ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8881/24 Справа № 185/4826/24 Суддя у 1-й інстанції - Бондаренко В. М. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Максюти Ж.І., Халаджи О.В.,

за участю секретаря судового засідання Паромової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційні скарги ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Брусенцова Вікторія Олександрівна, та Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 липня 2024 року в цивільній справі номер 185/4826/24 за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження здоров`я,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2024 року до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області звернувся ОСОБА_1 з позовом до ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження здоров`я, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що позивач працював у структурному підрозділі відповідача шахті Дніпровська ДХК Павлоградвугілля (правонаступником якого є ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля») на посаді машиніста гірських виїмкових машин. 06.03.1999 року о 02 годині 20 хвилин з позивачем трапився нещасний випадок на виробництві у зазначеному структурному підрозділі, внаслідок якого він отримав тілесні ушкодження у вигляді: відриву правої гомілки та лівої стопи, про що комісією був складений акт №16 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом (форма Н-1), який 07.03.1999 року затверджений директором шахти Дніпровська. Внаслідок трудового каліцтва позивач повторно безстроково визнаний інвалідом першої групи з 01.07.2002 року з визначенням 90% втрати працездатності та постійним стороннім доглядом.

Позивач змушений систематично проходити курси лікування, медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури, переносити щоденний фізичний біль та моральні переживання, позбавлений нормальних життєвих зв`язків через те, що наслідки отриманого на виробництві трудового каліцтва обмежують його життєву активність і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивач не може вести повноцінний спосіб життя, відчуває фізичні страждання, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, що негативно позначалося і позначається на його душевному та фізичному стані та завдає йому душевного болю та страждань.

Позивач просив суд стягнути з ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» на свою користь моральну шкоду, завдану ушкодженням здоров`я у сумі 302800,00 грн без відрахування податків та інших обов`язкових платежів.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 липня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження здоров`я задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я - 180000,00 грн без відрахування податків та інших обов`язкових платежів.

В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат зі сплати судового збору.

Із вказаним рішенням не погодився позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Брусенцова В.О., подав апеляційну скаргу в якій просив змінити рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 липня 2024 року, збільшивши розмір відшкодування моральної шкоди, що присуджена на користь позивача, до 302800,00 грн, в іншій частині рішення суду залишити без змін.

Доводами апеляційної скарги наведено, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, неповно враховано висновки Верховного Суду викладені при вирішенні аналогічних справ, та положення постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року.

Судом першої інстанції не враховано значного ступеню вини відповідача у спричиненні шкоди, вік позивача, в якому його життя зазнало вимушених негативних змін та ретельно не взято до уваги характер і наслідки спричиненої шкоди.

Крім того, суд першої інстанції, визначаючи розмір компенсації, не зазначив мотивів його зменшення.

Із вказаним рішенням також не погодився відповідач ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», подав апеляційну скаргу, в якій просив апеляційний суд змінити Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10.07.2024 року у справі №185/4826/24, зменшивши розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача в зв`язку з ушкодженням здоров`я до 90000,00 грн з утриманням податків та інших обов`язкових платежів, судового збору на користь держави до 900,00 грн, розстрочивши виконання судового рішення, на 12 місяців рівними частинами з граничною щомісячною виплатою в останній робочий день місяця, в останній частині рішення залишити без змін.

Доводами апеляційної скарги наведено, що оскаржуване рішення суду є необґрунтованим та таким, що ухвалено з порушенням норм матеріального права.

В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Доказами, що підтверджують дійсність моральних страждань, їх тяжкість можуть бути, наприклад, дані, що підтверджують дійсність моральних страждань, їх тяжкість та зміну звичного способу життя потерпілого, такі як висновок спеціаліста психолога або висновок судового експерта психолога, показання свідків (свідчення друзів, колег), характеристика з місця роботи, виписки з лікарні, якщо потерпілий звертався по допомогу до лікаря невролога чи психіатра, рахунки від приватних психологів чи проходження спеціальних курсів реабілітації.

У позовній заяві, позивач зазначає, що позбавлений нормальних життєвих зав`язків та прикладає додаткових зусиль для організації свого життя, проте позивач не конкретизує в чому це виражено.

Відповідальність за стан свого здоров`я та наслідки такої поведінки покладається виключно на позивача, а Індивідуальна програма реабілітації та докази її виконання можуть свідчити про вказані обставини та вплинути на результат прийнятого судом рішення.

Актом про нещасний випадок на виробництві від 07.03.1999 року встановлено, що причина нещасного випадку порушення правил безпеки з охорони праці та посадової інструкції ОСОБА_1 .

Позивачем не надано обґрунтування/розрахунку щодо розміру моральної шкоди та залишаються невідомими мотиви та обґрунтування суду щодо розміру стягнутої за оскаржуваним рішенням суду суми.

Зазначає, що стягнення значних сум моральної шкоди з ПрАТ «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ» загрожує зупиненням здійснення господарської діяльності внаслідок неплатоспроможності та неможливості виконань завдань підприємством щодо безперервного забезпечення енергетичної стабільності країни.

Відзиви в письмовій формі на апеляційні скарги до апеляційного суду не надійшли.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Сторони та їх представники в судове засідання апеляційного суду не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с. 112, 113).

Представник відповідача ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» подав до суду апеляційної інстанції заяву про розгляд справи за відсутністю представника відповідача (а.с. 114, 115).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю осіб, які не з`явилися.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі статтями 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 працював у структурному підрозділі відповідача - шахті Дніпровська ДХК Павлоградвугілля (правонаступником якого є ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля») на посаді машиніста гірських виїмкових машин (а.с. 21-26).

07.03.1999 року затверджено акт №16 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом (форма Н-1), який стався 06.03.1999 року о 02 годині 20 хвилин з ОСОБА_1 (а.с. 12-15).

Згідно з довідкою Павлоградської МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 2-98ХАР №023939 від 19.07.1999 року ОСОБА_1 первинно, з 30.06.1999 року до 01.07.2001 року встановлено першу групу інвалідності, а також 100% відсотків втрати професійної працездатності за травмою 06.03.1999 року, відповідно до акту №16 (форма Н-1) (а.с. 8-9).

Відповідно до довідки Павлоградської МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії ДНА01 №257144 від 20.07.2001 року ОСОБА_1 повторно, з 01.07.2001 року до 01.07.2002 року встановлено першу групу інвалідності, а також 100% відсотків втрати професійної працездатності за травмою 06.03.1999 року, відповідно до акту №16 (форма Н-1). Визначена потреба у постійному медикаментозному лікуванні, протезуванні, загальному догляду, санаторно-курортному лікуванні (а.с. 8-9)

Згідно з довідкою Павлоградської МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії ДНА01 №313735 від 26.07.2002 року ОСОБА_1 повторно, з 01.07.2002 року, безстроково встановлено першу групу інвалідності, а також 90% відсотків втрати професійної працездатності за травмою 06.03.1999 року, відповідно до акту №16 (форма Н-1). Визначена потреба у постійному медикаментозному лікуванні, протезуванні, постійному сторонньому догляду, санаторно-курортному лікуванні (а.с. 10-11).

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог саме в розмірі 180000,00 грн без відрахування податків та інших обов`язкових платежів.

Такий висновок суду першої інстанції є правильним, відповідає обставинам справи та нормам закону.

У відповідності до статті 4 Закону України Про охорону праці державна політика в області охорони праці, базується; зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань.

Відповідно до частини другої статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 173 КЗпП України передбачено, що потерпілий має право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Частиною першої статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

При визначені розміру моральної шкоди суд оцінює глибину, характер та тривалість душевних страждань та нервових переживань, істотності недоотриманих благ, а також конкретні обставини по справі і розмір втрати професійної працездатності, призначення позивачу групи інвалідності, характер професійних захворювань та їх наслідки для здоров`я позивача, керується принципом розумності, виваженості та справедливості. Крім того, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Вказаний висновок суду відповідає положенням ст. 23 ЦК України та рішенню Конституційного Суду України від 27.01.2004 року №1-9рп./2004, згідно з яким ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричиняють йому моральні і фізичні страждання.

Судом встановлено, що 07.03.1999 року затверджено акт №16 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом (форма Н-1), який стався 06.03.1999 року о 02 годині 20 хвилин з ОСОБА_1 .

Згідно з довідкою Павлоградської МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 2-98ХАР № 023939 від 19.07.1999 року ОСОБА_1 первинно, з 30.06.1999 року до 01.07.2001 року встановлено першу групу інвалідності, а також 100% відсотків втрати професійної працездатності за травмою 06.03.1999 року, відповідно до акту №16 (форма Н-1).

