РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2024 року

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Тимощука О.Я.

при секретарі Ковальчук О.Б.,

за участю представника позивача - адвоката Пилипчук Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне під час підготовчого судового засідання цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи без самостійних вимог - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності на майно,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи без самостійних вимог - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності на майно.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідно до Свідоцтва про право власності на житло виданого 17 лютого 1994 йому - ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на праві спільної сумісної власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 .

Його мати, ОСОБА_7 , яка була співвласником вищезазначеної квартири померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_1 .

Після смерті матері він безперервно користується та несе витрати по утриманні квартири, на нього відкриті всі особові рахунки по сплаті комунальних витрат, що підтверджується як квитанціями про сплату відповідних внесків, так і договорами укладеними з постачальниками комунальних послуг. Таким чином він безперервно протягом 19 років добросовісно володіє часткою квартири, яка належала його померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 матері - ОСОБА_7 .

Представник позивача - адвокат Пилипчук Л.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Відповідачка в судове засідання не з`явилася, повідомлялася про час та дату розгляду справи належним чином, подала через канцелярію Рівненського міського суду Рівненської області 17.10.2024 року заяву, в якій позовні вимоги визнає та просить розгляд справи проводити у її відсутність.

Третя особа - 1 - ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, повідомлялася про час та дату розгляду справи належним чином, причину неявки суду не повідомила. Заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Третя особа - 2 - ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та дату розгляду справи належним чином, причину неявки суду не повідомив. Заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Третя особа - 3 - ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилася, повідомлялася про час та дату розгляду справи належним чином, причину неявки суду не повідомила. Заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Заслухавши думку представника позивача - адвоката Пилипчук Л.М., дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, безпосередньо дослідивши докази у справі, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право власності на житло виданого 17 лютого 1994 Фондом державно-комунального майна Рівненської міської Ради народних депутатів квартира, яка знаходиться в АДРЕСА_1 належить на праві спільної власності ОСОБА_1 та членам його сімї ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 померла, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 виданим М.Шпаківською сільською радою Рівненського району.

Померла ОСОБА_7 була матір`ю позивача ОСОБА_1 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 .

Відповідно до Виписки з матеріалів інвентаризаційної справи № 4232 від 04 вересня 2024 чотирикімнатна квартира за адресою АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 .

Договір № 83672 від 26 січня 2010 укладений між комунальним підприємством «Теплотранссервіс» Рівненської міської ради та ОСОБА_1 , Договір № 30/44/123 від 13 вересня 2016 укладений між позивачем та Рівненським обласним виробничим комунальним підприємством водопровідно-каналізаційного господарства «Рівнеоблводоканал» та квитанції про оплату послуг електропостачання ТОВ «Рівненська ОЕК» та ОСББ «Зелений дворик 2016» підтверджують те, що на позивача відкриті всі особові рахунки по сплаті комунальних послуг та послуг на утримання квартири.

Відповідачка ОСОБА_2 є рідною сестрою позивача ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 в заяві про визнання позову зазначила, що зі смерті матері даною квартирою не користувалася та не цікавилася, оскільки в квартирі проживав та проживає позивач та несе всі витрати по її утриманню.

Згідно зі ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.

Приписами ч. 2 ст. 370 ЦК України визначено, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з положеннями ч. 1 та 4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Отже, відповідно до Цивільного Кодексу України набувальною давністю є спосіб набуття права власності

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом статті 2 ЦК України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Проте не будь-який об`єкт може бути предметом такого набуття права власності. Право власності за набувальною давністю можна набути виключно на майно, не вилучене із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння має бути законним.

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю, якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.

Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абз. 2 ч.3 ст. 344 ЦК України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (ч.2 ст. 344 ЦК України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі.

Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у ЦК України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років.

Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 р., № 5 «Про судову практику в справах захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Набувальна давність визначається, як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також, в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим, як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі.

Відповідно до п.п. 13, 14 Постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статтей 15,16 ЦК України, а також частини 4 статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У звязку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2022 року у справі № 494/1218/19 виклав висновок, що умовами набуття права власності за набувальною давністю є: 1) добросовісність користування майном, яке полягає у невчиненні особою перешкод власнику цього майна у реалізації ним свого права власності на це майно протягом 10 років; 2) відкритість користування, яке має бути очевидним для усіх інших осіб; 3) безперервність користування протягом 10 років; 4) відсутність документів, які б свідчили про наявність у громадянина прав на це майно. Відсутність будь-якого з перерахованих елементів виключає можливість набуття права власності за набувальною давністю.

Позивач ОСОБА_1 більше 19 років добросовісно, відкрито користується часткою в квартирі.

Згідно ч.ч. 3, 4 статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

За нормами ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Враховуючи всі обставини справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

З довідки серії РВН № 020760 вбачається, що позивач є інвалідом ІІ групи довічно (загальне захворювання), у зв`язку з чим звільнений від сплати судового збору при пред`явленні позову до суду.

Ціна позову становить 697 142,24 грн.

Відповідно до Закону України «Про судовий збір», який набрав чинності 01 листопада 2011 року, за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 1 % ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу (1 211,20 грн.) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму на одну працездатну особу (15 140,00 грн.).

Таким чином з відповідачки підлягає до стягнення судовий збір в сумі 6 971,42 грн. в прибуток держави.

Керуючись ст.ст. 2, 11, 328, 344, 355, 370, ЦК України, ст.ст. 7, 10, 76, 81, 82, 141, 200, 206, 263- 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи без самостійних вимог - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності на майно - задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 , за набувальною давністю право власності на 1/5 частку чотирикімнатної квартири загальною площею: 83,4 кв.м., житловою площею 55,8 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_4 , паспорт серії НОМЕР_5 виданий Рівненським МУ УМВС України в Рівненській області 14.12.1998 року, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 ) у прибуток держави судовий збір у сумі 6 971 (шість тисяч дев`ятсот сімдесят одна) грн. 42 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_6 , паспорт серії НОМЕР_7 виданий Рівненським МУ УМВС України в Рівненській області 28.11.1997, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ).

Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_4 , паспорт серії НОМЕР_5 виданий Рівненським МУ УМВС України в Рівненській області 14.12.1998 року, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ).

Третя особа - 1 - ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_8 , проживаюча за адресою: АДРЕСА_1 ).

Третя особа - 2 - ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_9 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_3 ).

Третя особа - 3 - ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_10 , проживаюча: АДРЕСА_4 ).

Суддя Рівненського

міського суду О.Я. Тимощук