КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Голуб С.А.,

суддів: Слюсар Т.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання - Гаврилко Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Печерського районного суду міста Києва від 25 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про розірвання договорів банківського вкладу та стягнення коштів,

в с т а н о в и в:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», банк) про розірвання договорів банківського вкладу та стягнення коштів.

В обґрунтування позову зазначив, що у період часу із 2011 по 2013 роки між ним та АТ КБ «ПриватБанк» на території Автономної Республіки Крим було укладено декілька договорів банківського вкладу (депозиту), а саме:

- договір № SAMDN5124 (вклад «Стандарт» із щомісячною виплатою) від 02 березня 2011 року строком на 6 місяців. За договором на депозитний рахунок № НОМЕР_2 внесено 10 000,00 доларів США, процентна ставка за вкладом складає 8 % річних, період нарахування процентів по вкладу - 1 місяць. Внесення грошових коштів підтверджується квитанцією № 20 від 02 березня 2011 року;

- договір № SAMDN7013 (вклад «Депозит +») від 23 вересня 2011 року строком на 3 місяці. За договором на депозитний рахунок № НОМЕР_1 внесено 100 000,00 грн, процентна ставка за вкладом складає 10 % річних, період нарахування процентів по вкладу - 1 місяць. Внесення грошових коштів підтверджується квитанцією від 23 вересня 2011 року;

- додаткова угода від 23 вересня 2011 року до договору № SAMDN7013, за умовами якої банк збільшив проценту ставку за вкладом на 2 % річних;

- договір № SAMDN0352 (вклад «Депозит +, 3 міс.») від 16 серпня 2012 року строком на 3 місяці. За договором на депозитний рахунок № НОМЕР_3 внесено 100 000,00 грн, процентна ставка за вкладом складає 17 % річних, період нарахування процентів по вкладу - 1 місяць. Внесення грошових коштів підтверджується квитанцією № 12 від 16 серпня 2012 року;

- додаткова угода від 16 серпня 2012 року до договору № SAMDN0352, за умовами якої банк збільшив проценту ставку за вкладом на 2 % річних;

- договір № SAMDN2075 (вклад «Депозит +, 3 міс.») від 29 серпня 2012 року строком на 3 місяці. За договором на депозитний рахунок № НОМЕР_4 внесено 100 000,00 грн, процентна ставка за вкладом складає 17 % річних, період нарахування процентів по вкладу - 1 місяць. Внесення грошових коштів підтверджується квитанцією № 15 від 29 серпня 2012 року;

- додаткова угода від 29 серпня 2012 року до договору № SAMDN2075, за умовами якої банк збільшив проценту ставку за вкладом на 2 % річних;

- договір № SAMDN7357 (вклад «Стандарт») від 10 вересня 2012 року строком на 1 рік. За договором на депозитний рахунок № НОМЕР_5 внесено 15 000,00 доларів США, процентна ставка за вкладом складає 6,5 % річних, період нарахування процентів по вкладу - 1 місяць. Внесення грошових коштів підтверджується квитанцією № 7 від 10 вересня 2012 року;

- договір № SAMDN3932 (вклад «Стандарт») від 19 листопада 2012 року строком на 1 рік. За договором на депозитний рахунок № НОМЕР_6 внесено 12 122,00 доларів США, процентна ставка за вкладом складає 9 % річних, період нарахування процентів по вкладу - 1 місяць. Внесення грошових коштів підтверджується платіжним дорученням № від 19 листопада 2012 року;

- договір № SAMDN0451 (вклад «Стандарт») від 20 травня 2013 року строком на 6 місяців. За договором на депозитний рахунок № НОМЕР_7 внесено 9 000,00 доларів США, процентна ставка за вкладом складає 8,5 % річних, період нарахування процентів по вкладу - 1 місяць. Внесення грошових коштів підтверджується квитанцією № 16 від 20 травня 2013 року;

