Справа № 643/2727/24
Провадження № 2-о/643/191/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.09.2024 року Московський районний суд м. Харкова у складі : головуючого судді Майстренко О.М., за участю секретаря Куліш А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Харківська міська територіальна громада в особі Харківської міської ради про встановлення факту спільного постійного проживання,-

встановив:

Заявник ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про встановлення факту спільного постійного проживання з її матір`ю ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування заяви заявником зазначено, що ОСОБА_2 є матір`ю заявника, після смерті батька заявника та чоловіка матері заявника, здоров`я ОСОБА_2 почалось погіршуватись, в неї діагностували онкозахворювання, вона потребувала все більше уваги та догляду, та приблизно з 2020 року, ОСОБА_2 не могла на довго залишатись сама за станом здоров`я та в силу свого віку, у зв`язку з чим заявнику, тобто донці довелось переїхати до матері для догляду за нею, оскільки інших осіб які повинні були доглядати за ОСОБА_2 не існувало. Отже, з 2020 року мати ОСОБА_2 - та її донька ОСОБА_1 , почали постійно проживати разом однією сім`єю, і по день смерті ОСОБА_2 .

У судовому засіданні представник заявника адвокат Андросов Антон Олексійович заяву підтримав та просив її задовольнити.

Представник заінтересованої особи - Харківської міської територіальної громади в особі Харківської міської ради, у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, заяв про розгляд справи без його участі не надходило.

Дослідивши письмові докази у їх сукупності, суд дійшов наступного.

Згідно з ч. 1ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав; суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою.

Відповідно до ст. 293 ЦПК України, в порядку окремого провадження розглядаютьсяцивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Відповідно до ч.2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Судом встановлено, що заявник, ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_3 ), народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження № НОМЕР_1 виданого 10 червня 1969 року.

Відповідно до свідоцтва про народження, батьками заявниці записані ОСОБА_4 та ОСОБА_2 .

Заявник змінила прізвище на ОСОБА_5 1988 року, у зв`язку зі вступом у шлюб. В подальшому шлюб було розірвано.

Заявник, ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Мати заявниці, ОСОБА_2 зареєстрована та проживала за адресою АДРЕСА_2 .

Батько заявника ОСОБА_4 , помер ще ІНФОРМАЦІЯ_3 , у зв`язку з чим, після його смерті, ОСОБА_2 мешкала одна.

Відповідно до наявної в матеріалах медичної документації, з 2017 року здоров`я ОСОБА_2 почалось погіршуватись, в неї діагностували онкозахворювання, вона потребувала все більше уваги та догляду.

Відповідно до листа КОМУНАЛЬНОГО НЕКОМЕРЦІЙНОГО ПІДПРИЄМСТВА "МІСЬКА ЛІКАРНЯ № 1" ХАРКІВСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ від 05.03.2024 року за №103/0/555-24 зазначено, що пацієнтка ОСОБА_2 перебувала на їх обліку, огляд пацієнтки ОСОБА_2 проводився за адресою: АДРЕСА_2 , а пацієнтка за станом здоров`я потребувала стороннього догляду. ОСОБА_2 уклала декларацію з сімейним лікарем ОСОБА_6 в КОМУНАЛЬНОМУ НЕКОМЕРЦІЙНОМУ ПІДПРИЄМСТВІ "МІСЬКА ЛІКАРНЯ № 1" ХАРКІВСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ, де довіреною особою визначена донька ОСОБА_1 . На протязі всього часу, виклики здійснювались донькою ОСОБА_2 , а саме ОСОБА_1 , та при оглядах вона була завжди присутньою.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, що відображено в свідоцтві про смерть НОМЕР_2 від 28 вересня 2021 року.

Інших спадкоємців після смерті ОСОБА_2 окрім ОСОБА_1 не залишилось.

24 лютого 2024 року за заявою ОСОБА_1 заведена спадкова справа №11/2024 (номер у спадковому реєстрі 72053055) після померлої ОСОБА_2 .

24 лютого 2024 року, приватним нотаріусом ХМНО Трубніковим С.О. видано постанову, відповідно до якої зазначено, що заявнику відмовлено в оформленні спадкових прав, оскільки відсутні документи на підтвердження спільного проживання та пропуску строків прийняття спадщини.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 , зазначила, що вона є сусідкою померлої ОСОБА_2 , знає родину доволі давно, часто бачилась як з померлою ОСОБА_8 , так і з її донькою ОСОБА_1 , зазначила, що після погіршення здоров`я ОСОБА_8 , до неї переїхала її донька ОСОБА_9 , проживала постійно, приблизно чотири роки до смерті ОСОБА_8 . За час життя померлої ОСОБА_8 , свідок неодноразово була присутньою в будинку АДРЕСА_2 та бачила речі ОСОБА_10 . Свідок зазначив, що ОСОБА_9 піклувалась про матір, робила всі домашні роботи.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 , зазначила, що вона є родичкою ОСОБА_10 та померлої ОСОБА_12 . Вони давно та близько спілкуються. Свідок зазначив, що після погіршення здоров`я ОСОБА_8 , до неї переїхала її донька ОСОБА_9 та доглядала її, проживати почала приблизно три або чотири роки до смерті ОСОБА_8 . Свідок зазначив, що похороном та поминками займалась саме донька ОСОБА_13 .

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 , зазначила, що вона є сусідкою померлої ОСОБА_2 , знала її приблизно п`ятнадцять років до її смерті. Спілкувались доволі часто. Зазначила, що після погіршення здоров`я ОСОБА_12 , до неї приїхала донька ОСОБА_9 та почала постійно проживати. ОСОБА_9 дуже піклувалась про матір, всіляко допомагала їй. Переїхала ОСОБА_15 до матері приблизно за чотири роки до смерті матері і до самої її смерті залишалась з нею. Свідок зазначила, що була присутньої на похороні та поминках ОСОБА_12 , якими займалась ОСОБА_9 .

Встановлення факту спільного постійного проживання з 2020 року і по день смерті ОСОБА_2 , необхідне заявнику для реалізації її спадкових прав після померлої ОСОБА_2 в нотаріальному порядку.

Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України визначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до частин другої та четвертої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Відповідно до статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо) у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Частиною 6 зазначеної статті встановлено, що Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року N 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміну "член сім`ї" членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах та утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважним причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання.

Такий правовий висновок висловлено Верховним Судом в постанові від 31 березня 2020 року у справі N 205/4245/17 (провадження N 61-17628св19).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з пунктом 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до частини третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За таких обставин суд вважає, що факт, який просить встановити заявник, є юридичним, оскільки від його встановлення залежить виникнення його особистих прав. Чинним законодавством не передбачений інший порядок його встановлення, він не пов`язаний з наступним вирішенням спору про право та встановлення його іншим шляхом неможливе.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 294, 315, 354 ЦПК України, суд ,-

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 -задовольнити.

Встановити факт спільного постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_3 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрованої у АДРЕСА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 2020 року по день смерті ОСОБА_2 , за адресою АДРЕСА_2 .

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення або виклику учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільно-процесуального кодексу України.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подано апеляційної скарги, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Головуючий суддя Майстренко О.М.