Справа № 201/979/24
Провадження № 2/185/2142/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2024 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Юдіної С.Г., за участю секретаря Мінарської О.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Павлограді Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 у якій просив: стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договорами позики від 03.06.2020 року та від 01.03.2022 року у загальному розмірі 666 955, 23 грн.

У обґрунтування заявленого позову позивач посилався на те, що 03.06.2020 року між ним та ОСОБА_2 у письмовій формі було укладено договір позики грошових коштів у сумі 40 000 грн. На підтвердження отримання коштів відповідачем власноруч надана розписка. Повернення коштів за даним договором позики повинно здійснюватися до 10 числа кожного місяця, але не пізніше 10.05.2021 року. Згідно п. 3 Договору від 03.06.2020 року у випадку порушення строку внесення останньої суми позичальник сплачує позикодавцю штраф у розмірі 0,5 % від суми що залишилась не виплаченою за кожен день прострочки. Вважає, що відповідно до ст. 625 ЦК України з відповідача за прострочку виконання грошового зобов`язання підлягає стягненню індекс інфляції за період прострочки платежу червня 2020 року по січень 2024 року в розмірі 20 376 грн. Крім того, з відповідача підлягає стягненню 3 % річних за період з 15.03.2020 до 22.01.2024 року в сумі 4 357,38 грн. та пеня за період з 03.06.2020 року по 22.01.2024 року в сумі 265 200, 00 грн. Загальна сума боргу відповідача за даним договором становить 329 933,68 грн.

01.03.2022 року між позивачем та ОСОБА_3 у письмовій формі укладено договір позики грошових коштів у сумі 70 000 грн. На підтвердження отримання грошових коштів відповідачем передано розписку. За умовами договору повернення грошової суми здійснюється у готівковій формі не пізніше 01.03.2023 року. Відповідач умови договору не виконав, гроші не повернув, уникає будь-яких контактів з позивачем, змінив засоби зв`язку, ухиляється від виконання зобов`язання. Вважає, що з відповідача підлягає стягненню індекс інфляції за період з березня 2022 року по січень 2024 року в сумі 20 484,77 грн. та 3 % річних з 01.03.2022 року по 22.01.2024 року в сумі 3 986, 78 грн. Крім того, за умовами договору від 01.03.2022 року у випадку порушення строку внесення останньої суми позичальник виплачує позикодавцю штраф у розмірі 0,5 % від суми що залишилась не виплаченою за кожен день прострочення. Отже розмір штрафних санкцій за період з 01.03.2022 року по 22.01.2024 року складає 242 550,00 грн. Загальна сума боргу відповідача за даним договором становить 337 021,55 грн. за двома договорами борг відповідача складає 666 955, 23 грн.

21.02.2024 року до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області з Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла зазначена цивільна справа, яка відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями була передана судді Гаврилову В.А.

Згідно розпорядження керівника апарату Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06.03.2024 року по даній справі проведено повторний авторозподіл справи на підставі рішення Вищої ради правосуддя від 05.03.2024 № 646/0/15-24 «Про звільнення ОСОБА_4 з посади судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області у зв`язку з поданням заяви про відставку»

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.03.2024 року дану цивільну справу розподілено на суддю Павлоградського міськрайонного суду Юдіну С.Г.

Ухвалою судді Павлоградського міськрайонного суду Юдіної С.Г. від 15.03.2024 року цивільну справу було прийнято до свого провадження.

У судове засідання позивач та представник позивача не з`явився. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача, позовні вимоги підтримав не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідач, про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомленим, у судове засідання не з`явився, причини своєї неявки суду не повідомив, заява про розгляд справи за його відсутністю від нього не надходила. Відзив на позов не надав.

Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ч. 4 ст. 223, ч. 2 ст. 247, ч. 1 ст. 280 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін (їх представників) та без фіксування процесу технічними засобами.

Дослідив матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, 03.06.2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики грошових коштів у сумі 40 000 грн. строком до 10.05.2021 року.

Договором передбачено повернення грошових коштів протягом встановленого договором строку позики, рівними частинами до десятого числа кожного місяця, однак останній внесок повинен бути не пізніше 10.05.2021 року. У випадку порушення строку внесення останньої суми позичальник сплачує штраф у розмірі 0,5 % від суми що залишилася не сплаченою за кожен день прострочення. (а.с. 13,14)

На підтвердження факту отримання грошей відповідачем надана розписка.

У вказаний у розписці термін відповідач кошти не повернув.

01.03.2022 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики грошових коштів у сумі 70 000 грн. строком до 01.03.2023 року.

Договором передбачено повернення грошових коштів протягом встановленого договором строку позики, рівними частинами до тридцятого числа кожного місяця, однак останній внесок повинен бути не пізніше 01.03.2023 року. У випадку порушення строку внесення останньої суми позичальник сплачує штраф у розмірі 0,5 % від суми що залишилася не сплаченою за кожен день прострочення. (а.с. 16,17)

На підтвердження факту отримання грошей відповідачем надана розписка.

У вказаний у розписці термін відповідач кошти не повернув.

Згідно з частинами першою та другою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Згідно зі статтею 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Такі висновки щодо застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17.

За доводами представника позивача, відповідач, взяті на себе боргові зобов`язання не виконав та не повернув позивачеві суму боргу у встановлений вищевказаним договорами позики строк. Будь-яких доказів, які б свідчили про повернення боргу відповідачем суду не надано. З чого суд приходить до висновку, що відповідачем взяті на себе зобов`язання не виконані. Строк повернення позики за договорами позики настав.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що відповідач дійсно отримав від позивача гроші у борг 03.06.2020 року у сумі 40 000 грн. та 01.03.2022 року у сумі 70 000 грн., проте у порушення взятих на себе зобов`язань та зазначених норм закону відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав. Таким чином, вимоги щодо стягнення з відповідача суми позики за двома договорами у розмірі 40 000 грн. + 70 000 грн. = 110 000 грн. є обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог позивача щодо стягнення боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних та пені передбаченої договором у розмірі 0,5 % за кожен день прострочення, суд прийшов до наступного.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року №6-49цс12.

Інфляційні втрати розраховуються шляхом множення суми заборгованості на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка виникла з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу виникла з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

Згідно з п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Отже з відповідача підлягає стягненню інфляційні втрати за договором позики від 03.06.2020 року за період з 03.06.2020 року по 23.02.2022 року.

Індекс інфляції: (100, 20:100) х (99,40:100) х (99,80 :100) х (100,50:100) х(101,00:100) х (101,30:100) х (100,90:100) х(101,30:100) х (101,00 : 100) x (101,70 : 100) x (100,70 : 100) x (101,30 : 100) x (100,20 : 100) x (100,10 : 100) x (99,80 : 100) x (101,20 : 100) x (100,90 : 100) x (100,80 : 100) x (100,60 : 100) x (101,30 : 100) x (101,60 : 100) = 1,16769405

Інфляційне збільшення 40 000 грн. х 1,16769405 - 40 000,00 = 6 707,76 грн.

Таким чином з відповідача на користь позивача за договором від 03.06.2020 року підлягає стягненню інфляційне збільшення в розмірі 6 707, 76 грн.

За договором від 01.03.2022 року індекс інфляції стягненню не підлягає.

Щодо стягнення 3% річних

За договором від 03.06.2020 року в період з 03.06.2020 року по 23.02.2022 року 3% річних становлять.

Розрахунок здійснюється за формулою:

Сума санкції = С x 3 x Д : 365 : 100,

де С - сума заборгованості,

Д - кількість днів прострочення.

з 03/06/2020 до 31/12/2020

40 000,00 x 3 % x 212 : 366 : 100 212 днів

З 01.01.2021 року по 23.02.2022 року

40 000,00 х 3% х 419 : 365: 100 419 днів

Всього 2072, 62 грн.

Отже за договором позики від 03.06.2020 року з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3% річних в сумі 2072,62 грн.

За договором позики від 01.03.2022 року стягнення 3 % річних не підлягає задоволенню.

Щодо стягнення пені за договорами позики.

Позивачем заявлена вимога про стягненню пені за договором позики від 03.06.2020 року за період з 03.06.2020 року по 22.01.2024 року, та за договором від 01.03.2022 року з 01.03.2022 року по 22.01.2024 року.

