П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2024 року м. Київ

Справа № 758/4074/21

Провадження № 22-ц/824/6056/2024

Резолютивна частина постанови оголошена 21 листопада 2024 року

Повний текст постанови складено 22 листопада 2024 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Желепи В.В.

сторони: позивач Київська міська рада,

відповідачі ОСОБА_1 ,Товариство з

обмеженою відповідальністю «Курсор-Авто»,

приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Падалка Роман Олеглвич, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевченко Ольга Вікторівна

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Київської міської ради, подану представником ОСОБА_2 на рішення Подільського районного суду міста Києва, ухваленого у складі судді Якимець О.І. 25 травня 2023 року, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач Київська міська рада звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевченко Ольги Вікторівни, Товариства з обмеженою відповідальністю «Курсор-Авто», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Падалки Романа Олеговича, у якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Шевченко О.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 04.09.2019 № 48522376 на об`єкт нерухомого майна, що розташований на земельній ділянці обліковий код: 91:066:0005, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000 за ОСОБА_1 ;

- визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Падалки Р.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 13.01.2020 № 50633553 на об`єкт нерухомого майна, що розташований на земельній ділянці обліковий код: 91:066:0005, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000 за ТОВ «Курсор -Авто»;

- зобов`язати ТОВ «Курсор-Авто» звільнити самовільно зайняту земельну ділянку орієнтовною площею 19,4 кв.м у АДРЕСА_1 (код ділянки 91:066:0005), та повернути її Київській міській раді, привівши у придатний для використання стан.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що приватний нотаріус Шевченко О.В. прийняв рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 04.09.2019 № 48522376, яким за ОСОБА_1 зареєстровано приватну власність на об`єкт нерухомого майна на АДРЕСА_1 , а саме гараж № НОМЕР_1 ряд № НОМЕР_2 . Надалі відповідач-4 прийняв рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 13.01.2020 № 50633553, а саме зареєстровано право приватної власності на зазначений об`єкт нерухомого майна за ТОВ «Курсор-Авто». Позивач як єдиний розпорядник земель комунальної власності міста Києва жодних рішень щодо передачі земельної ділянки під будівництво ні ОСОБА_1 , ні ТОВ «Курсор- Авто», ні іншим особам у власність чи користування не приймав, документи, що посвідчують право користування нею відсутні. А тому дані факти дають підстави вважати, що ОСОБА_1 здійснив самочинне будівництво об`єкту нерухомого майна на зазначеній вище земельній ділянці, яка належить на праві власності територіальній громаді м. Києва та на підставі неналежних документів здійснив реєстрацію самочинно збудованого нерухомого майна. Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) проведено обстеження земельної ділянки на АДРЕСА_1 (обліковий код земельної ділянки: 91:066:0005), за результатами якого встановлено, що на зазначеній земельній ділянці розташовані індивідуальні збірно-розрібні та цегляні гаражі гаражного автокооперативу «Вікторія» у загальній кількості 327 одиниць, двоповерхова будівля мийки автомобілів та будівля охорони, про що складено акт обстеження. Дані факти свідчать про намагання відповідача-1 в незаконний спосіб заволодіти землями комунальної власності, які належать територіальній громаді м. Києва згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності».

Щодо неправомірних дій та скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень приватних нотаріусів позивач зазначає, що всупереч пункту 3 частини 3 статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» приватним нотаріусом не зроблено обов`язковий запит до Комунального підприємства «Київське міське бюро технічної інвентаризації» щодо правомірності посвідченого права власності за ОСОБА_1 зазначеного об`єкта нерухомого майна.

Щодо самочинного будівництва, звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та приведення її у придатний для використання стан, позивач зазначає, що право на забудову виникає у особи, яка набула права на земельну ділянку на законних підставах, після здійснення нею дій, передбачених статтями 26 - 32 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Листом Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 29.10.2019 повідомлено, що згідно з даними реєстрових книг КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» за адресою в АДРЕСА_1, не проводилась реєстрація права власності на гараж № НОМЕР_1 , ряд НОМЕР_2 в ГБК «Вікторія». Листом Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 24.01.2020 повідомлено, що Департаментом за адресою АДРЕСА_1 будь-які дозвільні документи, що дають право на виконання підготовчих, будівельних робіт та засвідчують готовність до експлуатації об`єкта будівництва (гаражних боксів) не видавалось та не реєструвалось. Отже, вважає, що в діях відповідача-1 та відповідача-3 наявні ознаки самовільного зайняття земельної ділянки на АДРЕСА_1 . Оскільки земельна ділянка на АДРЕСА_1 (код ділянки 91:066:0005) у Подільському районі м. Києва не була відведена у відповідності до вимог законодавства для будівництва об`єктів нерухомого майна, таке майно підлягає знесенню. Таким чином особа, що використовувала земельну ділянку з порушенням прав іншої (власника земельної ділянки), повинна привести земельну ділянку у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд за власний кошт.

Відповідачприватний нотаріус Шеченко О.В. подав відзив, який містить заперечення на позов просить відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку з таким. Оскаржувані у позові реєстраційні дії приватного нотаріуса у цій справі стосуються об`єкта нерухомого майна за реєстраційним номером 000 «гараж № НОМЕР_1 , ряд № НОМЕР_2 », який розташований за адресою: « АДРЕСА_1 ». Зазначений гараж був побудований господарчим способом в автокооперативі «Вікторія» та введений в експлуатацію у 1990 році. Зазначені особливості об`єкта нерухомості - гараж автокооперативу, побудований у 1990 році зумовлюють спеціальний порядок реєстрації права власності на нього відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Постанова № 1127). Для державної реєстрації права власності на гараж № НОМЕР_1 , ряд № НОМЕР_2 за адресою м. Київ, гаражний автокооператив «Вікторія», заявником був поданий повний комплект документів, що вимагається для реєстрації відповідно до п.п. 42, 81 Постанови № 1127. Встановивши повноту, правильність та належність документів, поданих для реєстрації права на гараж відповідно до Постанови № 1127, та прийшовши до висновку про відсутність підстав для зупинення чи відмови у реєстрації, відповідач-2 правомірно та законно прийняв рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 04.09.2019 № 48522376. Щодо обов`язкового запиту в органи БТІ, на які посилається позивач у позовній заяві, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відповідні запити повинні здійснюватися реєстратором лише у разі, якщо такі відомості необхідні реєстратору для проведення державної реєстрації прав, доступ до відповідних документів чи відомостей відсутній, вони не подані заявником або відсутні у державних реєстрах. В той же час, повідомляє, що у випадках первинної реєстрації прав власності на гараж, за відсутності запису у Державному реєстрі прав, приватний нотаріус Шевченко О.В.звертався до Комунального підприємства «Київське міське бюро технічної інвентаризації» із запитом про наявність/відсутність державної реєстрації прав на гараж згідно з даними реєстрових книг Бюро. Крім того, відповідач-2 звертає увагу про неналежне обрання позивачем способу захисту прав, з огляду на те, що за оскаржуваним рішенням відповідачем-2 не здійснювалася реєстрація прав на земельну ділянку, а реєструвалося право власності на об`єкт нерухомого майна - гараж, відомості про що наявні у поданому позивачем витязі з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Так само, у зазначеному витязі відсутні відомості про земельну ділянку, обліковий код: 91:066:0005, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , про яку йдеться у позовних вимогах. Таким чином, оскаржуване рішення відповідача-2 від 04.09.2019 № 48522376 не має відношення до земельної ділянки, про яку йдеться у позовних вимогах.

Відповідач ТОВ «Курсор-Авто» подав відзив, відповідно до якого просить відмовити у позові повністю. Зазначає, що відповідно до наданої позивачем інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що право власності за ТОВ «Курсор-Авто» на гараж № НОМЕР_1 , ряд № НОМЕР_2 було зареєстровано відповідачем-4 на підставі акту приймання-передачі нерухомого майна в рахунок внеску до статутного капіталу ТОВ «Курсор-Авто», серія та номер: 7941, 7942, виданий 20.12.2019. Зважаючи на те, що право власності на зазначений гараж вже було зареєстроване в Державному реєстрі прав за фізичною особою ОСОБА_1 та не перебувало у спільній власності, інших документів для реєстрації права власності ТОВ «Курсор-Авто»на цей гараж не вимагалося. Таким чином, жодних порушень при державній реєстрації права власності ТОВ «Курсор-Авто»на гараж № НОМЕР_1 , ряд № НОМЕР_2 , що розташований в гаражному автокооперативі «Вікторія» на проспекті Правди, 39 в м. Києві, допущено не було. ТОВ «Курсор-Авто» є правомірним володільцем та законним набувачем прав на зазначений гараж, у зв`язку з чим доводи позивача про незаконну реєстрацію прав власності на гараж за ТОВ «Курсор-Авто» є безпідставними та необґрунтованими. Крім того, згідно з доданих до цього відзиву документів гараж № НОМЕР_1 , ряд № НОМЕР_2 розташований в гаражному автокооперативі «Вікторія» та був побудований та введений в експлуатацію господарюючим способом. Автокооператив «Вікторія» було створено в 1997 році. Діяльність кооперативів в ті роки регулювалась Законом СРСР №8998-11 від 26.05.1988 «Про кооперацію в СРСР». Вважає, що реєстрація гаражного автокооперативу «Вікторія» на пр. Правди, 39, у м. Києві без надання згоди відповідного державного органу на надання земельної ділянки для забезпечення діяльності кооперативу за вказаною адресою була б неможливою, а за відсутності доказів на підтвердження протилежного, законність користування гаражним кооперативом «Вікторія» земельною ділянкою №91:066:0005 (що між іншим підтверджується витягом з бази даних міського земельного кадастру) на момент будівництва гаражів є безспірним фактом. Таким чином, зважаючи на те, що реєстрація гаражного автокооперативу «Вікторія» могла мати місце лише за умови надання згоди відповідного державного органу, землевласника або землекористувача на користування земельною ділянкою за адресою реєстрації кооперативу (пр. Правди, 39), а доказів на підтвердження протилежного позивачем не надано, а також беручи до уваги, що спорудження та експлуатація гаражів є основним напрямком діяльності гаражного кооперативу та безпосередньою підставою його створення, будівництво гаражу № НОМЕР_1 , ряд 10 в гаражному автокооперативі «Вікторія» перебувало в межах правового поля того часу, не є самочинним будівництвом та не підлягає знесенню з підстав, вказаних позивачем в позовній заяві.

