РІШЕННЯ

іменем України

25 листопада 2024 рокуСправа №451/1453/24
Провадження № 2/451/489/24

Радехівський районний суд Львівської області

у складі головуючого судді Семенишин О.З.

секретаря судового засідання Федорук І.Б.

з участю відповідача

розглянув у відкритому судовому засіданні у місті Радехові в залі суду цивільну справу №451/1453/24 за позовом Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «УНІКА» до ОСОБА_1 про стягнення виплаченого страхового відшкодування,

у с т а н о в и в:

Стислий виклад позиції учасників процесу

16 жовтня 2024 року представник Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «УНІКА» Сечко Сергій Володимирович звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення виплаченого страхового відшкодування.

Позов обґрунтований тим, що 26.05.2023 о 19:45 год, м. Львів на перехресті вулиці Зелена та вулиці Луганська, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автобуса марки «Renault», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням громадянина ОСОБА_1 та автомобіля марки «Toyota Corolla», державний номерний знак НОМЕР_2 , який належить ТзОВ «Євробуд». Під час цієї пригоди було заподіяно матеріальну шкоду автомобілю марки «Toyota Corolla», державний номерний знак НОМЕР_2 . На момент дорожньо-транспортної пригоди діяв Договір добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО Corporate» №014054/4100/0000425 від 01.11.2022, який було укладено між Приватним акціонерним товариством Страхова компанія «УНІКА» (далі - страховик) та ТзОВ «Євробуд» (далі - страхувальник). Відповідно до вказаного договору були застраховані майнові інтереси, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням наземним транспортним засобом «Toyota Corolla», державний номерний знак НОМЕР_2 . Наслідки ДТП, її учасниками були оформлені у вигляді електронного повідомлення про ДТП (електронний європротокол), зі змісту якого видно, що ДТП відбулася під час заїзду на перехрестя з круговим рухом, виїзді справа автомобіля марки «Renault», державний номерний знак НОМЕР_1 , та автомобіля марки «Toyota Corolla», державний номерний знак НОМЕР_2 , відбулося зіткнення із задньою частиною іншого транспортного засобу / під час руху в одному і тому ж напрямку та по одній і тій же смузі. Страхувальник звернувся до позивача із заявою №5 про подію з ознаками страхового випадку відповідно до Договору КАСКО №014054/4100/0000425/1 від 29.05.2023. Заяву було розглянуто, пошкодження автомобіля «Toyota Corolla», державний номерний знак НОМЕР_2 , визнано страховим випадком, у зв`язку з чим, на підставі: Акта огляду транспортного засобу у справі: Рахунка - фактури №ДМ00049816 від 29.05.2023, Страхового акту № 5 від 07.06.2023. Позивач здійснив виплату суми страхового відшкодування за пошкоджений транспортний засіб автомобіля «Toyota Corolla», державний номерний знак НОМЕР_2 , у розмірі 29 892 (двадцять дев`ять тисяч вісімсот дев`яносто дві) гривні 05 копійок, що видно з платіжного доручення № 093548 від 08.06.2023. З цих підстав, позивач просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» суму сплаченого страхового відшкодування у розмірі 7 995 (сім тисяч дев`ятсот дев`яносто п`ять) гривень 13 копійок та суму сплаченого судового збору (а.с.3-4).

Відповідач ОСОБА_1 правом на подання відзиву не скористався.

Заяви, клопотання учасників процесу та інші процесуальні дії у справі

Суд своєю ухвалою від 17 жовтня 2024 року прийняв до розгляду позовну заяву та відкрив провадження у справі, ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначив судове засідання (а.с.1-2).

07 листопада 2024 року до суду надійшло клопотання представника позивача ОСОБА_2 про розгляд справи за відсутності представника позивача. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує (а.с.33-34).

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, чим і скористався представник позивача.

Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги заперечив та суду пояснив, що його страхова правильно виплатила відшкодування, проте позивач свої зобов`язання перед клієнтом хоче виконати за його рахунок, так як ним не було враховано зносу. Вважає, що позивач маніпулює Законами та безпідставно намагається стягнути із нього кошти, оскільки його страхова все виплатила і з цим погодився позивач. Просив у задоволенні позову відмовити.

Установлені судом фактичні обставини справи

26.05.2023 о 19:45 год, м. Львів на перехресті вулиці Зелена та вулиці Луганська, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автобуса марки «Renault», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням громадянина ОСОБА_1 та автомобіля марки «Toyota Corolla», державний номерний знак НОМЕР_2 , який належить ТзОВ «Євробуд».

Під час цієї пригоди було заподіяно матеріальну шкоду автомобілю марки «Toyota Corolla», державний номерний знак НОМЕР_2 .

На момент дорожньо-транспортної пригоди діяв Договір добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО Corporate» №014054/4100/0000425 від 01.11.2022, який було укладено між Приватним акціонерним товариством Страхова компанія «УНІКА» та ТзОВ «Євробуд» (а.с.9-15).

Відповідно до вказаного договору були застраховані майнові інтереси, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням наземним транспортним засобом «Toyota Corolla», державний номерний знак НОМЕР_2 .

Учасниками ДТП був оформлений європротокол, зі змісту якого видно, що ДТП відбулася з вини ОСОБА_1 , під час заїзду на перехрестя з круговим рухом автомобіля марки «Renault», державний номерний знак НОМЕР_1 , та автомобіля марки «Toyota Corolla», державний номерний знак НОМЕР_2 , зокрема, відбулося зіткнення із задньою частиною іншого транспортного засобу / під час руху в одному і тому ж напрямку та по одній і тій же смузі (а.с.16).

Страхувальник звернувся до позивача із заявою №5 про подію з ознаками страхового випадку відповідно до Договору КАСКО №014054/4100/0000425/1 від 29.05.2023 (а.с.16).

Заяву було розглянуто, пошкодження автомобіля «Toyota Corolla», державний номерний знак НОМЕР_2 , визнано страховим випадком, у зв`язку з чим, на підставі Акту огляду транспортного засобу у справі (а.с.19); Рахунка-фактури №ДМ00049816 від 29.05.2023 (а.с.20), Страхового акту № 5 від 07.06.2023 (а.с.21-22) позивач здійснив виплату суми страхового відшкодування за пошкоджений транспортний засіб автомобіля «Toyota Corolla», державний номерний знак НОМЕР_2 , у розмірі 29 892 (двадцять дев`ять тисяч вісімсот дев`яносто дві) гривні 05 копійок, що видно з платіжного доручення № 093548 від 08.06.2023 (а.с.23).

На момент дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу автобуса, марки «Renault», державний номерний знак НОМЕР_1 , була застрахована в ПрАТ СК «ПЗУ Україна» за полісом обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів №ЕР210633879 (а.с.25).

ПрАТ СК «ПЗУ Україна» виплатила на користь позивача суму страхового відшкодування в розмірі: 21 896 (двадцять одна тисяча вісімсот дев`яносто шість) гривень 12 копійок, відповідно до платіжного доручення № 00098144 від 12.07.2023 (а.с.24).

Отже, сума виплати страхового відшкодування, яке повинен сплатити відповідач позивачу становить: 29 892,05 грн - 21 896,92 грн = 7 995,13 грн.

Вказані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними.

Зміст спірних правовідносин.

Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з виплатою позивачем як страховиком відшкодування потерпілому, відповідальність якого застрахована цим страховиком, та переходом до останнього права вимоги до відповідача як завдавач а шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування (суброгація).

Позиція суду

Згідно із ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона покликається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов необхідно задовольнити з огляду на таке.

Норми права, які застосував суд

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України (ЦК України), Законом України «Про страхування», Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.

Статтею 1 Закону України «Про страхування» визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Залежно від предмета договору страхування може бути особистим, майновим, а також страхуванням відповідальності (ст. 980 ЦК та ст. 4 Закону України «Про страхування»).

За правилами ст. 999 ЦК України і статей 6, 7 Закону України «Про страхування» за вольовою ознакою страхування може бути добровільним і обов`язковим, тому кожен вид страхування має свої особливості правового регулювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України).

За приписами ч. 1 ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу.

Таким чином, різницю між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, повинна сплачувати особа, з вини якої настав страховий випадок, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці навіть незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Статтею 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до статей 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках встановлених законом, при цьому до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в пункті 27 постанови від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика, суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Так, у випадку суброгації, відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні, із збереженням самого зобов`язання, на підставі договору страхування, а також статтею 993 ЦК України, статтею 27 Закону України «Про страхування». У випадку регресу, одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється нормами статті 1191 ЦК України.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Аналогічний правовий висновок викладений у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц.

З огляду на це, до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора, до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Таким чином, до позивача як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО Corporate» № 014054/4100/0000425 від 1 листопада 2022 року перейшло право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки.

Мотиви прийняття рішення та висновки суду

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Враховуючи те, що позивач виплатив суму страхового відшкодування за договором страхування у розмірі 29 892,05 грн, до нього в порядку та на умовах передбачених статтями 512, 514, 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», перейшло суброгаційне право вимоги до відповідача.

Оскільки, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 на момент вчинення ДТП була застрахована, ПАТ СК «ПЗУ Україна», як страхувальник винної особи, в порядку ст. 979 ЦК України, здійснив виплату страхового відшкодування страхувальнику потерпілої сторони в межах страхового ліміту в розмірі 21 896,92 грн, тому із ОСОБА_1 потрібно стягнути різницю між сумою виплаченого страховиком потерпілої сторони страхового відшкодування на відновлювальний ремонт пошкодженого автомобіля та сумою виплаченого страхового відшкодування страховиком винуватця ДТП, в межах страхового ліміту, тобто 7 995,13 грн.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до ч 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений позивачем судовий збір у розмірі 3 028,00 грн.

Керуючись ст. 4, 13, 81, 82, 89, 141, 223, 247, 258-259, 263-265, 354 ЦПК України; ст. 512, 514, 979, 980, 993, 999, 1166, 1187, 1188, 1194 ЦК України; ст. 1, 4, 27 Закону України «Про страхування», ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд у х в а л и в:

позов Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «УНІКА» задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ; дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП: НОМЕР_3 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» (адреса: 04112, м. Київ, вул. Олени Теліги 6, літ. «В»; Код ; р/р НОМЕР_4 , в AT «Райффайзен Банк Аваль», МФО 380805) суму сплаченого страхового відшкодування у розмірі 7 995 (сім тисяч дев`ятсот дев`яносто п`ять) гривень 13 копійок та судовий збір у розмірі 3 028 (три тисячі двадцять вісім) гривень 00 копійок.

Строк і порядок набрання рішенням законної сили та його оскарження

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддяСеменишин О. З.

Повний текст судового рішення виготовлено 28 листопада 2024 року.