Відповідно до довідки Павлоградської МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії ДНА01 № 257144 від 20.07.2001 року ОСОБА_1 повторно, з 01.07.2001 року до 01.07.2002 року встановлено першу групу інвалідності, а також 100% відсотків втрати професійної працездатності за травмою 06.03.1999 року, відповідно до акту №16 (форма Н-1). Визначена потреба у постійному медикаментозному лікуванні, протезуванні, загальному догляду, санаторно-курортному лікуванні.

Згідно з довідкою Павлоградської МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії ДНА01 № 313735 від 26.07.2002 року ОСОБА_1 повторно, з 01.07.2002 року, безстроково встановлено першу групу інвалідності, а також 90% відсотків втрати професійної працездатності за травмою 06.03.1999 року, відповідно до акту №16 (форма Н-1). Визначена потреба у постійному медикаментозному лікуванні, протезуванні, постійному сторонньому догляду, санаторно-курортному лікуванні.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність належними та допустимими доказами факту спричинення працівникові ушкодження його здоров`я, що виражається у стійкій втраті ним працездатності, встановленні групи інвалідності, з яким погоджується апеляційний суд.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про встановлений розмір відшкодування моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача, у розмірі 180000,00 грн без відрахування податків та інших обов`язкових платежів. Такий розмір відшкодування є достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи.

Відтак, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 апеляційний суд відхиляє як безпідставні.

Доводи апеляційної скарги ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» щодо необґрунтованого стягнення відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, без відрахування податків та інших обов`язкових платежів, апеляційний суд відхиляє як безпідставний, оскільки судом першої інстанції правильно визначено таке стягнення.

Суд не є податковим агентом позивача ОСОБА_1 , тому саме відповідач ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», як податковий агент, має враховувати при виплаті суми відшкодування моральної шкоди положення Податкового кодексу України, чинного на момент виниклих правовідносин.

Інші наведені ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» в апеляційній скарзі доводи, були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Щодо вимог скарги ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» про розстрочення виконання судового рішення на дванадцять місяців рівними частинами з граничною щомісячною виплатою в останній робочий день місяця апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до частин 1, 3, 4 статті 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Статтею 33 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу, як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови від 26 грудня 2003 року №14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», задоволення заяви про розстрочку виконання рішення суду можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи із особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення суду (хвороба боржника або членів його сім`ї, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

При цьому, виконання судового рішення має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (справа «Горнсбі проти Греції»). Термін, протягом якого судове рішення залишається невиконаним, може ставити під сумнів розумність строків судового захисту. При вирішенні питання про затримку виконання судового рішення, слід враховувати інтереси обох сторін, як стягувача так і боржника, та дотримуватися їх балансу.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд із певною свободою розсуду повинен враховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору, наявність надзвичайних непереборних подій, інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини (як то, зокрема, ненадання (несвоєчасне надання) бюджетних асигнувань або бюджетних зобов`язань заявнику та/або недоведення (несвоєчасне доведення) фінансування видатків до заявника - отримувача бюджетних коштів в обсязі, достатньому для своєчасного виконання ним грошових зобов`язань та/або погашення податкового боргу, а також неперерахування (несвоєчасне перерахування) заявнику з бюджету коштів в обсязі, достатньому для своєчасного виконання ним грошових зобов`язань та/або погашення податкового боргу, у тому числі в рахунок оплати наданих заявником послуг (виконаних робіт, поставлених товарів); загроза виникнення неплатоспроможності (банкрутства) заявника в разі своєчасної та в повному обсязі сплати ним грошового зобов`язання або погашення податкового боргу в повному обсязі; недостатність майна заявника - фізичної особи для своєчасної та у повному обсязі сплати грошового зобов`язання або погашення податкового боргу в повному обсязі або відсутність у нього такого майна; сезонний характер виробництва та/або реалізації товарів (робіт, послуг) заявником; виконання заявником плану реорганізації власного виробництва та/або зміна його організаційної структури, що призводить (може призвести) до значного спаду виробництва протягом певного періоду).

З аналізу наведених норм слідує, що розстрочення виконання рішення розглядає суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочити або розстрочити виконання рішення можливе лише у виключних випадках за наявності обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Під час вирішення питання про розстрочення виконання рішення суду обов`язково мають враховуватись також інтереси сторони, на користь якої ухвалене рішення, тобто стягувача.

З огляду на наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке в повній мірі відповідає вимогам закону.

Підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з частиною 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги відповідача без задоволення, витрати ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» по сплаті судового збору, пов`язані з поданням апеляційної скарги, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Брусенцова Вікторія Олександрівна, та Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» - залишити без задоволення, рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 липня 2024 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 18 грудня 2024 року.

Судді: