ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6798/24 Справа № 199/4698/23 Суддя у 1-й інстанції - Якименко Л.Г. Суддя у 2-й інстанції - Новікова Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2024 року Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:

судді-доповідача: Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін в м. Дніпро апеляційну скаргу Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 травня 2024 року у цивільній справі за позовом Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по оплаті послуг водопостачання, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2023 року представник КП «Дніпроводоканал» звернувся до суду із зазначеним вище позовом, який обґрунтовував тим, що відповідачі є фактичними споживачами послуг з водопостачання та водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 , де відповідальним квартиронаймачем є ОСОБА_1 , на ім`я якої відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 . Проте вчасно та у відповідному розмірі оплату послуг споживачами за цією адресою не здійснювалась, в результаті чого утворилась заборгованість станом на 28.02.2023 року 17 161,11 грн., із яких: сума основного боргу 15 646 грн. 66 коп.; інфляційне збільшення суми боргу 1 347,70 грн.

Просив стягнути з відповідачів заборгованість у розмірі 17 161,11 грн., судові витрати у сумі 2 684 грн.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 травня 2024 року позовні вимоги КП «Дніпроводоканал» задоволено частково: стягнуто солідарно із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь позивача заборгованість по оплаті послуг водопостачання за період з лютого 2020 року по лютий 2023 року у розмірі 12 395,36 грн., також з кожного відповідача на користь позивача стягнуто по 646,21 грн. за витрати по сплаті судового збору.

В апеляційній скарзі КП «Дніпроводоканал» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі, а також стягнути з відповідачів солідарно судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 2 684 грн. та за подачу апеляційної скарги у розмірі 4 026 грн. В обґрунтування посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неповноту з`ясування обставин, що мали значення для справи.

Зазначає, що суд помилково відмовив у задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості за період з липня 2018 по січень 2020 року у зв`язку зі спливом позовної давності, оскільки не врахував Прикінцеві та перехідні положення ЦК України щодо продовження строків позовної давності на період карантину. Також наголошує, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у стягненні з відповідачів 3% річних та інфляційного збільшення, оскільки вони додали щомісячний розрахунок цих сум за спірний період до позовної заяви, та суд у випадку не погодження із такими розрахунками мав змогу самостійно їх розрахувати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 просили скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі або повернути справу до суду першої інстанції для перегляду.

Посилалися на те, що оплата послуг з водопостачання за адресою: АДРЕСА_1 не здійснювалась, оскільки вони фактично ним не користуються через забезпечення

домоволодіння водою з власного колодязя. Також зазначали, що підписання договорів із позивачем та іншими надавачами комунальних послуг після придбання у жовтні 2017 року домоволодіння, мало формальний характер та було здійснено з метою приведення до ладу документів на об`єкт нерухомого майна. Щодо лічильника, звертає увагу, що у суді першої інстанції вони наголошували що він був встановлений ще у жовтні 2006 року, тобто за попередніх власників, а також на те, що з цього моменту по жовтень 2017 року ними, з огляду на кількість проживаючих у домоволодінні людей було використано підозріло малу кількість води. При цьому наголошує , що саме з вини відповідача не було проведено планові повірки, а наявні в матеріалах справи документи щодо засвідчення протилежного складені позивачем в односторонньому порядку та не можуть бути прийняті як доказ. Скептично ставляться до тверджень суду щодо визнання відповідачами заборгованості за водопостачання у зв`язку із оплатою у 2017 році та на початку 2018 року та зазначає, що це могли бути борги попереднього власника, а зараховані суми є незначними. Заперечують проти розрахунків, наданих позивачем.

