Справа 206/2918/24
Провадження 2/206/1259/24
20 листопада 2024 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді Малихіної В.В.,
при секретареві Тимченко Ю.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпро в порядку спрощеного позовного провадження відповідно до ст. 247 ЦПК України цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про відшкодування майнової шкоди завданої внаслідок ДТП,-
06.06.2024 представник позивача звернулась до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 , про відшкодування майнової шкоди завданої внаслідок ДТП.
В обґрунтування даної позовної заяви представник позивача посилалась на те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є власником транспортного засобу Ford Escape 1.5i, д.н.з НОМЕР_1 , 2017 року випуску, синього кольору, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу. 10.10.2023 року адвокатом Руденко М.О. було надіслано адвокатський запит до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з проханням надати копію постанови Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 28.03.2023 року. Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 354129, складеного 09.02.2023 року - 09.02.2023 року о 11 год. 00 хв. в м. Дніпро, Самарський район, перехрестя вул. Гаванська та вул. Виробнича (водій) громадянин ОСОБА_3 , керуючи автомобілем FORD ESCAPE д.н.3. НОМЕР_1 перед поворотом ліворуч не надав дорогу автомобілю RENAULT MEGANE д.н.3. АХ1794 під керуванням ОСОБА_4 , який рухався по рівнозначній дорозі в зустрічному напрямку прямо, внаслідок чого сталось зіткнення, в результаті якого обидва автомобілі отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальних збитків. ОСОБА_3 порушив вимоги п. 16.13 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП. Постановою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 28.03.2023 року по справі №206/880/23 ОСОБА_2 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 50 (п?ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на день ухвалення постанови становило 850 (вісімсот п?ятдесят) гривень. Внаслідок ДТП автомобіль «Ford Escape 1.5i», реєстраційний номер НОМЕР_1 отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками. 05.04.2023 року судовим експертом Пилипенко О.С. було надано висновок експерта з автотоварознавчого дослідження щодо визначення матеріального збитку завданого власнику КТЗ №64С23, в якому чітко визначений та окреслений характер пошкоджень транспортного засобу, а також визначена сума матеріального збитку, що була заподіяна автомобілю Ford Escape 1.5, д.н.з НОМЕР_1 , 2017 року випуску в результаті його пошкодження при ДТП складає 253 893,88 грн. (двісті п?ятдесят три тисячі вісімсот дев?яносто три гривні 88 коп.). У зв`язку із викладеним позивач просять стягнути з відповідача вказану суму матеріального збитку та вартість автотоварознавчого експертного дослідження у розмірі 4000,00 грн. Крім того позивач просить стягнути з відповідача судові витрати 2 578,93 грн.
Представник позивача надав письмову заяву про підтримання позовних вимог. Також не заперечував проти винесення заочного рішення по справі.
Відповідач в судові засідання, призначені на 08.07.2024, 05.09.2024, 27.09.2024, 23.10.2024 та 20.11.2024 не з`явився, про дату та час слухання справи кожного разу був повідомлений належним чином за адресою вказаною позивачем, а також шляхом розміщення оголошення на сайті «Судова влада», про причини неявки суду не повідомив.
Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ч. 4 ст. 223, ч. 2 ст. 247, ч. 1 ст. 280 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін (їх представників) та без фіксування процесу технічними засобами.
Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.
Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У відповідності до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої винесено постанову, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Судом встановлено, що 09.02.2023 у м. Дніпрі, Самарському районі, перехрестя вул. Гаванська та вул. Виробнича сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля RENAULT MEGANE д.н.3. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4 та автомобіля Ford Escape 1.5i, д.н.з НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_2 , власником якого є позивач, внаслідок чого обидва транспортних засоби отримали механічні пошкодження.
Постановою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 28.03.2023 відповідача ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 35-36).
Відповідно до приписів ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою, а тому фактичні обставини встановлені постановою Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 28.03.2023 є преюдиційними і доведенню не підлягають.
Як вбачається із наданого позивачем свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, власником автомобіля Ford Escape 1.5i, д.н.з НОМЕР_3 , є ОСОБА_1 (а.с. 9-10).
Установлено також, що згідно висновку експерта з автотоварознавчого дослідження щодо визначення вартості матеріального збитку завданого власнику КТЗ № 64С23, матеріальний збиток, заподіяний власнику автомобіля Ford Escape 1.5i, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_4 , в результаті його пошкодження при ДТП, складає 253 893,88 грн. (а.с.14-33).
Вартість автотоварознавчого експертного дослідження позивач визначає у розмірі 4000,00 грн. (а.с. 13).
Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013р. розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст. 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Так, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є зокрема діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Приписами ст. 1188 ЦК України визначений порядок відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок взаємодії декількох джерел підвищеної небезпеки, відповідно до якого шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Згідно ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Пунктами 5, 6 указаної постанови Пленуму визначено, що джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов`язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2. Правил дорожнього руху України).
Право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред`явити майнові вимоги до страхової компанії (правова позиція Верховного Суду України у справі № 6-2808 цс15 від 20 січня 2016 року).
Під реальними збитками відповідно до ст. 22 ЦК України є витрати, яких особа мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
Таким чином, неправомірними діями відповідача пов`язаними з використанням джерела підвищеної небезпеки (транспортного засобу) ОСОБА_5 було завдано майнової шкоди та прямих збитків, які знаходяться в безпосередньому причинно-слідчому зв`язку зі вказаними діями відповідача і підлягають повному відшкодуванню за рахунок винної особи.
Ураховуючи право позивача на відшкодування шкоди від її заподіювача, а також приймаючи до уваги, що в ході розгляду справи було встановлено судом та доведено позивачем спричинення шкоди саме ОСОБА_2 , суд дійшов висновку про стягнення із останнього як заподіювача шкоди матеріальну шкоди, визначену висновку експерта з автотоварознавчого дослідження щодо визначення вартості матеріального збитку завданого власнику КТЗ № 64С23, тобто у розмірі 257 893,88 грн., та вартість автотоварознавчого експертного дослідження, яка складає 4000,00 грн.
Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, приймаючи до уваги задоволення позовних вимог, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2578,93 грн.
На підставі вищевикладеного, керуючись Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Законом України «Про страхування», ст.ст. 530, 612, 625, 1166, 1167, 1187, 1188 1194 ЦК України, Постановою ВССУ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013р. ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76, 76-81, ч. 6 ст. 82, ст.ст. 89, 141, ч.4 ст.223, ч.2 ст.247, ст.ст. 259, 263-265, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд,
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про відшкодування майнової шкоди завданої внаслідок ДТП - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 253 893,88 грн. та вартість автотоварознавчого експертного дослідження у розмірі 4000,00 грн, а разом 257 893,88 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 578,93 грн.
Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 289 ЦПК України, а саме заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя В.В. Малихіна