Єдиний унікальний номер судової справи: 482/273/17
Провадження № 22-ц/812/12/24 Доповідач апеляційного суду - Самчишина Н.В.
Постанова

Іменем України

25 листопада 2024 року м. Миколаїв Справа № 482/273/17

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Самчишиної Н.В.,

суддів: Коломієць В.В., Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання Колосовою О.М.,

за участі: представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 15 серпня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Баранкевич В.О. в приміщенні цього ж суду, у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_6 , про усунення перешкод у користуванні майном та покладення обов`язку щодо приведення майна в попередній стан,

встановив:

У лютому 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_6 , про усунення перешкод у користуванні майном та покладення обов`язку щодо приведення майна в попередній стан.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 24 липня 2008 року є власником майнового комплексу будівель та споруд, розташованих на АДРЕСА_1 . До складу вказаного майнового комплексу входили, в тому числі, адміністративна будівля, де розташоване кафе-їдальня, а також прохідна та кам`яна огорожа.

07 вересня 2001 року між попереднім власником вказаного майнового комплексу Відкритим акціонерним товариством «Кашперівський завод будівельних матеріалів» (далі - ВАТ «Кашперівський завод будівельних матеріалів») та ОСОБА_6 укладено договір купівлі-продажу, який зареєстрований на товарній біржі «Ріко-Альянс», за умовами якого останній придбав частину вищезазначеного майна (кафе-їдальню), розташованого на АДРЕСА_1 .

Також, за договором купівлі-продажу від 26 листопада 2003 року між директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Кашперівське родовище» (далі - ТОВ «Кашперівське родовище») та ОСОБА_6 укладено договір купівлі-продажу прохідної, площею 12,2 кв. м, і кам`яної огорожі № 1-3, які є невід`ємною частиною цілісного майнового комплексу, що належить на праві власності позивачу.

18 лютого 2008 року ОСОБА_6 видано свідоцтво про право власності на кафе літ. «А-2» на АДРЕСА_1 , та огорожу №1-3, а 13 березня 2008 року свідоцтво про право власності на прохідну на АДРЕСА_1 .

У подальшому на місці прохідної та огорожі ОСОБА_6 побудовано пункт технічного обслуговування автомобілів.

Рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 13 травня 2010 року, зміненим рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 06 жовтня 2010 року, яке ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 червня 2011 року залишено без змін, вищезазначені договори купівлі-продажу від 07 вересня 2001 року та 26 листопада 2003 року визнано недійсними.

Зобов`язано ОСОБА_6 привести прохідну та кам`яну огорожу в попередній стан, шляхом їх відновлення.

Проте, не виконавши вказане рішення суду, ОСОБА_6 здійснив відчуження вказаного нерухомого майна, уклавши 23 квітня 2015 року договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Новоодеського районного нотаріального округу Миколаївської області Філіпенко Д. В., відповідно до якого продав ОСОБА_5 нерухоме майно - пункт технічного обслуговування легкових автомобілів зі складом запчастин, який розташовано на місці прохідної та кам`яної огорожі на АДРЕСА_1 .

Позивач вважав, що зобов`язання, які покладені судовим рішенням на ОСОБА_6 щодо приведення прохідної та огорожі до попереднього стану, останнім не виконано, а тому зазначений обов`язок перейшов до нового власника майна ОСОБА_5 .

Позивач просив суд: усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні майном, що належить йому на праві власності та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; демонтувати за рахунок ОСОБА_5 пункт технічного обслуговування автомобілів, який розташовано на місці прохідної - літ. О-1, та кам`яної огорожі № 1-4, за адресою: АДРЕСА_1 , та привести їх у той стан, в якому вони були до будівництва у тих же розмірах, відповідно до даних технічної документації БТІ; стягнути з відповідача суму сплаченого судового збору.

Рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 15 серпня 2018 року у позові відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач не довів свого порушеного права зі сторони саме відповідача, а обставини, на які посилається позивач у своєму позові вже були встановлені рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 13 травня 2010 року, яке набрало законної сили, а тому не підлягають доказуванню при розгляді цієї справи. Відповідач правомірно набула право власності на нерухоме майно - пункт технічного обслуговування легкових автомобілів зі складом запчастин, а позивач обрав невірний спосіб захисту свого порушеного права.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_4 ОСОБА_3 , посилаючись на порушення районним судом норм матеріального права, просив рішення районного суду скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд позбавив позивача можливості належного виконання остаточного судового рішення, яке захищало його право власника користуватися та розпоряджатися нерухомим майно; позивач намагався виконати рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 13 травня 2010 року, однак вжиті заходи не призвели до позитивного результату.

Відзивів на апеляційну скаргу не надходило.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 03 грудня 2018 року апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_4 ОСОБА_3 залишено без задоволення, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що при вирішенні справи суд першої інстанції правильно визначив характер правовідносин між сторонами, вірно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Постановою Верховного Суду від 30 червня 2021 року постанову Миколаївського апеляційного суду від 03 грудня 2018 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Скасовуючи постанову апеляційного суду та передаючи справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, Верховний Суд в постанові зазначив, що суд апеляційної інстанції належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги про те, що у фактичному користуванні ОСОБА_5 знаходиться пункт технічного обслуговування легкових автомобілів зі складом запчастин, який був побудований на місці кам`яної прохідної та огорожі, які належали позивачу, та на час розгляду справи саме відповідач ним користується, чим створює перешкоди позивачу у користуванні його майном, та дійшов передчасного висновку про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Верховний Суд зазначав, що суд апеляційної інстанції, переглянувши рішення суду першої інстанції, належним чином не перевірив доводів та заперечень сторін, не оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи лише з підстав того, що обставини, на які посилається позивач вже були встановлені в рішенні суду, яке набрало законної сили, а тому доказуванню не підлягають.

Суд апеляційної інстанції спір по суті не вирішив, самоусунувся від ухвалення рішення по суті спору з використанням процесуальних прав суду апеляційної інстанції при перегляді справи, чим перешкодив позивачу у доступі до правосуддя за захистом порушеного права.

Відповідно, апеляційному суду необхідно встановити, чи створює ОСОБА_5 перешкоди позивачу у користуванні його майном, надати оцінку всім доказами у справі, отже, вирішити спір з урахуванням завдань цивільного судочинства.

Крім того, звернута увага на те, що суд апеляційної інстанції помилково вказав про обрання позивачем неправильного способу захисту своїх прав, оскільки судами достовірно встановлено, що на час розгляду цієї справи власником нерухомого майна є ОСОБА_7 , яка ним користується, а тому це порушення є триваючим, а суду необхідно розглянути справу по суті та встановити чи саме вона порушує право позивача на користування його майном.

Аналогічний висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах висловлений Верховним Судом у постанові від 24 березня 2021 року у справі № 372/845/18 (провадження № 61-15438св20).

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_5 , заперечуючи проти скарги, посилаючись на те, що вона є добросовісним набувачем нерухомого майна, вважала, що судом першої інстанції ухвалено рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Ремешевський Є.А. підтримав апеляційну скаргу, представник відповідача адвокат Грибонос В.В. заперечував проти її задоволення.

ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. 13 листопада 2024 року в поштовому повідомленні за місцем його реєстрації наявна відмітка про відсутність адресата за вказаною адресою, що відповідно до приписів пункту 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України вважається днем вручення судової повістки.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, які з`явились в судове засідання, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку апеляційний суд враховує те, що відповідно до положень частини першої статті 417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

Судом установлено, що 24 липня 2008 року між ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , з однієї сторони, та ОСОБА_4 з іншої сторони, укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого останній придбав комплекс будівель та споруд, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

До складу комплексу входили: адмінбудівля приміщення № 1 за літ. «А-2», кам`яний, загальною площею 496,5 кв. м, блочний цех літ. «Б-1», кам`яний загальною площею 719,4 кв. м, котельня літ. «В-1», кам`яна, загальною площею 333,4 кв. м, електротрансформаторна літ. «Г-1», цегляна, центральний склад літ. «Д-1», кам`яний, загальною площею 223,1 кв. м, склад літ. «Е-1», кам`яний, загальною площею 12,0 кв. м, підвал літ. «Ж-1» п/д, кам`яний, загальною площею 67,5 кв. м, склад ПММ літ. «З-1», кам`яний, заправка МПП літ. «І-1», кам`яна, мехмайстерня літ. «К-1», кам`яна, загальною площею 1 597,9 кв. м, водонапірна вежа літ. «Л-1», цегляна-кам`яна, битова будівля літ. «М-1» кам`яна, загальною площею 84,7 кв. м, огорожа № 1-4, споруда № 5, прохідна літ. «О-1», кам`яна (т.1 а. с. 4).

Рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 13 травня 2010 року визнано недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна - кафе-їдальні розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , від 07 вересня 2001 року, укладений на Універсальній товарній біржі «Ріко-Альянс» між ВАТ «Кашперівський завод будівельних матеріалів» і ОСОБА_6 .

Визнано недійсним договір купівлі-продажу прохідної та кам`яної огорожі за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 26 листопада 2003 року між ОСОБА_6 та директором ТОВ «Кашперівське родовище» Михайліченко А. М.

Зобов`язано ОСОБА_6 привести прохідну (літ. «О-1») та кам`яну огорожу в той стан, в якому вони були до будівництва на їх місці пункту технічного обслуговування автомобілів, шляхом знесення двох гаражних боксів, які були прибудовані до прохідної, будівлі складу, інших прибудов та відновити огорожу, на місці якої було побудовано пункт технічного обслуговування автомобілів (т.1 а. с. 6-8).

Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 06 жовтня 2010 року рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 13 травня 2010 року в частині покладення зобов`язання на ОСОБА_6 привести прохідну та кам`яну огорожу в той стан, в якому вони були до будівництва на їх місці пункту технічного обслуговування автомобілів, шляхом знесення двох гаражних боксів, які були прибудовані до прохідної, будівлі складу, інших прибудов та відновити огорожу та знесення гаражних боксів, які були прибудовані до прохідної, будівлі складу, інших прибудов змінено.

Зобов`язано ОСОБА_6 привести прохідну та огорожу в попередній стан, шляхом їх відновлення. В іншій частині вказане рішення залишено без змін (т.1 а. с. 9-11).

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 09 лютого 2011 року роз`яснено рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 06 жовтня 2010 року, зазначивши в його резолютивній частині про відновлення прохідної та огорожі у тому ж місці на якому вони існували раніше та в тих же розмірах, відповідно до технічної документації БТІ із застосуванням демонтажу об`єктів розташованих на цьому місці (т.1 а.с. 12-13).

Рішення суду ОСОБА_6 не виконане, що підтверджується вироком Новоодеського районного суду Миколаївської області від 11 січня 2012 року, яким ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 382 КК України (т.1 а.с. 14-15).

На підставі договору купівлі-продажу від 23 квітня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Новоодеського районного нотаріального округу Миколаївської області Філіпенко Д. В. за реєстровим № 438, власником нерухомого майна - пункт технічного обслуговування легкових автомобілів зі складом запчастин, загальною площею 131,5 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , стала ОСОБА_5 (т. 1 а.с. 16-17, т. 2 а.с. 2751).

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів свого порушеного права зі сторони саме відповідача, а обставини, на які посилається позивач у своєму позові вже були встановлені рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 13 травня 2010 року, яке набрало законної сили, а тому не підлягають доказуванню при розгляді цієї справи. Відповідач правомірно набула право власності на нерухоме майно - пункт технічного обслуговування легкових автомобілів зі складом запчастин, а позивач обрав невірний спосіб захисту свого порушеного права.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до частин першої та третьої статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно із частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (частина перша статті 317 ЦК України).

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (частина перша статті 319 ЦК України).

Частиною першою статті 321 ЦК України також визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною першою статті 78 ЗК України також визначено, що право власності на землю це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини п`ятої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Суд першої інстанції встановив, що пункт технічного обслуговування легкових автомобілів зі складом запчастин, який належить відповідачу на підставі договору купівлі-продажу, був побудований ОСОБА_6 на місці прохідної та кам`яної огорожі, які належать позивачу.

Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 06 жовтня 2010 року встановлено неправомірність набуття права власності на будівлю (прохідну) та споруду (кам`яна огорожа) відповідачем ОСОБА_6 та зобов`язано ОСОБА_6 привести прохідну та огорожу в попередній стан шляхом їх відновлення, виходячи з вимог, щодо можливості їх використання за призначенням.

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 09 лютого 2011 року заяву ОСОБА_4 про роз`яснення рішення задоволено, роз`яснено рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 06 жовтня 2010 року, зазначивши в його резолютивній частині про відновлення прохідної та огорожі у тому ж місці на якому вони існували раніше та в тих же розмірах, відповідно до даних технічної документації БТІ із застосуванням демонтажу об`єктів розташованих на цьому місці.

Отже, у фактичному користуванні покупця ОСОБА_5 знаходиться пункт технічного обслуговування легкових автомобілів зі складом запчастин, який був побудований на місці кам`яної прохідної та огорожі, які належали позивачу, та на час розгляду справи саме відповідач ним користується, чим створює перешкоди позивачу у користуванні його майном. За такого, висновки суду першої інстанції про недоведеність позивачем свого порушеного права та обрання позивачем неправильного способу захисту своїх прав, є помилковими.

В позові позивач ОСОБА_4 просив демонтувати за рахунок ОСОБА_5 пункт технічного обслуговування автомобілів, який розташовано на місці прохідної - літ. О-1, та кам`яної огорожі № 1-4, за адресою: АДРЕСА_1 , та привести їх у той стан, в якому вони були до будівництва у тих же розмірах, відповідно до даних технічної документації БТІ.

З матеріалів справи убачається, що за договором купівлі-продажу від 25 листопада 2003 року ТОВ «Кашперівське родовище» продало, а ОСОБА_6 (третя особа у справі) придбав нежитлове приміщення (прохідну), розташоване в АДРЕСА_1 , загальною площею 12,2 кв.м. - №0 - 1 і огорожу кам`яну №1-3.

Згідно акта приймання-передачі прохідної та кам`яної огорожі від 26 листопада 2003 року ОСОБА_10 було передано нежитлове приміщення (прохідну) кам`яну, загальною площею 12,2 кв.м. і кам`яну огорожу 42 п.м. з боку АДРЕСА_1 .

З інвентаризаційної справи № 5171 (арк 1-7) та технічного паспорту на нежитлову будівлю АДРЕСА_1 станом на 28 січня 2008 року убачається, що прохідна літ. О-1 та кам`яна огорожа літ. 1-4 в зазначених документах були позначені літ. А-1 прохідна та на місця огорожі - літ. Б -1 (будується) в умовних розмірах огороджувальних конструкцій.

З інвентаризаційної справи № 4931 (арк.33) та технічного паспорту на комплекс будівель та споруд Пункту технічного обслуговування виготовленого станом на 06 листопада 2008 року (т.2 а.с.107-109) убачається, що після будівництва, будівля Пункту технічного обслуговування літ. А-1, загальною площею 131,5 кв. м, поглинула вказані спірні прохідну, загальною площею 12,2 кв.м. та частково кам`яну огорожу.

З метою визначення способу демонтажу існуючих будівель розташованих на місці прохідної та огорожі, об`єму будівельних робіт, необхідних для проведення демонтажу та їхньої вартості, судом апеляційної інстанції за клопотанням представників позивача неодноразово були призначені судові будівельно-технічні експертизи.

Так, ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 27 вересням 2021 року за клопотанням представника позивача адвоката Заливчого Я.В. була призначена судова будівельно-технічна експертиза, проведення якої було доручено експертам Миколаївського відділення ОНДІСЕ Міністерства юстиції України.

28 грудня 2021 року судовим експертом МВ ОНДІСЕ Яновською С.М. повідомлено про неможливість надання висновку № 21-834 судової будівельно-технічної експертизи через ненадання додаткових матеріалів в повному обсязі та технічну неможливість виконання експертизи.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 21 лютого 2022 року за клопотанням представника позивача адвоката Заливчого Я.В. була призначена судова будівельно-технічна експертиза, проведення якої було доручено експертам Херсонського відділення ОНДІСЕ. Ця ухвала апеляційного суду не була направлена до вказаної експертної установи, у зв`язку з тим, що вона знаходилася на тимчасово окупованій території, що унеможливлювало проведення експертизи.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 07 липня 2022 року за клопотанням представника позивача адвоката Заливчого Я.В. була призначена судова будівельно-технічна експертиза, проведення якої було доручено експертам Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз, яка залишена без виконання через відсутність можливості визначити обсяг робіт.

Судом апеляційної інстанції роз`яснювалось право сторонам надати докази щодо способу демонтажу спірного нерухомого майна, яким вони не скористалися.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Аналізуючи вищевикладені обставин та надані сторонами докази, апеляційний суд дійшов висновку про доведеність підстав для задоволення вимог ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні його нерухомим майном шляхом зобов`язання відповідача демонтувати за її рахунок будівлі пункту технічного обслуговування автомобілів, які розташовані на місці прохідної - літ. О-1, та кам`яної огорожі АДРЕСА_2 , оскільки як встановлено у фактичному користуванні ОСОБА_5 знаходиться пункт технічного обслуговування легкових автомобілів зі складом запчастин, який був побудований на місці кам`яної прохідної та огорожі, які належали позивачу, та на час розгляду справи саме відповідач ним користується, чим створює перешкоди позивачу у користуванні його майном.

Посилання ОСОБА_5 на її добросовісність, як набувача нерухомого майна, не заслуговують на увагу та не є підставою для відмови у задоволенні вказаних позовних вимог, оскільки вони не спростовують факт обмеження прав позивача ОСОБА_4 на вільне користування та розпорядження його майном, яким користується відповідач.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про приведення нею за її власний рахунок прохідної та кам`яної огорожі у той стан, в якому вони були до будівництва у тих же розмірах, відповідно до даних технічної документації БТІ є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, оскільки будівництво пункту технічного обслуговування автомобілів було вчинено не нею, а ОСОБА_6 на якого було покладено такий обов`язок судовим рішенням.

За такого, позивач не позбавлений можливості в разі відновлення власними коштами прохідної та кам`яної огорожі у той стан, в якому вони були до будівництва пред`явити вимоги про компенсацію витрачених коштів з ОСОБА_6 .

Оскільки суд першої інстанції був іншої думки, то відповідно до положень пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням судом апеляційної інстанції нового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_4 .

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що апеляційним судом рішення суду скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2 880 грн сплачений в трьох судових інстанціях (640 грн +960 грн + 1280 грн).

Керуючись статтями 367, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 15 серпня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_4 задовольнити частково.

Усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні майном, що належить на праві власності ОСОБА_4 та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Зобов`язати ОСОБА_5 демонтувати за її власний рахунок будівлі пункту технічного обслуговування автомобілів, які розташовані на місці прохідної - літ. О-1, та кам`яної огорожі № 1-3, за адресою: АДРЕСА_1 .

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про приведення прохідної - літ. О-1 і кам`яної огорожі № 1-4 в той стан, в якому вони були до будівництва у тих же розмірах, відповідно до даних технічної документації БТІ.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судовий збір в розмірі 2 880 грн сплачений в трьох судових інстанціях.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосереднього до Верхового Суду у випадках та з підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: В.В. Коломієць

Ж.М. Яворська

Повний текст постанови складено 26 листопада 2024 року.