Справа № 148/1016/24
Провадження №2/148/444/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2024 року Тульчинський районний суд Вінницької області

в складі: судді Штифурко Л.А.

секретаря Лиженко Є.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тульчина за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , який подано в його інтересах та від його імені представником, адвокатом Ульяновою Юлією Анатоліївною, до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про припинення права спільної сумісної власності, поділ земельної ділянки; зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , за участь третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів, - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності, припинення права спільної сумісної власності, поділ земельної ділянки,-

встановив:

В квітні 2024 року адвокат Ульянова Ю.А. в інтересах ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про припинення права спільної сумісної власності, поділ земельної ділянки. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що мати позивача, ОСОБА_6 , була власницею 37/200 часток житлового будинку з господарськими спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору дарування частини житлового будинку від 23.08.1997, згідно з яким вона та її рідна сестра ОСОБА_7 отримали в дар 37/100 частин житлового будинку з господарчими будівлями за вказаною адресою.

Також ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку, виданого згідно рішення Тульчинської міської ради 29 сесії 5 скликання від 14.11.2008, на праві спільної сумісної власності належала земельна ділянка площею 0,0313 га, кадастровий номер :01:005:0119, призначена для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 мати позивача ОСОБА_6 померла. Після її смерті відкрилась спадщина, яку позивач ОСОБА_1 прийняв. Оскільки правовстановлюючі документи на майно в нього були відсутні, право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті його матері на спадкове майно, яке складалось з 37/200 часток житлового будинку з господарськими будівлями у АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,0313 га, кадастровий номер: :01:005:0119, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, яка перебуває в спільній сумісній власності з ОСОБА_7 , визнано за ним згідно рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 29.01.2021 в справі № 148/1382/19.

На підставі вказаного судового рішення він зумів зареєструвати за собою лише право власності на 37/200 частки житлового будинку. Зареєструвати ж право власності на земельну ділянку ні в ЦНАП м. Тульчина, ні в державного нотаріуса у м. Кременчук, в якого зберігається спадкова справа, виявилось неможливим. В цьому йому було відмовлено з посиланням на те, що спірна земельна ділянка є спільною сумісної власністю та частки її не визначено.

З огляду на те, що в інший спосіб, ніж у судовому порядку, він не може захистити своє право власності та зареєструвати його, змушений був звернутися до суду з позовом до спадкоємців ОСОБА_7 , яка була іншим співвласником земельної ділянки та просить припинити право спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,0313 га, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:005:0119 шляхом її поділу, визнавши за ним право власності на 1/2 частку цієї земельної ділянки без виділення її в натурі.

22.05.2024 ОСОБА_2 звернувся в суд з зустрічним позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про припинення спільної сумісної власності, поділ земельної ділянки, позовні вимоги за яким збільшено 04.09.2024 (а.с. 202-203, 235-237) та просив, крім іншого, також визнати за ним в порядку спадкування після смерті дружини ОСОБА_7 право власності на частину земельної ділянки площею 0,0313 гектара, кадастровий номер :01:005:0119, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала спадкодавиці на праві спільної сумісної власності.

В обгрунтування позовних вимог зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його дружина ОСОБА_7 . Після смерті дружини спадщину прийняв він та його дочка ОСОБА_3 . З останньою вони дійшли згоди щодо поділу спадкового майна, про що між ними 21.10.2021 укладено спадковий договір. За цим договором до нього у спадщину, зокрема переходять 37/200 часток житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а також земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку за цією ж адресою, площею 0,0313 га, кадастровий номер :01:005:0119, яка належала його дружині на праві спільної сумісної власності разом з ОСОБА_6 .

Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сергієнко С.С. йому видано свідоцтво про право на спадщину на 37/200 часток житлового будинку та зареєстровано його право власності. У видачі ж свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку відмовлено з посиланням на те, що вона є спільною сумісною власністю та частки співвласників не виділені.

Оскільки в інший спосіб він не може захистити своє право, зокрема зареєструвати право власності на земельну ділянку, а відповідно і розпорядитися нею, змушений був звернутися до суду з даним позовом. Просить визначити за ним в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 право власності на частину земельної ділянки площею 0,0313 гектара, кадастровий номер :01:005:0119, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала спадкодавиці на праві спільної сумісної власності, припинити право спільної сумісної власності на дану земельну ділянку виділивши йому її частину без виділення цієї частки в натурі.

