Провадження № 2/522/6501/24
12 листопада 2024 року Приморський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого судді Шенцевої О.П.,
за участю секретаря Міщенко О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі цивільну справу за позовом Державного підприємства «ТВК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
09 серпня 2024 року до Приморського районного суду міста Одеси звернулось Державне підприємство «ТВК» з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Договором про надання послуг складсько-торгівельного приміщення №С3-26/2019 від 23.01.2019 року у розмірі 126 455,96 гривень та витрат за сплачений судовий збір у розмірі 3028,00 гривень.
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 23 січня 2019 року між ДП «ТВК» (Сторона 1) та громадянином України ОСОБА_1 (Сторона 2) укладено Договір № С3-26/2019 про надання послуг з обслуговування складсько-торгівельного приміщення №С3-26, розташованого на території Державного підприємства «ТВК» за адресою: АДРЕСА_1 .
Предметом договору є надання Стороні 2 в якості торгового місця, складсько-торгівельного приміщення, яке належить Стороні 1 та розташоване на місці С3-26 загальною площею 144,0 кв.м. строком до 31.12.2030 року та здійснення послуг з обслуговування вказаного складсько-торгівельного приміщення.
Вказане складсько-торгівельне приміщення є державною власністю та перебуває на бухгалтерському обліку Державного підприємства «ТВК» на умовах користування.
За умовами Договору, Сторона 2 ( ОСОБА_1 ) зобов`язується своєчасно сплачувати послуги з обслуговування, а також витрати по тарифам в терміни які встановлені умовами Договору, п.п.22.3, 2.3.1, 3.1, 3.3. та 3.4.
Відповідно до наказу в.о. директора ДП «ТВК» «з метою врегулювання питання тарифікації послуг підприємства, враховуючи складну фінансово-економічну ситуацію в країні, спричинену воєнним станом» № 24/1-а від 30.05.2022 року, з 1 червня 2022 року вартість послуг ДП «ТВК» з обслуговування складсько-торгівельних приміщень встановлена в розмірі 11 500,00 грн.
Відповідно до Бухгалтерської довідки на 19.06.2024 року заборгованість ОСОБА_1 складає 103 500,00 грн. за період: жовтень 2022 року - червень 2023 року.
За карткою рахунку 361 вбачається, що ОСОБА_1 здійснював останній платіж 29 вересня 2022 року у розмірі 11 500 грн. за надані послуги за вересень 2022 року.
Також, відповідно до п.2.2.3. Договору С3-26/2019 та до картки рахунку № НОМЕР_1 останній платіж за спожиту електроенергію був 30.08.2022 року. Повна вартість за використану електроенергію розраховується відповідно до актів прийому-передачі електричної енергії від постачальника ТОВ «Євроренерготрейд» за Договором про постачання електричної енергії №ЄЕТ-ТВК-ЕЕ-13/05/21 від 13.05.2021 року.
ДП «ТВК» направляло на адресу ОСОБА_1 претензії про необхідність сплати боргу та 15 червня 2023 року за вих. № 118 на адресу ОСОБА_1 було направлено повідомлення про розірвання Договору про надання послуг з обслуговування складсько-торгівельного приміщення №С3-26/2019 від 23.01.2019 року в порядку ст.651 ЦК України. На вказаний лист ОСОБА_1 відповіді або будь-які інші-пропозиції з приводу заборгованості та її сплати на адресу Підприємства не надсилав. Відомості про зміну місця мешкання або реєстрації для комунікації із ОСОБА_1 підприємству не відомі.
Оскільки відповідачем прострочено виконання зобов`язань зі сплати за надані послуги за Договором надання послуг з обслуговування складсько-торгівельного приміщення з жовтня 2022 року до подачі позовної заяви до суду, а саме до 08.08.2024 року, є всі правові підстави для стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат відповідно до ст. 625 ЦК України, на прострочену суму, що, згідно розрахунку складає: Три відсотки річних за період з 01.10.2022 року по 05.08.2024 року становить 4702 (чотири тисячі сімсот дві) гривні 05 копійок. Інфляційні втрати за період з 01.10.2022 року по 05.08.2024 року становлять 8809 (вісім тисяч вісімсот дев`ять) гривень 00 копійок.