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу відповідачів, в якому просив залишити її без задоволення, як необґрунтовану. Зокрема зазначав, що відповідачі не повідомляли їх про не бажання користуватись послугами водопостачання, у зв`язку із чим не було підстав для припинення надання таких послуг, а тому позивачем правомірно здійснювалось нарахування за водопостачання. Також звертає увагу, що відповідно до чинного законодавства повірка засобу вимірювання техніки споживачу здійснюється за його відповідною заявою. Наголошує, що сторони підписали договір по надання населенню приватного сектору послуг з централізованого питного водопостачання та водовідведення, а факт оплати послуг з водопостачання свідчить про визнання боргу. Вважає, що доводи апеляційної скарги відповідачів щодо моменту встановлення лічильника у 2006 році та правильності нарахування його показань по жовтень 2017 року, оскільки вони просять стягнути заборгованість, яка утворилась із квітня 2018 року. Також звертає увагу, що вони належними та допустимими доказами довели факт проживання та користування відповідачами послуг з водопостачання за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно із ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

У ч.1 ст. 369 ЦПК України зазначено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи, що по даній справі ціна позову становить 17 161,11 грн. тобто менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і справа не відноситься до справи, яка не підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційних скарг відповідно до статті 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, а апеляційна скарга відповідачів не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено,що предметом господарської діяльності КП «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради є, зокрема, надання послуг водопостачання та водовідведення, про що зазначено у п. 2.2.1 Статуту Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради, затвердженого рішенням міської ради від 20 березня 2019 року № 68/23.

11.10.2017 року між Комунальним підприємством «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради та ОСОБА_1 укладено договір про надання населенню приватного сектору послуг із централізованого питного водопостачання та водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 значаться зареєстрованими за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 22.03.2023 року.

На ім`я ОСОБА_1 для оплати послуг із водопостачання Комунальним підприємством «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 , що вбачається з довідки на особовий рахунок за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно із наявними в матеріалах справи довідкою та розрахунком заборгованості по особистому рахунку, оформленому на ім`я ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 у споживачів послуг з водопостачання та водовідведення наявна заборгованість за період з квітня 2018 року по січень 2023 року у розмірі 15 646,6 грн., на яку нараховані інфляція 1 347,70 грн. та 3% річних у розмірі 166,75 грн..

Також матеріали справи містять направлене ОСОБА_1 досудове повідомлення про наявність у неї та співнаймачів заборгованості за надання послуг з водопостачання та водовідведення станом на 01.03.2023 року у розмірі 15 646,66 грн..

До відповіді на відзив на позовну заяву ДП «Дніпроводоканал» надано копії актів №044717, 044554, 044526, 048641 щодо інвентаризації, розпломбування, опломбування, контрольних показників, договірних відносин, прострочення держповірки, облік поливної площі, письмове звернення споживачів.

Задовольняючи частково позовні вимоги ДП «Дніпроводоканал», суд першої інстанції виходив із того, що позивачем належними та допустимим доказами підтверджено наявність у відповідачів, як фактичних користувачів послуг з водопостачання та водовідведення, заборгованості за надані їм позивачем послуги, однак стягненню підлягають, враховуючи клопотання відповідачів про застосування строку позовної давності, тільки заборгованість за період з лютого 2020 року по лютий 2023 року у розмірі 12 395,36 грн. Відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних наголошував на їх необґрунтованості та недоведеності через відсутність відповідних чітких розрахунків.

Із такими висновками суду першої інстанції не можливо погодитись у повній мірі з огляду на наступне.

За змістом принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно із статтею 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних права та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; інші юридичні факти.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від

певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі статтями 319, 321 ЦК України власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статей 64, 67, 68 ЖК України наймачі повинні своєчасно та в повному обсязі вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо - та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

У частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Звертаючись до суду із позовом КП «Дніпроводоканал» зазначало, що між ними та відповідачами, як зареєстрованими у будинку, встановились відносини з приводу надання послуг з водопостачання та водовідведення у будинку АДРЕСА_1 , за якою відкрито особовий рахунок на ім`я ОСОБА_1 .

Відповідно до частини першої статті 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

Таким чином, сторони знаходилися у договірних відносинах, згідно яких позивач надавав відповідачам послуги з водопостачання та водовідведення, а відповідачі були зобов`язані сплачувати за ці послуги грошові кошти.