Ухвалою суду від 13.06.2024 первісний та зустрічний позови об`єднано в одне провадження.

01.08.2024 в порядку підготовки справи до судового розгляду до участі в справі залучено третіх осіб без самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_4 , ОСОБА_5

24.10.2024 закрито підготовче провадження у справі.

В судовому засіданні представник позивача-відповідача ОСОБА_1 , адвокат Ульянова Ю.А., позовні вимоги за первісним позовом підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Проти задоволення зустрічного позову не заперечила. Суду пояснила, що як її довіритель, так і відповідач-позивач ОСОБА_8 , не можуть зареєструвати своє право власності на земельну ділянку, яка є спільною сумісною власністю, та яку вони отримали в порядку спадкування, а відповідно і в повній мірі реалізувати своє право щодо розпорядження нею. Просила припинити право спільної сумісної власності на спільну земельну ділянку шляхом її поділу, визнавши за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку цієї земельної ділянки без виділення цієї частки в натурі.

В судовому засіданні відповідач-позивач ОСОБА_2 зустрічний позов підтримав в повному обсязі, посилаючись на викадені в ньому обставини. Проти первісного позову ОСОБА_1 не заперечив. Зазначив, що вони вже тривалий час не можуть оформити та підтвердити своє право власності на спірну земельну ділянку, яка належала на праві спільної сумісної власності його дружині ОСОБА_7 та її сестрі ОСОБА_6 ,та яку вони успадкували з ОСОБА_1 . Просив обидва позови задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_3 визнала первісний позов ОСОБА_1 та зустрічний позов ОСОБА_2 , просила їх задовольнити.

Треті особи ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце судового засідання, про причини неявки суд не повідомили, пояснень чи заперечень щодо позовів не висловили.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

З копії Державного акту на право власності на земельну ділянку від 08.07.2010 серії ЯЛ № 198212, виданого на підставі рішення Тульчинської міської ради 29 сесії 5 скликання від 14.11.2008 та додатку до нього (Список співвласників земельної ділянки), встановлено, що ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на праві спільної сумісної власності належала земельна ділянка площею 0,0313 га у межах згідно з планом, кадастровий номер :01:005:0119, призначена для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташована за адресою: АДРЕСА_1 . На частину вказаної земельної ділянки, а саме 0,0046 га, існує обмеження (обтяження) щодо її використання на підставі постійного договору від 17.11.2008 № 96 (а.с. 8, 9 т.1).

Як вбачається копії Договору № 96 на встановлення земельного сервітуту від 17.11.2008, він укладений між власниками землі ОСОБА_7 та ОСОБА_6 з одного боку і власниками сусідньої земельної ділянки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з другого боку, про те, що власники (користувачі) земельної ділянки ОСОБА_7 та ОСОБА_6 встановлюють земельний сервітут на ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на використання земельної ділянки, яка знаходиться в АДРЕСА_1 для проходу та проїзду транспортними засобами через земельну ділянку власника землі до дороги загального користування, згідно плану (схеми). Земельний сервітут обмежує право власності на земельну ділянку та є безстроковим (а.с. 131-132 т. 1).

З копії витягу з рішення Тульчинської міської ради Тульчинського району Вінницької області 26 сесії 5 скликання від 09.09.2008 «Про надання земельних ділянок у спільну сумісну власність та видачу Державних актів на право власності на землю громадянам міста» встановлено, що, розглянувши заяви громадян міста, міська рада вирішила: 1) надати безкоштовно у спільну сумісну власність земельну ділянку, що знаходиться у користуванні громадян міста та видати Державні акти на право власності на землю: 1.2. площею 0,027 га в АДРЕСА_1 для обслуговування житлового будинку і господарських будівель громадянам ОСОБА_6 в розмірі та ОСОБА_7 в розмірі 1/2 (а.с. 13 т. 1).

Відповідно до копії рішення Тульчинської міської ради Тульчинського району Вінницької області 26 сесії 5 скликання від 09.09.2008 "Про розподіл присадибної земельної ділянки АДРЕСА_1 між співвласниками житлового будинку" вбачається, що, розглянувши заяву гр. ОСОБА_4 , Тульчинська міська рада вирішила: 1. Розділити присадибну земельну ділянку по АДРЕСА_1 в рівних частках між співвласниками житлового будинку АДРЕСА_1 , тобто гр. ОСОБА_4 1/2 частини, гр. ОСОБА_6 та ОСОБА_7 1/2 частини в розмірах: ОСОБА_4 - 0,27 га; ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - 0,27 га; земельна ділянка спільного користування - 0,009 га ( а.с. 14 т.1).

З копії рішення№ 680 від 14.11.2008 Тульчинської міської ради Тульчинського району Вінницької області 29 сесії 5 скликання "Про внесення змін до рішення Тульчинської міської ради Тульчинського району Вінницької області 26 сесії 5 скликання від 09.09.2008 "Про надання земельних ділянок у спільну сумісну вланість та видачу Державних актів на право власності на землю громадянам міста" встановлено, що міською радою внесено зміни в рішення Тульчинської міської ради Тульчинського району Вінницької області 26 сесії 5 скликання від 09.09.2008 та пункт 1.2 викладено в наступній редакції: «площею 0,0313 га в АДРЕСА_1 для обслуговування житлового будинку і господарських будівель громадянам ОСОБА_6 в розмірі 1/2 та ОСОБА_7 в розмірі 1/2» (а.с. 15 т.1).

Як вбачається з копії акту погодження меж землекористування від 07.11.2008, виконавець робіт ОСОБА_9 , в присутності землевпорядника ОСОБА_10 , замовника ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та суміжних користувачів ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , проведено встановлення в натурі та погодження меж земельної ділянки, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 (а.с. 122 т.1).

З копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №304165043 від 04.07.2022 встановлено, що право власності наземельну ділянку, кадастровий номер :01:005:0119, площею 0,0313 га, призначену для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибну ділянку) зареєстровано за зареєстровано за ОСОБА_7 та ОСОБА_6 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 198212, виданого 08.07.2010, вид власності: спільна сумісна, розмір частки 1/1, (а.с. 12 т. 1).

Згідно копії звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки, загальною площею 0.0313 гектара, кадастровий номер: :01:005:0119, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , виконаного ФО-П ОСОБА_11 , дата оцінки 01.07.2019, вартість оцінюваної земельної ділянки 20486,0 грн., вартість 1 кв.м об`єкта оцінки 65,45 грн. (а.с. 29-31 Т. 1).

Також судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Кременчук Полтавської області померла ОСОБА_6 , підтвердженням чому служить копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Кременчуцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області 29.05.2018 (а.с. 28 Т.1).

З копії рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 29.01.2021 №148/1382/19 судом встановлено, що за ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 його матері ОСОБА_6 за ним визнано право власності на спадкове майно, яке складається з: - 37/200 часток житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який складається з житлового будинку літ."А", загальною площею 80,4 кв.м, житловою площею -78,2 кв.м, тамбуру літ."а", загальною площею 9,7 кв.м, веранди літ."а1", загальною площею 14,7 кв.м, всього загальною площею 104,8 кв.м, житловою площею -78,2 кв.м, сіней літ."а2", вхідного майданчику літ."а3", вхідного майданчику літ."а4", сараю літ."Б", сараю літ."Б1", погрібу літ."П", погрібу літ. "П1", огорожі; - земельної ділянки площею 0,0313 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :01:005:0119, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка перебуває в спільній сумісній власності з ОСОБА_7 , без її визначення (а.с. 109-112 т. 1).

Встановлено судом і те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Києві померла ОСОБА_7 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_2 , виданого Дарницьким районним у м. Києві відділом ДРАЦС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_7 (а.с. 100 т. 1).

З матеріалів справи встановлено та сторонами не заперечено, що спадкоємцями ОСОБА_12 є чоловік, відповідач-позивач ОСОБА_2 та дочка ОСОБА_3 .

Між спадкоємцями ОСОБА_13 21.10.2021 укладено Договір про поділ спадкового майна НРН 102930, а 21.10.2023 договір про внесення змін до Договору про поділ спадкового майна, посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сергієнком С.С., зареєстровані в реєстрі за №1329. Згідно вказаного договору ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , які згідно спадкової справи №10-2021, заведеної 03.05.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сергієнком С.С., є спадкоємцями померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 домовились, що до ОСОБА_2 в порядку спадкування переходить, зокрема 37/200 (тридцять сім двохсотих) часток житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (шість) (а.с. 126-128 т.1) та частка у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,0313 гектара, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки: :01:005:0119 (а.с. 130 т. 1).

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 13.04.2024 № 374183412 вбачається, що право власності на частку у праві спільної часткової власності на будинок за адресою: АДРЕСА_1 , по 37/200 частки, яке вони набули в порядку спадкування, зареєстрували як ОСОБА_1 на підставі рішення Тульчинського районного суду Вінницької області №148/1382/19 від 29.01.2021, так і ОСОБА_2 - на підставі свідоцтва про право на спадщину серії 1332, виданого 21.10.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу м. Києва Сергієнко С.С. (а.с.10-11 Т.1).

Однак право власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 524310100:01:005:0119, площею 0,0313 гектара, яка належала на праві спільної сумісної власності спадкодавцям ОСОБА_14 та ОСОБА_7 , та яку успадкували ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (що встановлено вище), останні зареєструвати не змогли.

Так, з копії постанови приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сергієнка С.С. від 03.09.2024 вбачається, що ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки: :01:005:0119, оскільки зазначена земельна ділянка належить співвласникам на праві спільної сумісної власності та частки кожного зі співвласників не виділені, у зв`язку з чим неможливо встановити склад спадкового майна (а.с. 238 т. 1).

З огляду на встановлені обставини, суд вважає, що правовідносин, які склалися між сторонами, підлягають застосуванню норми ЦК, що регулюють підстави та порядок спадкування, також право власності, зокрема спільної сумісної власності, порядку її поділу.

За змістом ст.. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Стаття 1217 ЦК України визначає, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Якщо до спадкової маси (спадщини) входить земельна ділянка, яка належала спадкодавцю на праві власності або користування, то відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до статті 1225 ЦК України та роз`яснень, наведених у пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельні ділянки є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому чинним законодавством України порядку.

За змстом ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності, у тому числі і на земельну ділянку, спадкується на загальних підставах, тобто може переходити як до спадкоємців за заповітом, так і до спадкоємців за законом. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі.

Відповідно до вимог статті 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Частинами першою та другою статті 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Частиною першою статті 1296 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (частина перша статті 1297 ЦК України).

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Тобто, визнання права в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадщини у нотаріальному порядку, у зв`язку з чим виникає цивільно-правовій спір.

Оскільки в ході судового розгляду встановлено, що спірна земельна ділянка, кадастровий номер: :01:005:0119, площею 0,0313 га, за адресою: АДРЕСА_1 , на праві спільної сумісної власності належала спадкодавиці ОСОБА_7 , що підтверджується державним актом про право власності на земельну ділянку від 06.07.2010 серії ЯЛ № 198212, увійшла до складу її спадкового майна, відійшла у спадщину та прийнята ОСОБА_2 згідно договору про поділ спадкового майна від 21.10.2021 з додатком до нього, у видачі свідоцтва про право на спадщину останньому нотаріусом відмовлено, а також доведено, що в інший, ніж в судовому порядку, він не в змозі захистити своє право, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_2 в про визнання за ним права власності на земельну ділянку в порядку спадкування.

Разом з тим, оскільки судом встановлено, що спірна земельна ділянка належала спадкодавці ОСОБА_7 на праві спільної сумісної власності без виділена часток, то саме таке право перейшло до спадкоємця ОСОБА_2 . Тому підстав для визнання за ним права власності в порядку спадкування на 1/2 частину спірної земельної ділянки суд не вбачає. З огляду на це зустрічний позов в цій частині підлягає частковому задоволенню.

Вирішуючи спір між сторонами в частині первісного позову ОСОБА_1 та зустрічного позову ОСОБА_15 про поділ земельної ділянки, що є об`єктом спільної сумісної власності, припинення права спільної сумісної власності, суд виходить із такого.