Відповідно до наказу Т.в.о. директора ДП «ТВК» «щодо врегулювання питань не нарахування штрафних санкцій контрагентам підприємства в умовах воєнного стану» №13-а від 01.03.2022 року за лютий, березень, квітень та травень 2022 року не нараховувались штрафи за несвоєчасну оплату наданих підприємством послуг та наказів в.о. директора ДП «ТВК» «щодо врегулювання питань не нарахування штрафних санкцій контрагентам підприємства в умовах воєнного стану» за №26/1а від 31.05.2022 року, №40-а від 30.08.2022 року, № 4/1-а від 26.10.2022 року, №68-а від 31.12.2022 року, №12-а від 28.02.2023 року з червня 2022 року по лютий 2023 року не нараховувались штрафи за несвоєчасну оплату наданих підприємством послуг.
Таким чином, штрафи за період невиконання відповідачем своїх обов`язків відповідно до п.4.3. Договору, за прострочення платежу, у розмірі, визначеному п. 3.1 Договору, Сторона 2 щомісячно сплачує штраф у розмірі 20% від суми, визначеної в п. 3.1. Договору, нараховувались лише за травень 2023 року і становлять 2300,00 гривень, що складає нарахованого штрафу на суму несплаченого боргу на місяць.
В зв`язку з вищевикладеним представник Державного підприємства «ТВК» звернувся до суду та просить стягнути з ОСОБА_1 вказану заборгованість.
Ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 13.08.2024 року відкрито провадження по справі.
17 вересня 2024 року від керуючого припиненням Державного підприємства «ТВК» до суду надійшло клопотання про долучення доказів.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідач відзив на позов не подав, у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, із заявою про розгляд справи у його відсутність до суду не звертався, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи.
Згідно до п.п. 6, 7 ч.2 ст.43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
Крім того, ухвала суду про відкриття провадження у даній справі розміщена в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Приморського районного суду м. Одеси, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення та загальновідомою.
Відповідно до ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.
Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди представника позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст. ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів.
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Відповідно до ч. 4 ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Матеріалами справи встановлено, що 23.01.2019 року між Державним підприємством «ТВК» (Сторона 1) та громадянином України ОСОБА_1 (Сторона 2) укладено Договір № С3-26/2019 про надання послуг з обслуговування складсько-торгівельного приміщення № С3-26 розташованого на території Державного підприємства «ТВК».
Відповідно до п.1.2 договору Сторона 1 зобов`язується в порядку та на умовах, визначених в цьому Договорі, надати Стороні 2 послуги із забезпеченням Стороні 2 усіх необхідних умов для здійснення вантажно-розвантажувальних робіт на території складсько-торговельного приміщення, яке належить Стороні 1 та розташоване на місці №С3-26, а Сторона 2 зобов`язується в порядку та на умовах, визначених в цьому Договорі, прийняти такі послуги та здійснити оплату за надані послуги. Місце надання послуг: складсько-торговельне приміщення Державного підприємства «ТВК», розташоване на місці № С3-26.
Згідно з п.2.1 Договору Сторона 1 зобов`язується:
- надати Стороні 2 в якості торгового місця, складсько-торговельне приміщення, яке належить Стороні 1 та розташоване на місці №С3-26, загальною торговою площею 144 кв.м., згідно технічного паспорту;
- надати Стороні 2 необхідні послуги з обслуговування, в тому числі вантажно-розвантажувальних;
- не перешкоджати ввезенню на територію складсько-торговельного приміщення і вивозу з неї майна, яке належить Сторони 2, за наявності у Стороні 2 відповідного пропуску;
- здійснювати контроль за в`їздом та виїздом автотранспорту на місце №С3-26 складсько-торговельного приміщення;
- здійснювати контроль під час здійснення вантажно-розвантажувальних робіт на місці №С3-26 складсько-торговельного приміщення;
- забезпечити необхідні умови для безперешкодного здійснення вантажно-розвантажувальних робіт на місці №С3-26;
- надати Стороні 2, за письмовою заявою, відповідний пропуск (один на 30/31 календарних днів або на той період, щодо якого Сторони дійшли згоди) для в`їзду та виїзду автотранспорту на територію складсько-торгівельного приміщення №С3-26;
- надати Стороні 2, за письмовою заявою, спеціальний пропуск на право розкриття складсько-торговельного приміщення уповноваженими нею особами.
Відповідно до п.п.2.2.2, 2.2.3 договору Сторона 2 зобов`язується сплачувати своєчасно послуги з обслуговування, а також витрати по тарифам та в терміни, які встановлені умовами п.п. 2.2.3., 2.3.1., 3.1., 3.3 та 3.4. цього договору; відшкодовувати витрати за спожиту електроенергію, згідно тарифів встановлених НКРЕ на день оплати, за показниками лічильника, який знаходиться з зовнішньої сторони складсько-торгівельного приміщення. Відшкодування витрат спожитої електроенергії здійснюється з моменту фактичного допуску Сторони 2 до складсько-торгівельного приміщення за двостороннім актом.
Згідно з п. 2.3.1 договору Сторона 1 має право змінювати вартість плати за обслуговування складсько-торгівельного приміщення, шляхом встановлення відповідних тарифів на такі послуги. Вартість послуг для Сторони 2 вважається узгодженою після фактичного повідомлення про це Сторону 2.
Відповідно до п.3.1 ч. 3 Договору, вартість послуг встановлена у розмірі 10 000 (десять тисяч гривень) з ПДВ. Термін сплати до 20 числа кожного поточного місяця.
На підставі п.п. 2.3.1. п. 2.3 ч. 2 Договору, наказом В.о. директора ДП «ТВК» «Про встановлення тарифів на послуги ДП «ТВК» від 30.11.2021 року № 131-а, вартість послуг з обслуговування складсько-торгівельних приміщень з 1 грудня 2021 року встановлена в сумі 13 600,00 грн. з ПДВ.
Відповідно до наказу в.о. директора ДП «ТВК» «з метою врегулювання питання тарифікації послуг підприємства, враховуючи складну фінансово-економічну ситуацію в країні, спричинену воєнним станом» № 24/1-а від 30.05.2022 року, з 1 червня 2022 року вартість послуг ДП «ТВК» з обслуговування складсько-торгівельних приміщень встановлена в розмірі 11 500,00 грн.
Згідно з п.3.2 договору Сторона 2 відшкодовує витрати спожитої електроенергії за минулий місяць до 15 числа поточного місяця, за умовою, яка визначена п. 2.2.3. договору.
Відповідно до п.4.1 договору за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором, Сторони несуть відповідальність передбачену даним Договором та чинним законодавством України.
За п.4.3 договору за прострочення платежу, у розмірі, визначеному п.3.1 договору, Сторона 2, щомісячно сплачує штраф у розмірі 20% від суми, визначеної в п.3.1 договору.
Відповідно до п.5.1 договору даний договір вступає в силу з дати підписання Сторонами та є дійсним до 31.12.2030 року.
Згідно з п.5.5 Договору, даний договір вважається автоматично пролонгований, якщо хоча б одна із сторін договору продовжили виконання своїх договірних зобов`язань після закінчення кінцевої дати дії договору.
Відповідно до п.5.6 Договору, у випадку, якщо договір був автоматично пролонгований сторонами, або зміни власника підприємства кожна із сторін може розірвати вказаний договір в будь-який зручний час з письмовим повідомленням іншої сторони на пізніше ніж за 10 календарних днів, після чого договір вважається розірваним.
У повідомленні від 15 червня 2023 року за вих. № 118, надісланому позивачем відповідачу про розірвання договору про надання послуг з обслуговування складсько-торгівельного приміщення №С3-26/2019 від 23.01.2019 позивач, в порядку ст.651 Цивільного кодексу України, повідомив відповідача, що договір про надання послуг з обслуговування складсько-торгівельного приміщення №С3-26/2019 від 23.01.2019 укладений між Державним підприємством «ТВК» та відповідачем вважається розірваним в односторонньому порядку з 01.07.2023 року на підставі п.п.1 п. 5.4 Договору.
Вказане повідомлення надіслано поштою та повернуто адресату за закінченням терміну зберігання.
Крім того, позивач направляв на адресу відповідача претензію про необхідність сплати боргу, а саме:
- 06 лютого 2023 року за вих. №31;
- 10 липня 2023 року за вих. № 143;
- 08 квітня 2024 року за вих. №87, в якій вказав на порушення ОСОБА_1 умов Договору, зазначивши суму заборгованості та необхідність її погашення відповідно до умов Договору.
Вказані претензії надіслано поштою та повернуто адресату за закінченням терміну зберігання.
Згідно з бухгалтерською довідкою позивача щодо заборгованості з обслуговування складсько-торгівельного приміщення С3-26 (контрагент ОСОБА_1 ) станом на 19.06.2024 року сума заборгованості складає:
- обслуговування складсько-торгівельного приміщення (рахунок 361) 103 500,00 грн. (борг за обслуговування складу 11 500,00 грн. за жовтень 2022р., 11 500,00 грн. за листопад 2022р., 11 500,00 грн. за грудень 2022р., 11 500,00 грн. за січень 2023р., 11 500,00 грн. за лютий 2023р., 11 500,00 грн. за березень 2023р., 11 500,00 грн. за квітень 2023р., 11 500,00 грн. за травень 2023р., 11 500,00 грн. за червень 2023р.);
- відшкодування електроенергії 235,41 грн. (за серпень 2022р. - жовтень 2022р.);
- штрафи за несвоєчасну оплату обслуговування (рах.374) 2 300,00 грн. (за травень 2023р. 2 300,00 грн.)
Всього: 106 035,41 грн.
В матеріалах справи також наявна виписка по рахунку позивача щодо контрагента ОСОБА_1 (договір №С3-26/2019), з якої вбачається сплата відповідачем послуг з обслуговування за договором:
- 27.01.2022 на суму 13 600 грн. (обслуговування за січень 2022);
- 21.03.2022 на суму 13 600 грн. (обслуговування за лютий 2022);
- 18.04.2022 на суму 13 600 грн. (обслуговування за березень 2022);
- 28.05.2022 на суму 13 600 грн. (обслуговування за квітень 2022);
- 09.06.2022, 30.06.2022 на суму 3 600, 10 000 грн. (обслуговування за травень 2022);
- 06.07.2022, 12.07.2022 на суму 3 600, 10 000 грн. (обслуговування за червень 2022);
- 28.07.2022, на суму 9 400 грн. (обслуговування за липень 2022);
- 30.08.2022 на суму 11 500 грн. (обслуговування за серпень 2022);
- 29.09.2022 на суму 11 500 грн. (обслуговування за вересень 2022).
Докази сплати відповідачем послуг за період з жовтня 2022 р. по червень 2023 р. в матеріалах справи відсутні.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Цивільні права і обов`язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.
Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Кодексу.
Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Як вище встановлено судом, між Державним підприємством «ТВК» та ОСОБА_1 укладено договір №С3-26/2019 від 23.01.2019 року про надання послуг з обслуговування складсько-торгівельного приміщення, за умовами якого позивач зобов`язався надавати відповідачу послуги із забезпеченням всіх необхідних умов для здійснення вантажно-розвантажувальних робіт на території складсько-торгівельного приміщення, яке належить позивачу та розташоване на місці №С3-26, а відповідач зобов`язався прийняти такі послуги та їх оплатити. Окрім того, відповідач зобов`язався відшкодовувати позивачу витрати за спожиту електроенергію.
За ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
У відповідності ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно із приписами ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Між тим, як встановлено судом відповідач неналежним чином виконував зобов`язання щодо здійснення оплат за договором, внаслідок чого у нього наявний борг перед позивачем за договором №С3-26/2019 від 23.01.2019 за період з жовтня 2022 р. по червень 2023 р. у сумі 103 500,00 грн., який підлягає стягненню з відповідача.
При цьому, суд виходив з того, що відповідач був фактично повідомлений про зміну вартості плати за обслуговування відповідно до п. 2.3.1 договору з урахуванням наявних в матеріалах справи доказів сплати відповідачем обслуговування за червень-вересень 2022 у зміненому розмірі.
Крім того, відповідно до п.2.2.3. Договору С3-26/2019, Сторона 2 зобов`язується відшкодовувати витрати за спожиту електроенергію, згідно тарифів, встановлених НКРЕ на день оплати, за показниками лічильника, який знаходиться із зовнішньої сторони складсько-торгівельного приміщення. Відшкодовування витрат спожитої електроенергії здійснюється з моменту фактичного допуску Сторони 2 до складсько-торгівельного приміщення за двостороннім актом.
Позивачем до суду надано бухгалтерську довідку та рахунок №361 за Договором №С3-26/2019, з якого вбачається, що за використану електроенергію заборгованість складає 235,41 гривень.
Згідно із п. 1ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.
В зв`язку з тим, що відповідачем прострочено виконання зобов`язань зі сплати за надані послуги за Договором надання послуг з обслуговування складсько-торгівельного приміщення з жовтня 2022 року до подачі позовної заяви до суду, а саме до 08.08.2024 року, є підстави для стягнення з відповідача трьох процентів річних та інфляційних втрат відповідно до ст. 625 ЦК України, на прострочену суму, що, згідно розрахунку складає:
Три відсотки річних за період з 01.10.2022 року по 05.08.2024 року становить 4702,05 грн. (чотири тисячі сімсот дві гривні 05 копійок).
Інфляційні втрати за період з 01.10.2022 року по 05.08.2024 року становлять 8809,00 грн. (вісім тисяч вісімсот дев`ять гривень 00 копійок).
За наданим позивачем розрахунком заборгованості, загальний розмір заборгованості за договором про надання послуг з обслуговування складсько-торгівельного приміщення №С3-26/2019 від 23.01.2019 року становить 126 455,96 (сто двадцять шість тисяч чотириста п`ятдесят п`ять гривень 96 копійок), яка складається з:
- 103 500,00 грн. (сто три тисячі п`ятсот гривень 00 копійок) боргу за Договором № С3-26/2019 від 23.01.2019 року;
- 2 300,00 грн. (дві тисячі триста гривень 00 копійок) штрафи за несвоєчасну оплату обслуговування за травень 2023 року;
- 4 702,05 грн. (чотири тисячі сімсот дві гривні 05) копійок 3% річних за період з 01.10.2022 року по 05.08.2024 року;
- 8 809,00 грн. (вісім тисяч вісімсот дев`ять гривень 00 копійок) інфляційні втрати за період з 01.10.2022 року по 05.08.2024 року;
- 6 909,50 грн.(шість тисяч дев`ятсот дев`ять гривень 50 копійок) штрафних санкцій з 01.10.2023 року до 31.02.2024 року;
- 235,41 грн. (двісті тридцять п`ять гривень 41 копійка) за використану електроенергію.
Відповідачем не надано суду іншого розрахунку, який спростовує наданий позивачем, або належних та допустимих доказів про виконання в повній мірі договору про надання послуг з обслуговування складсько-торгівельного приміщення №С3-26/2019 від 23.01.2019.
Однак, суд не погоджується із наданим позивачем розрахунком заборгованості в частині нарахування 6 909,50 грн. штрафних санкцій з 01.10.2023 року до 31.02.2024 року. Так, заявлені позивачем до стягнення з відповідача штрафні санкції у розмірі 6 909,50 грн. за своєю правовою природою є пенею, яка сторонами у договорі не була погоджена та встановлена.
Приймаючи до уваги вищевикладене, враховуючи що сторонами у договорі не передбачено такої штрафної санкції як пеня, у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача штрафних санкцій у розмірі 6 909,50 грн. слід відмовити.
Водночас пунктом 4.3 договору передбачено у разі прострочення платежу щомісячну сплату відповідачем штрафу у розмірі 20% від суми, визначеної в п.3.1 договору.
Проте, відповідно до наказів в.о. директора ДП «ТВК» «щодо врегулювання питань не нарахування штрафних санкцій контрагентам підприємства в умовах воєнного стану» за №26/1а від 31.05.2022 року, №40-а від 30.08.2022 року, № 4/1-а від 26.10.2022 року, №68-а від 31.12.2022 року, №12-а від 28.02.2023 року з червня 2022 року по лютий 2023 року не нараховувались штрафи за несвоєчасну оплату наданих підприємством послуг.
Тому, штрафи за період невиконання відповідачем своїх обов`язків відповідно до п.4.3. Договору, за прострочення платежу, у розмірі, визначеному п. 3.1 Договору, Сторона 2 щомісячно сплачує штраф у розмірі 20% від суми, визначеної в п. 3.1. Договору, нараховувались лише за травень 2023 року і становлять 2300,00 гривень.
Перевіривши розрахунок заявленого до стягнення штрафу, згідно з яким розмір штрафу за травень 2023 року у розмірі 2 300,00 грн. (дві тисячі триста гривень 00 копійок) за несвоєчасну оплату обслуговування, судом встановлено відповідність цього розрахунку обставинам справи щодо прострочення платежу відповідачем.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Згідно з ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків.
Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Водночас, слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
За таких обставин, з огляду на вищевикладене, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених у судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог Державного підприємства «ТВК».
Щодо стягнення судових витрат, які позивач просить стягнути з відповідача, суд виходить з того, що ним сплачено судовий збір у розмірі 3028,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 631 від 07.08.2024 року (а.с.10).
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи те, що задоволено 94,53 % позовних вимог (119546,46 грн. від 126455,96 грн.), то суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 2862 грн. 55 коп. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (3028,00 грн. х 94,53% / 100%).
Разом з тим, доказів понесення позивачем інших судових витрат матеріали справи не містять, із заявою про намір подати такі докази після ухвалення рішення суду позивач до суду не звертався.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.1,2,77-78,81,89,141,223,247,259,263-265,273,279,280-283,354 ЦПК України, ст.ст.509,530,612,629 ЦК України, суд, -
Позовну заяву Державного підприємства «ТВК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.
В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення складений 26.11.2024 року.
Суддя