Відповідачем не заявлено вимоги про застосування строку позовної давності.

Водночас пунктом 1 статті 1 Закону України від 16 червня 2020 року № 691-ІХ "Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19", який набрав чинності 04 липня 2020 року та яким внесено зміни до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України та доповнено пунктом 15 такого змісту: "У разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення".

У Рішенні від 09 лютого 1999 року № 1-рп/1999 Конституційний Суд України наголосив, що в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів; перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма).

За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (абзаци перший та другий пункту 2 мотивувальної частини).

Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта (абзац другий пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп/1997).

Виняток з цього принципу допускається лише у випадках, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи (частина перша статті 58 Конституції України).

Конституційний Суд України дійшов висновку, що положення частини першої статті 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб.

Але це не означає, що цей конституційний принцип не може поширюватись на закони та інші нормативно-правові акти, які пом`якшують або скасовують відповідальність юридичних осіб. Проте надання зворотної дії в часі таким нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті (абзаци третій, четвертий пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року № 1-рп/1999).

Законом України від 16 червня 2020 року № 691-ІХ "Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19" скасовано цивільну відповідальність (щодо сплати неустойки, штрафу, пені) за прострочення грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем) на період дії карантину або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину, тобто передбачено правило зворотної дії в часі положень цього Закону до відносин, що виникли до введення його в дію та продовжують існувати після введення його в дію, щодо ненарахування штрафних санкцій під час дії карантину.

З 12 березня 2020 року до 30 червня 2023 року на усій території України було встановлено карантин відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (із змінами), від 20 травня 2020 року № 392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів", від 22 липня 2020 року № 641 "Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236 "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2".

З огляду на приписи пункту 15 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України, наведені постанови Кабінету Міністрів України, якими з 12 березня 2020 року установлено на всій території України карантин, що діяв протягом всього періоду, за який нараховується пеня, та п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, що передбачає у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення, вимоги про стягнення пені до договорами позики від 03.06.2020 року та 01.03.2022 року задоволенню не підлягає.

Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню за договором позики від 03.06.2020 року : сума заборгованості 40 000 грн.; індекс інфляції 6 707, 76 грн.; 3 % річних 2 072,62 грн. За договором позики від 01.03.2022 року: сума заборгованості 70 000 грн. а всього : 118 780, 38 грн.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу суд прийшов до наступного.

Згідно ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи підлягають розподілу між сторонами витрати на правничу допомогу адвоката.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3 ст. 137 ЦПК України)

Представником позивача надано Договір про надання правової допомоги від 10.01.2024 року, довідка про отримання грошових коштів за договором в розмірі 6000 грн.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. (ч. 4 ст. 137 ЦПК України)

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. (ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України)

Відповідачем заявлено про зменшення розміру витрат на правову допомогу.

З урахуванням наведеного, суд вважає можливим стягнути на користь позивача з відповідача на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу 6 000, 00 грн.

Судові витрати по справі підлягають розподілу відповідно до ст. 141 ЦПК України. А саме з відповідача на користь позивач а підлягають стягненню судові витрати в розмірі 226, 60 грн.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 274, 279, 280 282 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість :

за договором позики від 03.06.2020 року в сумі 48 780 (сорок вісім тисяч сімсот вісімдесят) гривень 38 копійок, з яких: 40 000 грн. сума боргу; 6 707, 70 індекс інфляції; 2 072, 62 грн. 3% річних.

за договором позики від 01.03.2022 року в сумі 70 000 (сімдесят тисяч) гривень 00 копійок, з яких 70 000,00 грн. сума боргу;

а всього 118 780 (сто двадцять чотири тисячі сімсот вісімдесят) гривень 38 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, а саме витрати по сплаті судового збору 226 (двісті двадцять шість) гривень 60 копійок та витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 6 000 (шість тисяч) гривень, а всього 6 226 (шість тисяч двісті двадцять шість) гривень 60 копійок

В іншій частині відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований : АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований: АДРЕСА_2 .

Суддя С. Г. Юдіна