- договір № SAMDN8306 (вклад «Депозит Плюс на 3 міс.») від 29 серпня 2013 року строком на 3 місяці. За договором на депозитний рахунок № НОМЕР_8 внесено 200 000,00 грн, процентна ставка за вкладом складає 15 % річних, період нарахування процентів по вкладу - 1 місяць. Внесення грошових коштів підтверджується квитанцією № 4 від 29 серпня 2013 року;

- додаткова угода від 29 серпня 2013 року до договору № SAMDN8306, за умовами якої банк збільшив проценту ставку за вкладом на 2 % річних на строк дії основного договору;

- договір № SAMDN4755 (вклад «Депозит Плюс на 1 міс.») від 17 вересня 2013 року строком на 1 місяць. За договором на депозитний рахунок № НОМЕР_9 внесено 100 000,00 грн, процентна ставка за вкладом складає 8,5 % річних, період нарахування процентів по вкладу - 1 місяць. Внесення грошових коштів підтверджується квитанцією № 1 від 17 вересня 2013 року;

- додаткова угода від 17 вересня 2013 року до договору № SAMDN4755, за умовами якої банк збільшив проценту ставку за вкладом на 2 % річних на строк дії основного договору.

Згідно з умовами вищевказаних договорів їх строк автоматично продовжуються, якщо клієнт не заявить банку про відмову від їх продовження.

Вказував, що з лютого 2014 року він був обмежений у доступі до своїх рахунків, не мав можливості здійснити будь-які фінансові операції або отримати виписки по рахунках.

23 березня 2021 року він надіслав на адресу АТ КБ «ПриватБанк» заяву про розірвання договорів банківського вкладу та розблокування банківських рахунків, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бердес М.О., в якій містилася обґрунтована вимога розірвання вказаних договорів банківського вкладу та повернення суми вкладів і нарахованих відсотків.

Згідно інформації про вручення поштового відправлення № 407 з офіційного сайту АТ «Укрпошта» відповідач отримав зазначену заяву 26 березня 2021 року, однак до цього часу не здійснив жодних заходів для повернення йому суми банківських вкладів та нарахованих відсотків, проігнорувавши законні вимоги власника депозитних рахунків, що стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом.

ОСОБА_1 просив суд:

- розірвати договір банківського вкладу (депозиту) № SAMDN5124 (вклад «Стандарт» із щомісячною виплатою) від 02 березня 2011 року, укладений між ним та АТ КБ «ПриватБанк», і стягнути із останнього на його користь суму банківського вкладу за цим договором у розмірі 10 000,00 доларів США та суму процентів за період з 02 березня 2011 року по 28 березня 2021 року у розмірі 8 056,98 доларів США;

- розірвати договір банківського вкладу (депозиту) № SAMDN7013 (вклад «Депозит +») від 23 вересня 2011 року, укладений між ним та АТ КБ «ПриватБанк», і стягнути із останнього на його користь суму банківського вкладу за цим договором у розмірі 100 000,00 грн та суму процентів за період з 23 вересня 2011 року по 28 березня 2021 року у розмірі 114 147,94 грн;

- розірвати договір банківського вкладу (депозиту) № SAMDN0352 (вклад «Депозит +, 3 міс.») від 16 серпня 2012 року, укладений між ним та АТ КБ «ПриватБанк», і стягнути із останнього на його користь суму банківського вкладу за цим договором у розмірі 100 000,00 грн та суму процентів за період з 16 серпня 2012 року по 28 березня 2021 року у розмірі 163 692,70 грн;

- розірвати договір банківського вкладу (депозиту) № SAMDN2075 (вклад «Депозит +, 3 міс.») від 29 серпня 2012 року, укладений між ним та АТ КБ «ПриватБанк», і стягнути із останнього на його користь суму банківського вкладу за цим договором у розмірі 100 000,00 грн та суму процентів за період з 29 серпня 2012 року по 28 березня 2021 року у розмірі 163 017,84 грн;

- розірвати договір банківського вкладу (депозиту) № SAMDN7357 (вклад «Стандарт») від 10 вересня 2012 року, укладений між ним та АТ КБ «ПриватБанк», і стягнути із останнього на його користь суму банківського вкладу за цим договором у розмірі 15 000,00 доларів США та суму процентів за період з 10 вересня 2012 року по 28 березня 2021 року у розмірі 8 333,42 доларів США;

- розірвати договір банківського вкладу (депозиту) № SAMDN3932 (вклад «Стандарт») від 19 листопада 2012 року, укладений між ним та АТ КБ «ПриватБанк», і стягнути із останнього на його користь суму банківського вкладу за цим договором у розмірі 12 122,00 доларів США та суму процентів за період з 19 листопада 2012 року по 28 березня 2021 року у розмірі 9 116,05 доларів США;

- розірвати договір банківського вкладу (депозиту) № SAMDN0451 (вклад «Стандарт») від 20 травня 2013 року, укладений між ним та АТ КБ «ПриватБанк», і стягнути із останнього на його користь суму банківського вкладу за цим договором у розмірі 9 000,00 доларів США та суму процентів за період з 20 травня 2013 року по 28 березня 2021 року у розмірі 6 011,01 доларів США;

- розірвати договір банківського вкладу (депозиту) № SAMDN8306 (вклад «Депозит Плюс на 3 міс.») від 29 серпня 2013 року, укладений між ним та АТ КБ «ПриватБанк», і стягнути із останнього на його користь суму банківського вкладу за цим договором у розмірі 200 000,00 грн та суму процентів за період з 29 серпня 2013 року по 28 березня 2021 року у розмірі 247 267, 94 грн;

- розірвати договір банківського вкладу (депозиту) № SAMDN4755 (вклад «Депозит Плюс на 1 міс.») від 17 вересня 2013 року, укладений між ним та АТ КБ «ПриватБанк», і стягнути із останнього на його користь суму банківського вкладу за цим договором у розмірі 100 000,00 грн та суму процентів за період з 17 вересня 2013 року по 28 березня 2021 року у розмірі 79 052,05 грн;

- судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 25 квітня 2024 року позов задоволено частково.

Розірвано договір банківського вкладу (депозиту) № SAMDN0451 (вклад «Стандарт») від 20 травня 2013 року, укладений між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк».

Стягнуто із АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 суму банківського вкладу за договором № SAMDN0451 (вклад «Стандарт») від 20 травня 2013 року у розмірі 9 000,00 доларів США.

Стягнуто із АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 суму процентів за договором № SAMDN0451 (вклад «Стандарт») від 20 травня 2013 року за період з 20 травня 2013 року по 28 березня 2021 року у розмірі 6 011,01 доларів США.

Стягнуто із АТ КБ «ПриватБанк» на користь держави судовий збір у розмірі 4 168,56 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням в частині задоволених позовних вимог, банк в особі представника - адвоката Коцюби О.В. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування вимог, викладених в апеляційній скарзі, посилається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального й порушення норм процесуального права.Вважає, що місцевим судом неповно з`ясовані обставини справи, що мають значення для справи, зокрема, що у 2014 році борг (грошові кошти) за депозитними договорами, які є предметом спору у цій справі, переведено на іншу юридичну особу - ТОВ «ФК «Фінілон» за договором про переведення боргу від 17 листопада 2014 року, тому АТ КБ «ПриватБанк» не несе зобов`язань за договорами банківського вкладу, а ТОВ «ФК «Фінілон» є новим боржником за такими договорами. Посилається на те, що шляхом мовчазної згоди від кредитора було підтверджено згоду на такий договір про переведення боргу між новим та первісним боржником, а отже належним відповідачем у даній справі є ТОВ «ФК «Фінілон».

Позивач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник банку - адвокат Тузова В.О. підтримала апеляційну скаргу та аргументи, викладені в ній, просила вийти за межі доводів та вимог апеляційної скарги, поданої іншим представником банку, посилаючись на те, що відсутність згоди кредитора на переведення боргу не зумовлює нікчемності договору про переведення боргу.

Позивач в судове засідання не з'явився і явку своїх уповноважених представників до апеляційного суду не забезпечив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив, тому колегія суддів дійшла висновку, що його неявка відповідно до вимог частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представника відповідача в судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

За правилом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони на території Автономної Республіки Крим уклали декілька договорів банківського вкладу (депозиту), в тому числі договір № SAMDN0451 (вклад «Стандарт») від 20 травня 2013 року строком на 6 місяців.

За вказаним договором на депозитний рахунок № НОМЕР_7 позивачем внесено 9 000,00 доларів США, процентна ставка за вкладом складає 8,5 % річних, період нарахування процентів по вкладу - 1 місяць. Внесення грошових коштів підтверджується квитанцією № 16 від 20 травня 2013 року (а. с. 30-31, т. 1).

23 березня 2021 року ОСОБА_1 надіслав на адресу АТ КБ «ПриватБанк» заяву про розірвання договорів банківського вкладу та розблокування банківських рахунків, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бердес М.О. за реєстровим № 629, в якій містилася вимога щодо розірвання, зокрема вказаного договору банківського вкладу та повернення суми вкладу і нарахованих відсотків (а. с. 37, т. 1).

Згідно інформації про вручення поштового відправлення № 407 з офіційного сайту АТ «Укрпошта» АТ КБ «ПриватБанк» отримало зазначену вище заяву 26 березня 2021 року(а. с. 38-40, т. 1).

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи наявний у ОСОБА_1 екземпляр договору банківського вкладу (депозиту) № SAMDN0451 (вклад «Стандарт») від 20 травня 2013 року та квитанцію по внесення коштів до банку, депозитний договір вважається укладеним.

Факт укладання між сторонами договору банківського вкладу № SAMDN0451 від 20 травня 2013 року також підтверджується довідкою АТ КБ «ПриватБанк» від 04 серпня 2021 року, в якій банк підтверджує факт виконання ним в повному обсязі зобов`язань щодо перерахування на рахунки ТОВ «ФК «Фінілон» грошових коштів ОСОБА_1 відповідно до договору про переведення боргу від 17 листопада 2014 року та витягу з електронного додатку до цього договору, який 04 серпня 2021 року було засвідчено печаткою та підписом головного бухгалтера АТ КБ «ПриватБанк» Ярмоленко В.В. та який за своїм юридичним змістом фактично є формою банківської виписки (довідки) по банківському договору позивача, що є предметом цієї справи (а с. 76, 77, т. 1).

За результатом аналізу вказаного витягу суд вважав, що відповідно до положень статті 1059 ЦК України витяг з електронного додатку до договору переведення боргу від 17 листопада 2014 року є належним доказом підтвердження факту укладення з позивачем договору банківського вкладу № SAMDN0451 від 20 травня 2013 року та підтвердження розміру відповідних грошових коштів на рахунках позивача за його банківським договором, адже АТ КБ «ПриватБанк» зазначило у ньому повну інформацію щодо цього банківського вкладу. При цьому, відповідач не спростував факт існування між ним та позивачем правовідносин за договором.

Оскільки АТ КБ «ПриватБанк» узяті на себе договірні зобов`язання за укладеним із ОСОБА_1 договором банківського вкладу № SAMDN0451 від 20 травня 2013 року щодо повернення суми вкладу та виплати відсотків за користування коштами не виконало, районний суд, з урахуванням встановлених обставин спірних правовідносин сторін дійшов висновку, що з банку на користь позивача підлягають стягненню кошти за депозитним договором та нараховані відповідно до його умов проценти.

Доводи відповідача про те, що він не є боржником перед позивачем, оскільки 17 листопада 2014 року між ним та ТОВ ФК «Фінілон» укладений договір про переведення боргу, за умовами якого товариство стало боржником, в тому числі за договором банківського вкладу № SAMDN0451, суд визнав безпідставними, оскільки відповідно до статті 520 ЦК України банк не надав належних і допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 надав згоду на переведення боргу на ТОВ ФК «Фінілон», а тому саме АТ КБ «ПриватБанк» є боржником вказаним вище за договором банківського вкладу та належним відповідачем у справі.

Перевіряючи вказані висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків серед юридичних фактів є, зокрема, договори та інші правочини.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з частиною першою статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до частини першої статті 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 ЦК України), якщо інше не встановлено главою 71 ЦК України або не випливає із суті договору банківського вкладу (частина третя статті 1058 ЦК України).

Згідно з частинами першою та другою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту (пункт 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 грудня 2003 року за № 1256/8577 (у редакції, чинній на момент виникнення відповідних правовідносин, далі - Положення № 516).

Банки повертають вклади (депозити) та сплачують нараховані проценти у строки, що визначені умовами договору банківського вкладу (депозиту) між вкладником і банком (пункт 3.3 Положення № 516).

Банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського рахунку поточні рахунки, за договором банківського вкладу - вкладні (депозитні) рахунки. Договір банківського рахунку та договір банківського вкладу укладаються в письмовій формі. Один примірник договору зберігається в банку, а другий банк зобов`язаний надати клієнту під підпис (пункти 1.8 та 1.9 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493 (у редакції, чинній на момент виникнення відповідних правовідносин, далі - Інструкція № 492).

Відповідно до пункту 5 постанови Правління Національного банку України від 06 травня 2014 року № 260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя» зобов`язано припинити діяльність відокремлених підрозділів банків, розташованих на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів, що унеможливлює діяльність відокремленого підрозділу банку на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, зокрема відповідної Кримської філії ПАТ КБ «ПриватБанк».

За змістом положень статей 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав (стаття 1061 ЦК України).

Отже, строковий договір банківського вкладу покладає на банк обов`язок прийняти від вкладника суму коштів, нарахувати на неї проценти та повернути ці кошти з процентами зі спливом встановленого договором строку. Закінчення строку дії договору банківського вкладу не звільняє банк від обов`язку повернути (видати) кошти вкладникові.

Згідно з статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У пунктах 52, 53 рішення Європейського суду з прав людини від 29 січня 2013 року у справі «Золотас проти Греції» Суд зазначає, що на підставі статті 830 Цивільного кодексу, якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід`ємні для банківських операцій і пов`язаним з ними правом. Суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції і є одним з основоположних елементів правової держави.

Неможливість вкладників забрати заощадження (депозит) з рахунків у банках через відсутність коштів, через передбачене законом замороження рахунків, або через нездатність національних органів вжити заходів з метою надання таким вкладникам можливості розпоряджатися їхніми заощадженнями Європейський суд з прав людини розглядає як втручання в ефективне користування правом мирно володіти майном, що захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або як незабезпечення користуванням цим правом (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «Alisic and Others v. Bosnia and Herzegovina, Croatia, Serbia, Slovenia and the former Yugoslav Republic of Macedonia» від 16 липня 2014 року, заява № 60642/08, § 102).

Ураховуючи вимоги частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши належні, допустимі, достовірні та достатні докази відповідно до вимог статей 77-80 ІДГІК України.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (стаття 13 ЦПК України), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Колегія суддів ураховує, що АТ КБ «ПриватБанк» не оспорює факт укладення між ним та позивачем договору вкладу (депозиту) № SAMDN0451 від 20 травня 2013 року, розміру стягнутої з нього основної суми заборгованості в сумі 9 000,00 доларів США та наявності підстав для стягнення відсотків у зазначеному розмірі 6 011,01 доларів США, а вказує лише на те, що він є неналежним відповідачем у справі.

Відповідно до статті 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Установивши, що банк не довів, що договір переведення боргу укладено зі згоди вкладника ОСОБА_1 , не повернув на вимогу позивача кошти за депозитним вкладом, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення цієї суми саме з АТ КБ «ПриватБанк».

Доводи апеляційної скарги зводяться лише до переведення боргу та правової позиції, яку не врахував суд першої інстанції, викладеної Верховним Судом у постанові від 27 квітня 2022 року в справі № 321/1260/19 щодо того, що відсутність згоди кредитора на переведення боргу не зумовлює нікчемності договору про переведення боргу між новим та первісним боржником, які відхиляє апеляційний суд з огляду на таке.

В силу вимог статті 520 ЦК України законодавець встановлює обмеження на заміну боржника у зобов`язанні поза волею кредитора. Такий підхід має на меті убезпечити кредитора від непередбачуваного та неочікуваного ризику невиконання зобов`язання внаслідок заміни особи боржника. Необхідність отримання згоди кредитора на переведення боргу зумовлена тим, що особа боржника завжди має істотне значення для кредитора. При вступі в договірні відносини, кредитор розраховував на отримання виконання з огляду на якості конкретного боржника (здатність виконати обов`язок, платоспроможність, наявність у боржника майна тощо).

Як свідчить тлумачення статей 520, 521 ЦК України при заміні боржника первісний боржник вибуває із зобов`язання і замінюється новим боржником.

Для породження переведенням боргу правових наслідків необхідним є існування двох складових:

по-перше, вчинення договору (двостороннього правочину) між новим та первісним боржниками, причому такий правочин має вчинятися у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання;

по-друге, надання кредитором згоди на переведення боргу.

Відсутність згоди кредитора на переведення боргу не зумовлює нікчемності договору про переведення боргу між новим та первісним боржниками. Відсутність згоди кредитора на переведення боргу свідчить, що договір про переведення боргу між новим та первісним боржниками не породив правових наслідків для кредитора, тобто не відбулося переведення боргу.

Щодо зазначеної представником відповідача правової позиції, то Верховний Суд вказував на те, що було необґрунтовано констатовано нікчемність договору про переведення боргу від 17 листопада 2014 року, яким не створено наслідків для кредитора у зв`язку з відсутністю згоди на переведення боргу.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, не застосував висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 12 листопада 2019 року у справі № 904/4494/18 та у постановах Верховного Суду від 18 лютого 2020 року у справі № 305/1849/17, від 07 жовтня 2020 року у справі № 705/3876/18, від 23 грудня 2021 року у справі № 910/13/21 є необґрунтованими, оскільки в наведених справах висновки викладені з урахуванням подання позову до неналежних відповідачів, у той час як у справі, яка переглядається, судом апеляційної інстанції, ОСОБА_1 звернувся до суду до належного відповідача - АТ КБ «ПриватБанк».

До аналогічних висновків дійшов і Верховний Суд у постановах від 20 січня 2021 року у справі №729/887/19, від 14 квітня 2021 року у справі №757/61159/19-ц, від 22 вересня 2021 року у справі № 757/64382/17, від 20 жовтня 2021 року у справі № 201/8704/19, від 17 листопада 2021 року у справі № 755/17323/19, від 11 січня 2023 року у справі № 201/5390/16-ц, від 17 лютого 2023 року у справі № 757/36133/18-ц.

Вказане свідчить про те, що судова практика у даній категорії справ є сталою, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для відступу від вказаних висновків.

Колегія суддів вважає, що висновки місцевого суду не суперечать правовим висновкам, викладеним у зазначених в апеляційній скарзі постановах Верховного Суду.

Більше того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 квітня 2023 року у справі № 199/3152/20 зробила висновок, що договір про переведення боргу від 17 листопада 2014 року, укладений між банком і ТОВ «ФК «Фінілон» шляхом використання принципу мовчазної згоди вкладників банку, не створює правових наслідків для позивачів.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що саме АТ КБ «ПриватБанк», а не ТОВ «ФК «Фінілон» є належним відповідачем у справі.

Встановивши факт укладення між сторонами договору банківського вкладу (депозиту) № SAMDN0451 (вклад «Стандарт») від 20 травня 2013 року і внесення позивачем до банку грошових коштів у заявленому розмірі, який розірваний на підставі надісланої ним заяви від 23 березня 2021 року, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення грошових коштів за договором банківського вкладу і процентів з відповідача.

За таких обставин суд першої інстанції ухвалив в оскаржуваній відповідачем частині законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У такому разі розподіл судових витрат у вигляді сплаченого відповідачем судового збору за подання апеляційної скарги не проводиться згідно зі статтями 141, 382 ЦПК України.

Керуючись статтями 367 - 369, 372, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 25 квітня 2024 року у даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 24 жовтня 2024 року.

Головуючий С.А. Голуб

Судді: Т.А. Слюсар

Д.О. Таргоній