку про те, що заявлені заявником вимоги не є вимогами, які спрямовані на захист, виникнення, зміну чи припинення особистих чи немайнових прав самого заявника, а тому такі не підлягають розгляду судом в порядку окремого провадження.

При цьому, необхідно звернути увагу, що приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для невиконання публічних обов`язків або створення преюдиційного рішення суду для публічних відносин (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі №638/2304/17).

Крім того, суд вважає, що з вимоги, з якою заявник звернувся до суду, вбачається спір про право, оскільки факт самостійного виховання дитини одним із батьків, відсутності участі іншого з батьків у вихованні дитини може бути встановлений рішенням суду у цивільній справі при вирішенні у порядку позовного провадження спору щодо позбавлення особи батьківських прав або інше.

Так, відповідно до статті 141 Сімейного кодексу України мати та батько мають рівні права та обов`язки по відношенню до дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав по відношенню до дитини.

Права і обов`язки у кожного з батьків не тільки рівні, але і взаємні. Отже, право одного з батьків протистоїть обов`язку іншого не перешкоджати у здійсненні права на виховання дитини і навпаки.

Обоє батьків несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини.

Частиною четвертою статті 157 СК України визначено, що батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

У разі виникнення спору між батьками щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї, такий спір вирішується судом.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Частиною четвертою статті 19 СК України підтверджується, що спір щодо участі у вихованні дитини вирішується судом і у цьому спорі обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який має подати суду висновок щодо розв`язання спору.

В заяві ОСОБА_1 посилається на невиконання матір`ю ОСОБА_2 її батьківських обов`язків, що підлягає доведенню в судовому засіданні, та, відповідно до вимог статті 155 СК України, може мати для неї негативні наслідки у вигляді притягнення до відповідальності, що суттєво впливатиме на її права та обов`язки в подальшому, а тому містить ознаки спірності правовідносин.

Такого висновку дійшов Верховний Суд в ухвалі від 27 лютого 2024 року в справі № 196/1326/23 під час розгляду касаційної скарги в справі за заявою заявника про встановлення факту спільного проживання батька та дитини неповною сім`єю, встановлення факту самостійного утримання та виховання батьком дитини, зазначивши, що згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Верховний Суд у вказаній справі зазначив, що суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про неможливість розгляду заявлених заявником вимог в порядку окремого провадження, оскільки із заяви вбачається спір про право, який виникає із сімейних правовідносин та має розглядатися в позовному провадженні.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 вересня 2024 року у справі № 201/5972/22 також дійшла висновку про те, що доведення факту одноосібного виховання дитини батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом.

Такий факт одноосібного виховання дитини одним із батьків не може встановлюватись у безспірному порядку або за домовленістю батьків дитини, в тому числі на підставі укладеного між ними договору або на підставі судового рішення, ухваленого за правилами окремого провадження, оскільки в такому питанні завжди існуватиме загроза порушення принципу дотримання найкращих інтересів дитини.

Факт, про встановлення якого просить ОСОБА_1 , не підлягає з`ясуванню в порядку окремого провадження, оскільки з поданої заяви вбачається спір про право, який не може розглядатися в судовому порядку безвідносно до дій заінтересованих осіб щодо конкретних прав, свобод та інтересів заявника.

Отже, виходячи з встановлених у цій справі обставин та мети подання заяви про встановлення факту самостійного виховання ним дитини, заявлені ОСОБА_1 вимоги не є пов`язаними із здійсненням особистих немайнових чи майнових прав, а тому не підлягають розгляду судом в порядку окремого провадження на підставі статей 293, 315 ЦПК України.

Частиною шостою статті 294 ЦПК України встановлено, що якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Відповідно до частини четвертої статті 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

За установлених у цій справі конкретних обставин факт самостійного виховання дитини батьком не може бути встановлений за правилами окремого провадження, у зв`язку із чим заяву ОСОБА_1 слід залишити без розгляду.

На підставі викладеного, керуючись статтями 77-80, 260, 261, 293, 294, 315, 354 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Турійська селищна рада Волинської області, про встановлення факту, що має юридичне значення, залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий