ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/334/24 Номер провадження 22-ц/814/2774/24Головуючий у 1-й інстанції Яковенко Н.Л. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого (судді-доповідача): Карпушина Г.Л., суддів: Кузнєцової О.Ю., Обідіної О.І.. при секретарі судового засідання: Буйновій О.П., -

розглянула в порядку письмового провадження питання щодо призначення до розгляду цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 29 травня 2024 року по справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

В січні 2024 року до Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування заяви вказував, що відповідач своїми діями спричинив моральну шкоду яка полягає у глибоких душевних стражданнях, яких позивач, як фізична особа, зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою та у зв`язку з порушенням прав людини.

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 15.01.2024 року матеріали позовної заяви ОСОБА_1 направлено на розгляд до Київського районного суду м. Полтави.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 29 травня 2024 року в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про відшкодування моральної шкоди було відмовлено.

З вказаним рішенням суду не погодився ОСОБА_1 та подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Київського районного суду м. Полтави від 29 травня 2024 року та ухвалити нове рішення, яким позовну заяву задовольнити, стягнути на користь з Держава Україна в особі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції за рахунок коштів Державного бюджету України коштів з відповідного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 в якості відшкодування моральної шкоди, завданої протиправними діями та бездіяльністю органам державної влади, суму у розмірі 60 000 грн.

В доводах апеляційної скарги зазначав, що з вказаним рішенням суду першої інстанції не погоджується, вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, адже оскаржуване рішення прийнято з неправильним застосуванням норм процесуального права та невірно застосовано норми матеріального права.

Стверджував, що суд першої інстанції не врахував та дослідив, що саме протиправними діями, які підтверджуються рішенням Полтавського окружного адміністративного суду, відповідач спричинив моральну шкоду, яка полягає у глибоких душевних стражданнях, в зв`язку з порушенням прав людини, які викликали за собою сильні негативні почуття, почуття обурення, невпевненості в майбутньому та почуття відчаю та гніву.

Зокрема вказував, що враховуючи тривалість вимушених змін у його житті, глибину душевних страждань, яких зазнав ОСОБА_1 , з урахуванням вимог розумності і справедливості вважає, що на користь ОСОБА_1 із Державного бюджету України підлягає стягненню моральна шкода у розмірі 60 000 грн.

Судове засідання проводилось в порядку письмового провадження за відсутності сторін по справі, з дотриманням принципу гласності судового процесу та забезпеченням сторонам права на своєчасне та повне отримання інформації про хід та результати розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та мотиви апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступних підстав.

У відповідності з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ч.1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, в провадженні Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції дійсно перебувають відповідні виконавчі провадження: №72596736 з примусового виконання виконавчого листа №440/5572/23 Полтавського окружного адміністративного суду щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 ; №72378805 з примусового виконання виконавчого листа №440/17900/21 Полтавського окружного адміністративного суду за яким необхідно зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 ; №72378553 з примусового виконання виконавчого листа №440/4807/23 Полтавського окружного адміністративного суду за яким необхідно зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії. ОСОБА_1 , оскаржив рішення державних виконавців, прийняті в рамках вище зазначених виконавчих провадженнях.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 16.11.2023 у справі № 440/16227/23 за позовом ОСОБА_1 визнано протиправною та скасовано постанову Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) від 23.10.2023 про закінчення виконавчого провадження ВП №72378805.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 16.11.2023 у справі № 440/16228/23 за позовом ОСОБА_1 визнано протиправною та скасовано постанову Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) від 30.10.2023 про закінчення виконавчого провадження ВП №72378553.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 16.11.2023 у справі № 440/16234/23 за позовом ОСОБА_1 визнано протиправною та скасовано постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Благадир Д.Г. від 29 вересня 2023 року про закінчення ВП №72596736.

В обґрунтуваннях своїх позовних вимог ОСОБА_1 стверджує, що жодний із виконавчих документів не виконаний відповідачем в повному обсязі, загальний розмір заборгованості по виконавчим провадженням складає: по виконавчому провадженню ВП №72378805 нараховано та не виплачено доплату пенсії за період з 01.04.2019 по 31.05.2022 у розмірі 233892,91 грн.; по виконавчому провадженню ВП №72378553 нараховано та не виплачено доплату пенсії за період з 01.01.2018 по 31.07.2023 у розмірі 104221,30 грн; по виконавчому провадженню ВП №72596736 нараховано та не виплачено доплату пенсії за період з 05.03.2019 по 31.12.2019 у розмірі 31112,09 грн, загальна сума складає 369226,30 грн., відтак, йому спричинено моральної шкоди.

Відмовляючи у задоволенні вказаних вище позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що дослідженими доказами не встановлено наявність протиправності дій, бездіяльності відповідача, завдання шкоди позивачу ОСОБА_1 відповідачем.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції в цілому повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 55 Конституції України визначено, що права та свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до частини першої вказаної статті кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

У статтях 55,56 Конституції України закріплено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до частини першої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, а саме завдана шкода відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегією суддів встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4 відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги й заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи й підлягають установленню при ухваленні судового рішення (чч.1, 2 ст.77 ЦПК України ).

Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд першої інстанції правильно встановив, що позивачем ОСОБА_1 не доведено завдання йому моральної шкоди внаслідок неправомірних дій відповідача Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про відшкодування моральної шкоди оскільки надані позивачем докази не підтверджують ту обставину, що відповідачем були порушені його права та спричинена моральна шкода.

Зі змісту наявних у справі доказів вбачається, що виконавцями забезпечено виконання рішень суду в частині проведення перерахунку пенсії позивача та нарахування доплати пенсії, проте виплату нарахованої пенсії на даний час не проведено зважаючи на відсутність бюджетних коштів. Підставою скасування постанов про закінчення виконавчих проваджень стала передчасність дій виконавців в частині не вжиття всіх заходів спрямованих на забезпечення виконання рішення суду.

За таких обставин відповідачем не вчинено будь-яких протиправних дій та не допущено бездіяльність, які б порушували права позивача, та були б в причинному зв`язку з наслідками (неотримання нарахованої пенсії).

Враховуючи те, що позивачем не доведено заподіяння йому моральної шкоди відповідачем, оскільки він не надав суду належних та допустимих доказів, які би підтверджували вказану обставину, а також не надав суду доказів наявності прямого причинного зв`язку між діяннями відповідача - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та заподіянням позивачу моральної шкоди, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Доводів, які б спростували висновки суду першої інстанції апеляційна скарга не містить. Приведені в апеляційній скарзі доводи про те, що суд не дав оцінки наданим доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Тому, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому задоволенню вони не підлягають.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382-384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 29 травня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 18 липня 2024 року.

Головуючий суддя : __________________________ Г.Л. Карпушин

Судді: __________________ О.Ю. Кузнєцова _________________ О.І. Обідіна