За змістом ст.ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.

Частинами першою та другою ст. 78 ЗК України визначено, що право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Відповідно до пунктів «а», «г» частини першої статті 81 ЗК України право власності на землю громадяни України набувають на підставі придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами та на підставі прийняття спадщини.

Частиною 1 статті 86 ЗК України встановлено, що земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).

За змістом 1, 2 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом.

При цьому, згідно зі ст. 89 ЗК України, земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам, якщо інше не встановлено законом. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.

Відповідно до ч. 3 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

В ході судового розгляду справи судом встановлено, що поділ спірної земельної ділянки, кадастровий номер :01:005:0119, площею 0,0313 га, за адресою: АДРЕСА_1 , або виділ з неї окремих часток, за життя ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , яким вона належала на праві спільної сумісної власності, не проводився, розмір часток співвласників не визначався.

Таким чином, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 були співвласниками земельної ділянки, яка перебуває у спільній сумісній власності без визначення часток, і це право перейшло до їх спадкоємців - ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Отже, їх частки є рівними і частка кожного із них у праві спільної власності на земельну ділянку дорівнює 1/2.

Позивачами не надано доказів, судового рішення чи договору, згідно яких частка будь-кого із співвласників земельної ділянки була збільшена або зменшена. Так само ними не заперечено щодо поділу між ними, як новими власниками, земельної ділянки саме в рівних частках.

Суд також приймає до уваги визнання сторонами як вимог за первісним, так і вимог за зустрічним позовом, оскільки воно відповідає вимогам чинного законодавства, не порушує прав та інтересів сторін.

Частиною четвертою статті 206 ЦПК України визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Крім цього, аналіз наведених правових норм та встановлених судом обставин справи дає можливість зробити висновок про те, що невизначеність часток у праві спільної сумісної власності позбавляє як позивача за первісним позовом - ОСОБА_1 , так і позивача за зустрічним позовом - ОСОБА_2 , можливості належним чином оформити свої спадкові права на земельну ділянку, що належала померлим ОСОБА_7 та ОСОБА_6 на праві спільної сумісної власності та, що в інший, ніж судовий спосіб, вони не в змозі захистити своє право.

За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 за первісним позовом та позовні вимоги ОСОБА_2 за зустрічним позовом про поділ земельної ділянки, припинення права спільної сумісної власності, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Статтями 11-13 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень ст.ст.76-78, 80-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на викладене суд доходить висновку про повне задоволення вимог за первісним позовом та часткове задоволення - за зустрічним позовом.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати між сторонами.

Разом з цим, в даній справі, суд вважає доцільним залишити витрати за сторонами з огляду на відсутність їх заперечень щодо цього.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 78, 86, 89, 125 ЗК України, ст. 355, 364-367, 368, 370, 372, 1216-1218, 1223, 1225, 1226, 1261, 1267, 1268, 1296 ЦК України, ст. 10, 12, 13, 76-82 , 89, 141, ч. 4 ст. 206, ст.ст. 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 про припинення права спільної сумісної власності, поділ земельної ділянки задовольнити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 про визнання права власності, припинення права спільної сумісної власності, поділ земельної ділянки задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_16 в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 право власності на земельну ділянку, яка належала останній на підставі державного акта серії ЯЛ № 198212 від 08.07.2010 року на праві спільної сумісної власності, з кадастровим номером :01:005:0119, площею 0,0313 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

В порядку поділу земельної ділянки виділити ОСОБА_1 на праві власності 1/2 частину земельної ділянки з кадастровим номером :01:005:0119, площею 0,0313 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить йому на праві спільної сумісної власності в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_6 .

В порядку поділу земельної ділянки виділити ОСОБА_16 на праві власності 1/2 частину земельної ділянки з кадастровим номером :01:005:0119, площею 0,0313 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить йому на праві спільної сумісної власності в порядку спадкування за законом після смерті дружини ОСОБА_7 .

Припинити право спільної сумісної власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:005:0119, площею 0,0313 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Судові витрати залишити за сторонами.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 25.11.2024.

Суддя Л.А. Штифурко