Приватний нотаріус Падалка Р.О. подав відзив, відповідно до якого просить відмовити у позові повністю, зазначаючи таке. При прийнятті оскаржуваного рішення Приватний нотаріус Падалка Р.О. керувався вимогами та порядком реєстрації речових прав на нерухоме майно, що передбачений Постановою №1127, з урахуванням особливостей реєстрації права власності при внесенні майна у статутний капітал. Такий порядок реєстрації регламентований п. 48 Постанови № 1127, у якому зазначено, що для державної реєстрації права власності у зв`язку з передачею майна у власність юридичної особи як внесок (внесення майна до статутного (складеного) капіталу (статутного фонду), вступні, членські та цільові внески членів кооперативу тощо) подаються: 1) документ, що посвідчує право власності особи на майно, що передається у власність юридичної особи (крім випадку, коли право власності на таке майно вже зареєстровано в Державному реєстрі прав); 2) акт приймання-передачі майна або інший документ, що підтверджує факт передачі такого майна. Справжність підписів на акті приймання-передачі майна або іншому документі, що підтверджує факт передачі такого майна, засвідчується відповідно до Закону України «Про нотаріат»; 3) рішення органу або особи, уповноважених установчими документами юридичної особи або законом (у разі, коли передача майна здійснюється іншою юридичною особою); 4) письмова згода всіх співвласників (у разі, коли передача здійснюється щодо майна, що перебуває у спільній власності). Оскільки відомості про гараж, що передавався у статутний капітал уже були внесені до Державного реєстру прав, гараж не перебував у спільній власності та передавався фізичною особою, для вчинення даної реєстрації згідно з п. 8 Постанови № 1127 реєстратору подається акт приймання-передачі майна або інший документ, що підтверджує факт передачі такого майна.

Відтак для державної реєстрації права власності на гараж № НОМЕР_3 , ряд № НОМЕР_2 за адресою м. Київ, гаражний автокооператив «Вікторія», заявником було подано акт приймання-передачі нерухомого майна за рахунок внеску до статутного капіталу ТОВ «Курсор-Авто»», серія та номер: 7941, 7942, виданий 09.01.2020, видавник: Падалка P.O., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу, про що наявні відомості в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. У зв`язку з зазначеним, приватний нотаріус правомірно та законно прийняв рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 13.01.2020 № 50633553. Щодо обов`язкового запиту в органи БТІ зазначає, що відповідні запити повинні здійснюватися реєстратором лише у разі, якщо такі відомості необхідні реєстратору для проведення державної реєстрації прав, доступ до відповідних документів чи відомостей відсутній, вони не подані заявником або відсутні у державних реєстрах. Крім того, вважає, що позивач не довів з посиланнями на конкретні норми законодавства та належні докази, у чому саме полягала стверджувана неправомірність, незаконність чи протиправність дій приватного нотаріуса, які саме порушення яких норм законодавства були допущені приватним нотаріусом та якими є нормативні та фактичні підстави для скасування рішення приватного нотаріуса про реєстрацію прав.

Також зазначає про неналежне обрання позивачем способу захисту прав з огляду на те, що за оспорюваним рішенням приватним нотаріусом не здійснювалася реєстрація прав на земельну ділянку, а реєструвалося право власності на об`єкт нерухомого майна - гараж, відомості про що наявні у поданому позивачем витязі з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Так само, у зазначеному витязі відсутні відомості про земельну ділянку, обліковий код: 91:066:0005, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , про яку йдеться у позовних вимогах. Таким чином, оскаржуване рішення відповідача-4 від 13.01.2020 №50633553 не має відношення до земельної ділянки, про яку йдеться у позовних вимогах.

Ухвалою суду від 06 квітня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 02 червня 2021 року продовжено строк підготовчого провадження терміном на тридцять днів.

Ухвалою суду від 06 липня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу №758/4074/21 до судового розгляду по суті за правилами загального позовного провадження.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 25 травня 2023 року у позові Київської міської ради до ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевченко Ольги Вікторівни, Товариства з обмеженою відповідальністю «Курсор-Авто», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Падалки Романа Олеговича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Гаражний кооператив «Вікторія» про визнання протиправним та скасування рішень про державну реєстрацію права приватної власності, звільнення самовільно зайнятих земельних ділянок та приведення у придатний для користування стан - відмовити.

Судовий збір сплачений позивачем при зверненні до суду із позовом - покласти на позивача.

Не погоджуючись із рішенням суду Київська міська рада через свого представника ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції безпідставно не враховано наявні підстави скасування рішень державних реєстраторів/приватних нотаріусів та не досліджено інформаційну довідку КП Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації», яка надана ТОВ «Курсор-Авто». Судом не враховано, що матеріали справи не містять документів на підтвердження присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси та що у силу пунктів 2, 3 частини першої статті 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Ураїні» приватний нотаріус зобов`язаний був прийняти рішення про відмову в державній реєстрації прав.

Апелянт зазначив, що Київська міська рад, як єдиний розпорядник земель комунальної власності м.Києва, жодних рішень щодо передачі земельної ділянки під будівництво об`єкта нерухомого майна на земельній ділянці ні ОСОБА_1 , ні ТОВ Кусор-Авто», ні іншим особам у власність чи користування не приймала.

Також зазначив, що Гаражний кооператив «Вікторія» не набув права користування/власності земельною ділянкою, адже відповідного рішення Київська міська рада не приймала і рішення Київської міської ради №342/9830 від 23.10.2013 «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки Гаражному автокооперативу «Вікторія» по АДРЕСА_1 , орієнтованою площею 1,45 га для експлуатації та обслуговування гаражів і автостоянки» не є відповідним рішенням. Судом не застосовано норму закону з приводу самочинного будівництва на земельній ділянці.

Також Київська міська рада вважає, що приватні нотаріуси є належним відповідачем у справі, оскільки саме ними були здійснені реєстраційні дії та саме вони повинні скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, що не було враховано судом першої інстанції під час розгляду справи.

Крім цього позивач звертає увагу суду на те, що вказана справа має значний суспільний інтерес, оскільки її вирішення має неабияке значення для територіальної громади Подільського району м. Києва та в цілому для усіх мешканців міста, оскільки пов`язане з будівництвом станції Сирецько - Печерської лінії Київського метрополітену.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «Курсор-Авто» адвокат Опря Н.Л. заперечувала проти доводів апеляційної скарги, вважаї їх безпідставними та необґрунтованими.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник Київської міської ради - Плахотнік Р.А. підтримав подану апеляційну скаргу, просив задовольнити її з викладених підстав.

Відповідачі ОСОБА_1 , ТОВ «Курсор Авто» приватні нотаріуси Київського міського нотаріального округу Падалко Р. О., ОСОБА_3 , третя особа Гаражний кооператив «Вікторія» у судове засідання не з`явилися, про час та дату розгляду справи повідомлені належним чином. Будь - яких заяв, клопотань на час розгляду справи до суду апеляційної інстанції від вказаних осіб не надходило.

За таких обставин суд апеляційної інстанції вважав за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися у судове засідання з урахуванням вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України. Їх неявка в судове засідання не унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та не перешкоджає її розгляду.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши доводи апеляційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

За правилом частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, які викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону ухвалене у справі судове рішення не відповідає.

Так, обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

За загальними положеннями ЦПК України обов`язок суду під час ухвалення рішення вирішити: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Важливим також є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (стаття 264 ЦПК України).

З урахуванням наведеного, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Відповідно до статті 3 ЗК України, земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Статтею 140 Конституції України передбачено, шо місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Згідно зі статтею 143 Конституції України територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності; затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку і контролюють їх виконання; затверджують бюджети відповідних адміністративно-територіальних одиниць і контролюють їх виконання; встановлюють місцеві податки і збори відповідно до закону; забезпечують проведення місцевих референдумів та реалізацію їх результатів; утворюють, реорганізовують та ліквідовують комунальні підприємства, організації і установи, а також здійснюють контроль за їх діяльністю; вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції.

Правовідносини, пов`язані з використанням землі становлять суспільний інтерес.

Згідно з частиною першої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Статтею 123 ЗК України врегульовано порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування та вказано, що надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування на підставі рішення зазначених органів.

Відповідно до частини другої статті 120 ЗК України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

Частиною першою та четвертою статті 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Судом встановлено, що 31 січня 2020 року Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) було проведено обстеження земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 (обліковий код: 91:066:0005) у Подільському районі міста Києва та за результатами якого складено Акт обстеження земельної ділянки №20-0050-07. Обстеження проведено на підставі Поряду здійснення самоврядного контролю за використанням та охороною земель в м. Києві, затвердженого рішенням Київської міської ради від 25.09.2003 № 16/890.

За результатами зазначеного обстеження земельної ділянки 31.01.2020 було встановлено, що земельна ділянка площею 1, 4548 га (обліковий код: 91:066:0005) на АДРЕСА_1 згідно з даними міського земельного кадастру обліковується за гаражним автокооперативом «Вікторія»; за поданням Департаменту земельних ресурсів Київська міська рада не приймала рішень щодо передачі (надання) зазначеної земельної ділянки в користування (власність); інформація щодо державної реєстрації вказаної земельної ділянки у державному земельному кадастрі та державної реєстрації речових прав на неї у міському земельному кадастрі відсутня; зазначена земельна ділянка огороджена парканом та охороняється, в її межах розташовано індивідуальні збірно- розбірні та цегляні гаражі у загальній кількості 327 одиниць, двоповерхова будівля мийки автомобілів та будівля охорони.

З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (станом на 17.03.2021) вбачається, що на підставі рішення приватного нотаріуса Шевченко О.В. від 04.09.2019, індексний номер: 48522376, про державну реєстрацію прав за ОСОБА_1 зареєстроване право власності на об`єкт нерухомого майна - гараж № НОМЕР_1 , ряд № НОМЕР_2 , загальною площею 19,4 АДРЕСА_1 . Право власності було зареєстроване на підставі на підставі довідок гаражного автокооперативу від 08.08.2019 №73 та від 08.08.2019 №72.

З Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (станом на 14.03.2021) вбачається, що Гаражний автокооператив «Вікторія» (м. Київ, проспект Правди, 39) був зареєстрований 04 червня 1997 року, всього - 253 члени кооперативу.

Відповідно до Довідки гаражного автокооперативу «Вікторія» від 08.08.2019 №73 ОСОБА_1 є членом гаражного автокооперативу «Вікторія» (м. Київ, пр. Правди, 39. Згідно з витягом з технічної документації земельна ділянка, на якій розташований автокооператив «Вікторія», зареєстрована в Головному управлінні земельними ресурсами під кадастровим номером №:91:066:0005, площа земельної ділянки складає: 14 548 кв.м.

Відповідно до Довідки гаражного автокооперативу «Вікторія» від 08.08.2019 №72 ОСОБА_1 є дійсно членом гаражного автокооперативу «Вікторія» та власником гаражу № НОМЕР_1 , ряд НОМЕР_2 , за адресою: АДРЕСА_1 , який побудований господарчим способом, сума паю в розмірі 1500,00 грн станом на 2015 рік сплачена ОСОБА_1 у повному обсязі. Згідно з зазначеною довідкою, за рішенням Київської міської ради від 23.10.2013 №342/9830 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гаражному автокооперативу «Вікторія» надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою на АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 1,45 га для експлуатації та обслуговування гаражів та автостоянки.

Право приватної власності, зареєстроване за ОСОБА_1 зареєстроване право власності на об`єкт нерухомого майна - гараж № НОМЕР_1 , ряд № НОМЕР_2 , загальною площею 19,4 кв АДРЕСА_1 , було припинено 09 січня 2020 року; 13 січня 2020 року вказані відомості внесено до Реєстру приватним нотаріусом Падалко Р.О., індексний номер рішення: 50633553.

З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (станом на 17.03.2021) також вбачається, що за рішенням приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу від 13.01.2020 № 50633553, за ТОВ «Курсор-Авто» було зареєстровано право приватної власності на об`єкт нерухомого майна (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000) на підставі Акту приймання-передачі нерухомого майна в рахунок внеску до статутного капіталу ТОВ «Курсор-Авто», серія та номер:7941,7942, виданий 09.01.2020.

Звертаючись до суду із вказаним позовом Київська міська рада посилалась на те, що будівництво спірного гаража та подальша реєстрація права власності на нього за відповідачем ОСОБА_1 , та у подальшому за ТОВ «Курсор-Авто», відбулася незаконно, оскільки Київська міська рада, яка є єдиним розпорядником земель комунальної власності міста Києва, жодних рішень щодо передачі вказаної земельної ділянки під будівництво жодному із відповідачів чи будь-яким іншим особам не приймала. Вказані дії свідчать про намагання в незаконний спосіб заволодіти землями комунальної власності, які належать територіальній громаді міста Києва згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності».

Отже, у справі, яка переглядається апеляційним судом спір, що виник у правовідносинах щодо захисту прав Київської міської ради на земельну ділянку комунальної власності від порушення відповідачем при здійсненні ним, на думку позивача, самочинного будівництва (частина четверта статті 376 ЦК України), власником якого на теперішній час є Товариство, а не ОСОБА_1 .

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з частиною першою статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органом місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Пунктами «а», «б», «в», «г» статті 12 ЗК України передбачено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої статті 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.

Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (статті 125, 126 ЗК України).

Згідно з частиною другою статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Стаття 212 ЗК України визначає, що самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об`єкт нерухомості збудовано без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; 3) об`єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним.

За загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 376 ЦК України, особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Згідно із частиною четвертою статті 376 ЦК України якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

При цьому знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише за умови вжиття всіх передбачених законодавством України заходів щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Відповідно до частини сьомої статті 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво.

З урахуванням змісту статті 376 ЦК України в поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 цього Кодексу та статті 212 ЗК України, вимога про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки із приведенням її у попередній стан шляхом знесення самочинно побудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту такого порушення самочинною забудовою.

Київська міська рада у цій справі наполягає на поверненні їй земельної ділянки, вважаючи, що вона знаходиться у користуванні відповідача ТОВ «Курсор-Авто» без законних підстав, вважає, що Товариство незаконно набуло право власності на об`єкт нерухомомсті (спірний гараж), оскільки ОСОБА_1 не набув права власності на спірний гараж, який потім передав у власність Товариству.

Відповідно до частини першої статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Так, інститут реєстрації права власності - це за своєю суттю є підтвердження державою права власності на майно за відповідною особою. При цьому, держава наділена повноваженнями підтвердити таке право особи виключно у тому випадку, якщо ця особа набула майно у власність законно. Набуття особою у власність майна в обхід закону та надання державі документів, які не відповідають вимогам законодавства з метою ведення держави в оману задля реєстрації права власності на майно, не може свідчити про правомірне набуття особою майна у власність, а відтак є підставою для скасування відповідної державної реєстрації на це майно.

Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Щодо вимог Київської міської ради пред`явлених до ТОВ «Курсор-Авто» про визнання протиправними та скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зобов`язання звільнити та повернути самовільно зайняту земельну ділянку, привівши її у придатний для використання стан, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь - який юридичний спір та будь - яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати між собою як компетенцію різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського й адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції судів, які розглядають справи за правилами цивільного, кримінального, господарського й адміністративного судочинства. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання, тобто діяти в межах установленої законом компетенції.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а за частиною першою статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу.

За змістом частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними.

Разом з тим відповідно до частин першої, другої статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК України.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 20 ГПК України визначено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що спір стосується визнання протиправним і скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна (спірний гараж, розташований за адресою АДРЕСА_1 ) за ТОВ «Курсор-Авто», а також зобов`язання ТОВ «Курсор-Авто» звільнити самовільно зайняту земельну ділянку та повернути її Київській міській раді, привівши у придатний для використання стан.

Колегія суддів вважає, що такі вимоги позивача стосуються правомірності набутта та реєстрації за ТОВ «Курсор-Авто» права власності на нерухоме майно. Вказані правовідносини за своєю суттю є господарськими.

Отже, урахувуючи суб`єктний склад спору згідно заявленим позовним вимогам в цій частині та предмет спору, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вказані позовні вимоги до ТОВ «Курсор-Авто» підлягають розгляду в порядку господарського судочинства.

Так, із змісту заявлених позовних вимог вбачається, що позивач звернувся до суду із позовними вимогами, які були уточнені ним у ході розгляду справи, про визнання протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса Шевченко О.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 04.09.2019 № 48522376 на об`єкт нерухомого майна, що розташований на земельній ділянці обліковий код: 91:066:0005, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000 за ОСОБА_1 ; про визнання протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса Падалки Р.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 13.01.2020 № 50633553 на об`єкт нерухомого майна, що розташований на земельній ділянці обліковий код: 91:066:0005, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000 за ТОВ «Курсор -Авто»; зобов`язання ТОВ «Курсор-Авто» звільнити самовільно зайняту земельну ділянку орієнтовною площею 19,4 кв. м. на АДРЕСА_1 (код ділянки 91:066:0005), та повернути її Київській міській раді, привівши у придатний для використання стан.

Відмовляючи у задоволенні позову Київської міської ради до ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач набув право власності на спірний об`єкт нерухомості (гараж № НОМЕР_1 , ряд № НОМЕР_2 ) у відповідності до вимог діючого законодавства, внісши пайовий внесок в Гаражний кооператив «Вікторія», як його член, та зареєстрував право власності на гараж № НОМЕР_4 , ряд № НОМЕР_5 по АДРЕСА_1 за собою.

Переглядаючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в цій частині колегія суддів зазначає наступне.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частини перша та друга статті 5 ЦПК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Отже, обрання позивачем неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові.

ОСОБА_1 , як член гаражного автокооперативу «Вікторія», яким пай внесено повністю, зареєстрував право власності на гараж № НОМЕР_1 , ряд № НОМЕР_2 , що розташований на земельній ділянці, обліковий код: 91:066:0005, за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується рішенням приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевченко О.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 04.09.2019 № 48522376 на об`єкт нерухомого майна, що розташований на земельній ділянці обліковий код: 91:066:0005, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000.

Право власності ТОВ «Курсор-Авто» на гараж № НОМЕР_1 , ряд № НОМЕР_2 було зареєстровано приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Падалко Р. О. (рішення від 13.01.2020 № 50633553) на підставі акту приймання-передачі нерухомого майна в рахунок внеску ОСОБА_1 до статутного капіталу ТОВ «Курсор-Авто», серія та номер 7941, 7942, виданого 09.01.2020.

З наведеного убачається, що ОСОБА_1 не є власником спірного гаража, він не займає земельну ділянку, яку позивач просить звільнити та повернути.

У справі, що переглядається апеляційним судом, спір, що виник у правовідносинах щодо захисту прав Київської міської ради на земельну ділянку комунальної власності від порушення відповідачем при здійсненні ним самочинного будівництва (частина четверта статті 376 ЦК України). Набуття ОСОБА_1 права власності на об`єкт нерухомості (гараж № НОМЕР_1 , ряд № НОМЕР_2 по АДРЕСА_1 ), позивач вважає незаконним. Проте, пред`явивши позов до ОСОБА_1 Київська міська рада обрала спосіб захисту своїх прав який не є ефективним, оскільки фактично спірне майно вибуло із власності ОСОБА_1 та перебуває у власності ТОВ «Курсор-Авто».

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 , проте помилився в мотивах такої відмови, оскільки обрання позивачем неефективного способу захисту своїх прав є самостійними підставами для відмови у позові. У зв`язку з цим рішення Подільського районного суду м. Києва від 25 травня 2023 року в частині відмови Київській міській раді у позові до ОСОБА_1 слід змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Що стосується позовних вимог пред`явлених до ТОВ «Курсор-Авто», то відповідно до вимог ч. 1, ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України побудови судоустрою в Україні за принципами територіальності та спеціалізації (ст. 125 Конституції), так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Викладене вище свідчить про те, що спір у вказаній частині підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги (ч. 2 ст. 377 ЦПК України).

З урахування встановлених судом апеляційної інстанції обставин справи та зазначених норм закону, рішення Подільського районного суду м. Києва від 25 травня 2023 року в частині відмови Київській міській раді у позові до ТОВ «Курсор-Авто» необхідно скасувати, а провадження у справі за позовом Київської міської ради до ТОВ «Курсор-Авто» про визнання протиправними та скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зобов`язання звільнити та повернути самовільно зайняту земельну ділянку, привівши її у придатний для використання стан закрити.

Доводи апеляційної скарги в частині вирішенням судом першої інстанції позовних вимог Київської міської ради до приватних нотаріусів Київського міського нотаріального округу Шевченко О.В. та ОСОБА_4 , колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на таке.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку (стаття 51 ЦПК України).

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 30 січня 2019 року у справі №552/6381/17, від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15-ц, від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц та інших звертала увагу на те, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 369/14294/17 вказано, що спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно треба розглядати як спір, пов`язаний із порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване речове право на це майно. Аналогічний висновок визначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 у справі № 823/2042/16.

Як вбачається із матеріалів справи, спір у позивача виник саме з набувачем нерухомого майна ТОВ «Курсор-Авто», щодо його права власності на гараж, щодо права Товариства на користування земельною ділянкою та правомірності дій щодо реєстрації за ним права власності на це майно, а не з приватним нотаріусом, який виконував функції державного реєстратора, тому приватний нотаріус (державний реєстратор) є неналежним відповідачем у спірних правовідносинах.

Таким чином, позовна вимога про визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності, заявлена до приватних нотаріусів Київського міського нотаріального округу Шевченко О.В. та ОСОБА_4 , не може бути звернена до приватних нотаріусів, яких позивач визначив співвідповідачами, оскільки спір про визнання протиправними та скасування рішень про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно слід розглядати як спір, пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване речове право на це майно. Приватний нотаріус зобов`язаний виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права або його обтяження незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, чи не був залучений.

Отже належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано. У даному випадку таким відповідачем є ТОВ «Курсор-Авто».

Жодних доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції в цій частині матеріали справи не містять. Таких доказів не додано стороною позивача до апеляційної скарги та не отримано таких доказів судом апеляційної інстанції у ході розгляду справи.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла виснову, що рішення Подільського районного суду м. Києва від 25 травня 2023 року в частині відмови Київській міській раді у позові до приватних нотаріусів Київського міського нотаріального округу Шевченко О.В. та ОСОБА_4 відповідає вимогам матеріального та процесуального закону. Підстав для його скасування в цій частині з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія не знаходить.

Зважаючи на викладене, суд апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції в частині відмови Київській міській раді у позові до приватних нотаріусів Київського міського нотаріального округу Шевченко О.В. та ОСОБА_4 залишає без змін, а доводи апеляційної скарги позивача без задоволення.

Інші доводи апеляційної скарги, які зводяться до неналежної оцінки зібраних у справі доказів та необхідності у задоволенні позову у повному обсязі, також не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваного рішення, такі доводи є безпідставними та такими, що не можуть вплинути на правильність висновків суду по суті спору.

Та обставина, що даний спір має значний суспільний інтерес, оскільки його вирішення має неабияке виняткове значення для територіальної громади Подільського району м. Києва та в цілому всіх мешканців міста в контексті впливу ухваленого у ній судового рішення на права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, що охоплює ті потреби громадян, які пов`язані із переміщенням, комфортнім проживанням на території міста Києва, на якій відсутня станція Сирецько-Печерської лінії Київського метрополітену, не може слугувати підставою для задоволення позову лише з цих підстав.

Суд апеляційної інстанції, з урахуванням правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 06 березня 2018 року у справі № 607/15489/15-ц, звертає увагу на те, що однією із позовних вимог у справі, як переглядається, є вимога позивача зобов`язати відповідача ТОВ «Курсор-Авто» звільнити самовільно зайняту земельну ділянку та повернути її Київській міській раді. Оскільки заявлений позов Київської міської ради до відповідача ТОВ «Курсор-Авто» про усунення перешкод, пов`язаних із здійсненням прав щодо користування та розпорядження майном, а саме земельною ділянкою, то він є по суті своїй негаторним, а тому позовна давність до вимог за негаторним позовом не застосовується, оскільки правопорушення є таким, що триває у часі, тому цей позов може бути пред`явлений власником майна протягом всього часу, поки триває порушення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно до приписів ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Виходячи з вищенаведеного, рішення суду першої інстанції не може вважатись повністю законним та обґрунтованим, і таким, що ухвалене з правильним застосуванням норм матеріального та з дотриманням норм процесуального права, у зв`язку з чим наявні підстави для його зміни в частині підстав відмови Київській міській раді у позові до ОСОБА_1 , закриття провадження у справі в частині заявлених вимог до ТОВ «Куросор-Авто» з підстав порушення правил юрисдикції. Рішення Подільського районного суду м. Києва від 25 травня 2023 року в частині відмови Київській міській раді у позові до приватних нотаріусів Київського міського нотаріального округу Шевченко О.В. та ОСОБА_4 апеляційний суд залишає без змін з наведених вище підстав.

Питання щодо розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, суд вирішує відповідно до положень статті 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 386, 389 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Київської міської ради, подану представником ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 25 травня 2023 року в частині відмови Київській міській раді у позові до ОСОБА_1 змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 25 травня 2023 року в частині відмови Київській міській раді у позові до Товариства з обмеженою відповідальністю «Курсор-Авто» скасувати, провадження у справі за позовом Київської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «Курсор-Авто» про визнання протиправними та скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зобов`язання звільнити та повернути самовільно зайняту земельну ділянку, привівши її у придатний для використання стан, закрити.

Роз`яснити Київській міській раді, що розгляд справи за позовом Київської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «Курсор-Авто» про визнання протиправними та скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зобов`язання звільнити та повернути самовільно зайняту земельну ділянку, привівши її у придатний для використання стан, віднесено до господарської юрисдикції.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 25 травня 2023 року в частині відмови Київській міській раді у позові до приватних нотаріусів Київського міського нотаріального округу Шевченко Ольги Вікторівни та ОСОБА_4 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач А. М. Стрижеус

Судді: Л. Д. Поливач

О. І. Шкоріна