З приводу доводів апеляційної скарги відповідачів про припинення користування послугами з водопостачання у зв`язку із встановленням насосної станції та користуванням колодязною видою, то суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції з приводу того, що відповідачами належними та допустимими доказами не доведено факт припинення такого користування та звернення до водоканалу із відповідною заявою. Надані відповідачами фотокартки та технічний паспорт будинку з огляду на їх зміст не є підтвердженням вказаних вище фактів. Крім того, матеріали справи містять договір, підписаний ОСОБА_1 від 11.10.2017 року із КП «Дніпроводоканал» про надання населенню приватного сектору послуг із централізованого питного водопостачання та водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 .

Також слід звернути увагу, що доводи апеляційної скарги про повірку лічильника, факт його встановлення з огляду предмет та характер спірних правовідносин, а також період за який утворилась заборгованість не приймаються судом апеляційної інстанції.

Однак, відмовляючи у задоволенні позовних вимог з підстав пропуску строку позовної давності, суд першої інстанції не врахував, що постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) введено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Було запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, було введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Строк карантину неодноразово продовжувався.

Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

Подібний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21 (провадження № 61-5238св22).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не надав належної оцінки тим обставинам, що останнім днем для звернення до суду з позовом у межах строку позовної давності був квітень 2021 року, однак Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX про внесення змін до деяких законодавчих актів України, який набрав чинності 02 квітня 2020 року, трирічний строк позовної давності було продовжено на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11 березня 2020 року № 211 з 12 березня 2020 року на території України був встановлений карантин, дію якого неодноразово продовжено. Дію карантину скасовано 01 липня 2023 року.

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України). В даному випадку перебіг позовної давності обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про можливість застосування трирічного строку позовної давності за заявою відповідачів.

Що стосується заявлених вимог по інфляції та 3% річних, то слід зазначити, що відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Верховний Суд України в правовій позиції, викладеній у Рішення від 16 грудня 2015 року N 6-2023цс15 зазначив, що закріплена в пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами, що підлягають сплаті кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

За відсутності оформлених договірних відносин, але в разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг на боржника покладається відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України.

Крім того, застосування положень частини другої статті 625 ЦК України до спірних правовідносин також узгоджується із закріпленими в пункті 3 частини першої статті 96 Цивільного процесуального кодексу України нормами, відповідно до яких однією з вимог, за якими може бути видано судовий наказ, є вимога про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості.

Таким чином, особи, які не в змозі сплатити за житлово-комунальні послуги повинні за прострочення платежів за комунальні послуги України сплачувати не тільки пеню передбачену Законом України «Про житлово-комунальні послуги», а й три відсотки річних та індекс інфляції, передбачені Цивільним кодексом України, за весь час прострочення.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем при зверненні до суду надано розрахунок заборгованості, в якому помісячно розраховано суми інфляційного збільшення та 3% річних, у зв`язку із чим суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про їх недоведеність та необґрунтованість з огляду на зазначене вище.

При цьому суд звертає увагу, що період заявлених вимог щодо відповідності у рамках ст. 625 ЦК України не зачіпає дати законодавчо встановленої заборони та такі нарахування у зв`язку із веденням в країні воєнного стану.

Таким чином сума, яка підлягає стягненню з відповідачів за фактично отримані послуги з водопостачання та водовідведення станом на лютий 2023 року склала 15 646,66 грн., а сума інфляційного збільшення 1 347,70 грн. та 3% річних 166,75 грн..

Відповідно п. 3 та 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведе апеляційна скарга відповідачів не підлягає задоволенню, апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за послуги з водопостачання та водовідведення, а також суми інфляційного збільшення та 3% річних.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).

Згідно ч. 1, 10 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ст.141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги по 2 236,67 грн. з кожного (2 684 + 4 026 /3).

Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову,що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 17 161,11 грн., що менше двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст.368, 369, 376, 382,384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради задовольнити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 травня 2024 рокускасувати.

Позовні вимоги Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення, задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради заборгованість по оплаті послуг з водопостачання та водовідведення за період з квітня 2018 року по лютий 2023 року у розмірі 15 646,66 грн.; інфляції збитки у розмірі 1 347,70 грн. та 3% річних у розмірі 166,75 грн., а разом 17 161,11 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради витрати по сплаті судового збору по2 236,67 грн. з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: