ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/691/24 Номер провадження 22-ц/814/3436/24Головуючий у 1-й інстанції Турченко Т.В. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів Одринської Т.В., Панченка О.О.,

за участю секретаря судового засідання Філоненко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 01 серпня 2024 року (повний текст рішення складено 05 серпня 2024 року) у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів.

В обґрунтування позову зазначено, що сторони справи перебували в зареєстрованому шлюбі з 17 листопада 2012 року по 04 квітня 2017 рік. У шлюбі народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу син залишився проживати та на даний час проживає з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 . Заочним рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 02 червня 2017 року стягнуто аліменти з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1000,00 грн щомісячно, починаючи стягнення з 27 лютого 2017 року до повноліття дитини.

На даний час у позивача змінилося матеріальне становище та обсяг доходів, що в свою чергу пов`язано із зростанням економічної кризи в державі. Значний ріст цін спонукає до необхідності витрачати на утримання дитини значні кошти, а саме на відповідне харчування, шкільне приладдя, одяг, взуття, проїзд у транспорті, заняття в гуртках. Сума, яку перераховує відповідач для дитини недостатня, тому ОСОБА_3 потребує більшої уваги з боку матеріального забезпечення батька. Вважає, що відповідач в змозі сплачувати аліменти на утримання їхньої спільної неповнолітньої дитини в розмірі не менше як 1/4 частина з його щомісячного доходу та з урахуванням усіх вид доплат, надбавок, премій.

У зв`язку з вищевикладеним, позивач просила суд змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються на підставі заочного рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 02 червня 2017 року по справі № 554/1597/17 з «стягнути аліменти з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1000,00 грн щомісячно, починаючи стягнення з 27 лютого 2017 року до повноліття дитини»,

на «стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви до повноліття дитини».

Відкликати виконавчий лист по справі № 554/1597/17, виданий Октябрським районним судом м. Полтави, який видано з наступним змістом: «стягнути аліменти з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1000,00 грн щомісячно, починаючи стягнення з 27 лютого 2017 року до повноліття дитини».

Короткий зміст рішення місцевого суду

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 01 серпня 2024 року позов задоволено.

Змінено спосіб стягнення аліментів, які стягуються на підставі рішення (заочного) Октябрського районного суду м. Полтави від 02 червня 2017 року по справі № 554/1597/17 з «стягнути аліменти з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1000,00 грн щомісячно, починаючи стягнення з 27 лютого 2017 року до повноліття дитини»

на «стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02 лютого 2024 року до повноліття дитини».

Відкликано виконавчий лист по справі № 554/1597/17, виданий Октябрським районним судом м. Полтави, який виданий з наступним змістом: «Стягнути аліменти з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1000,00 грн щомісячно, починаючи стягнення з 27 лютого 2017 року до повноліття дитини».

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

З рішенням Київського районного суду м. Полтави від 01 серпня 2024 року не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку, подавши до суду апеляційну скаргу, в якій прохав суд скасувати оскаржуване рішення місцевого суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів відмовити у повному обсязі.

Позиції учасників справи

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

На думку особи, яка подала апеляційну скаргу, рішення місцевого суду ґрунтується лише на припущеннях, позові ОСОБА_2 , а також судом першої інстанції не було прийнято до уваги всі наявні в матеріалах справи докази, не надано їм належну правову оцінку, у зв`язку з чим ухвалено незаконне та необґрунтоване рішення.

Відповідач у поданій ним апеляційній скарзі висловлює свої сумніви щодо правдивості наданих позивачем довідок про отриману останньою заробітну плату, оскільки з таких доказів вбачається, що заробітна плата ОСОБА_2 за основним місцем роботи є меншою від мінімально передбаченої законодавством.

Місцевим судом не було взято до уваги, що розмір призначених на дитину аліментів підлягає постійній індексації і станом на момент подання позову вже становив 1600,00 грн, що відповідає мінімальному розміру аліментів на дитину відповідного віку.

Крім того, судом першої інстанції не було взято до уваги, що відповідач додатково купує сину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , особисті речі та сплачує відвідування гуртків.

На думку відповідача, сума у розмірі 1600,00 грн є достатньою для гармонійного розвитку дитини, забезпечення її нормального виховання та харчування.

Також місцевим судом в резолютивній частині оскаржуваного рішення зазначено, що новий розмір аліментів потрібно стягувати з 02 лютого 2024 року (з дати подачі позову), натомість в мотивувальній частині рішення наведена судова практика, з якої вбачається, що таке стягнення проводиться з дня набрання рішенням законної сили.

Щодо відзиву на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу позивач прохала суд залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а оскаржуване рішення місцевого суду без змін.

ОСОБА_2 зауважує, що значний ріст цін спонукає до необхідності витрачати на утримання дитини значні кошти, сума, яку перераховує відповідач на дитину, є недостатня, а тому ОСОБА_3 потребує більшої уваги з боку матеріального забезпечення батька.

Предметом розгляду даної справи було саме зміна матеріального стану відповідача, оскільки він, як батько дитини, також зобов`язаний матеріально утримувати свого малолітнього сина, а не покладати майже всі витрати на позивача.

Позивач зазначає, що з моменту розлучення відповідач майже не бере участі у житті дитини, лише декілька разів забирав сина до себе та декілька разів купував іграшки.

Крім того, наголошено, що сплачених відповідачем аліментів у розмірі 1600,00 грн на місяць не вистачає навіть на харчування дитини, а не те, щоб забезпечити нормальний розвиток останнього.

Щодо явки та позиції учасників справи в суді апеляційної інстанції

Відповідач та його представник під час судового засідання підтримали вимоги поданої апеляційної скарги та прохали її задовольнити з підстав, що у ній наведено.

Представник позивача під час судового засідання заперечувала проти задоволення поданої відповідачем апеляційної скарги та прохала суд оскаржуване рішення залишити без змін.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення відповідача та його представника, а також представника позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.

Встановлені обставини справи

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що сторони справи з 17 листопада 2012 року по 04 квітня 2017 рік перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 04 квітня 2017 року (а.с. 11).

Від даного шлюбу в них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 19 серпня 2014 року, актовий запис №863 (а.с. 09).

02 червня 2017 року заочним рішенням Октябрського районного суду м. Полтави стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1000,00 грн щомісячно, починаючи стягнення з 27 лютого 2017 року до повноліття дитини (а.с. 12-13).

Згідно наданих позивачем довідок, дохід ОСОБА_2 з липня 2023 року по грудень 2023 року становив 20803,86 грн (а.с. 18).

З наданої військовою частиною довідки вбачається, що доходи ОСОБА_1 з квітня 2022 року по травень 2024 року становлять 777919,99 грн (а.с. 91-92).

Позиція суду апеляційної інстанції

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Положеннями статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статті 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття.

Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з частиною першою статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам зазначено, що відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Отже, враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Таким чином, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням зміни матеріального становища платника аліментів є зміна доходів, витрат, активів тощо. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (абзац другий частини третьої статті 181 СК України).

Аналіз положень статті 192 СК України свідчить про те, що зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Аналогічні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 і ця судова практика є незмінною.

У справі, яка переглядається встановлено, що заочним рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 02 червня 2017 року у справі № 554/1597/17 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1000,00 грн щомісячно, починаючи стягнення з 27 лютого 2017 року до повноліття дитини.

Звертаючись до суду з позовом про зміну способу стягнення аліментів, позивач посилалася на зміну свого матеріального стану, визначення попереднього розміру аліментів у розмірі, який є меншим ніж встановлений законодавством на дитину відповідного віку та можливість відповідача сплачувати аліменти у більшому розмірі.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Так, на підтвердження незадовільного майнового стану позивачем було подано до місцевого суду довідки про доходи, з яких вбачається, що ОСОБА_2 за липень 2023 року отримала заробітну плату у розмірі 2959,30 грн, у серпні 2023 року 3660,00 грн, у вересні 2023 року 3660,00 грн, у жовтні 2023 року 3204,56 грн, у листопаді 2023 року 3660,00 грн, у грудні 2023 року 3660,00 грн, у січні 2024 року 3660,00 грн, у лютому 2024 року 6914,97 грн, у березні 2024 року 7700,00 грн.

Натомість, з наданої військовою частиною довідки вбачається, що доходи ОСОБА_1 з квітня 2022 року по травень 2024 року становлять 777919,99 грн.

З наданих до місцевого суду довідок про доходи сторін справи вбачається, що відповідач має фінансову змогу платити на користь позивача аліменти у більшому розмірі з метою забезпечення належного рівня життя їх спільного малолітнього сина.

Крім того, слід наголосити, що відповідачем не було надано ні до суду першої інстанції, ні до апеляційного суду доказів перебування на його утриманні інших осіб.

Що ж стосується фінансового стану позивача, то слід зазначити, що останньою для його аналізу було надано до місцевого суду довідки про доходи, з яких вбачається отримана ОСОБА_2 заробітна плата за основним місцем роботи. Слід зауважити, що надані відповідачем ксерокопії оголошень щодо вакантних посад не містять достовірної інформації щодо розміру отримуваної позивачем заробітної плати, оскільки мають виключно загально-інформативний характер з метою залучення нових працівників.

За відсутності належних та достатніх доказів щодо придбання відповідачем особистих речей та сплати відвідування гуртків сину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , даний довід не береться судом до уваги, оскільки згідно частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на розмір аліментів, які сплачує відповідач на користь позивача на підставі заочного рішення, беручи до уваги фінансовий стан сторін справи, колегія суддів погоджується із висновком місцевого суду щодо наявності підстав для зміни способу стягнення аліментів.

Однак колегія суддів не погоджується із зазначеним місцевим судом в резолютивній частині оскаржуваного рішення періодом здійснення стягнення аліментів, оскільки початок стягнення аліментів за новим способом має здійснюватися не з дати подання позовної заяви (що здійснюється при стягненні аліментів вперше), а з дня набрання рішенням законної сили, яким ухвалено змінити спосіб їх стягнення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Повноваження суду апеляційної інстанції визначено статтею 374 ЦПК України, згідно з пунктом другим частини першої якої за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення згідно пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зважаючи на те, що задовольняючи вимоги про зміну способу стягнення аліментів місцевим судом було неправильно зазначено початок періоду стягнення аліментів за новим способом, то рішення Київського районного суду м. Полтави від 01 серпня 2024 року у частині розміру задоволення позовних вимог та визначення періоду стягнення аліментів у розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) необхідно змінити, виклавши: перший абзац резолютивної частини рішення у наступній редакції: «Позов задовольнити частково»; четвертий абзац резолютивної частини рішення у наступній редакції: «Стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили та до повноліття дитини».

В іншій частині рішення Київського районного суду м. Полтави від 01 серпня 2024 року слід залишити без змін.

Щодо судових витрат

Щодо судового збору

За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Зважаючи на те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню лише в частині зміни початку стягнення аліментів при зміні способу їх стягнення, то відсутні підстави для нового розподілу судових витрат, понесені сторонами під час розгляду справи місцевим судом, та відсутні підстави для розподілу судових витрати у вигляді судового збору за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, понесених у суді апеляційної інстанції

Відповідно до статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України)

3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Подаючи до суду відзив на апеляційну скаргу, представник позивача зазначала, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції становить 4000,00 грн, а підтримавши під час судового засідання викладені доводи щодо відсутності підстав для задоволення апеляційних вимог відповідача, наголосила на необхідності стягнення таких витрат на користь ОСОБА_2 .

Так, з матеріалів справи вбачається, що на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу представником позивача разом з відзивом на апеляційну скаргу було подано до суду: копію договору №1 про надання правової (правничої) допомоги (представництво інтересів у цивільній справі) від 01 жовтня 2024 року, який укладено між адвокатом Дроменко Л.В. та клієнтом ОСОБА_2 щодо представлення інтересів останньої у цивільній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 01 серпня 2024 року, та умовами якого узгоджено, що розміру гонорару за надані послуги є фіксованим та становить 4000,00 грн; копію звіту про виконану роботу (акт прийому-передачі наданих послуг) від 18 жовтня 2024 року, який містить перелік наданих послуг адвокатом клієнту, зокрема: консультування, ознайомлення з апеляційною скаргою, підготовка та подання відзиву на апеляційну скаргу, участь у судовому засіданні; ордер на надання правничої допомоги ОСОБА_2 адвокатом Дроменко Л.В.; копію квитанції №1, згідно відомостей якої адвокатом Дроменко Л.В. було прийнято від ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 4000,00 грн.

Слід зауважити, що відзив на апеляційну скаргу та додані до нього документи були направлені представником позивача засобами поштового зв`язку відповідачу ОСОБА_1 .

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

Згідно частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

У відповідності до частини шостої статті 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони, тощо. Тобто у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката, суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям. Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

З матеріалів справи вбачається, що отримавши засобами поштового зв`язку поданий представником позивача відзив на апеляційну скаргу, відповідач будь-яких заперечень щодо заявлених у ньому вимог про відшкодування судових витрат до суду апеляційної інстанції не подав, а під час судового засідання його представник наголосив щодо розгляду даного питання на розсуд суду.

Крім того, частиною третьою статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

З огляду на предмет спору, беручи до уваги часткове задоволення апеляційних вимог, враховуючи принципи справедливості та верховенства права, колегія суддів вважає, що стягненню із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягають судові витрати на професійну правничу допомогу, які понесені під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, у розмірі 3000,00 грн.

Керуючись статтями 141, 367, 374, 375, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 01 серпня 2024 року у частині розміру задоволення позовних вимог та визначення періоду стягнення аліментів у розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) змінити, виклавши:

перший абзац резолютивної частини рішення у наступній редакції: «Позов задовольнити частково»;

четвертий абзац резолютивної частини рішення у наступній редакції: «Стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили та до повноліття дитини».

В іншій частині рішення Київського районного суду м. Полтави від 01 серпня 2024 року залишити без змін.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19 листопада 2024 року.

Головуючий В.П. Пікуль

Судді Т.В. Одринська

О.О. Панченко