ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/535/22 Номер провадження 22-ц/814/2168/24Головуючий у 1-й інстанції Турченко Т.В. Доповідач ап. інст. Прядкіна О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючої судді Прядкіної О.В.,

суддів: Бутенко С.Б., Обідіної О.І.,

секретаря: Ракович Д.Г.,

за участі: представника позивача адвоката Анопольської Р.В.,

розглянувши в м.Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особистою приватною власністю

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Київського районного суду м.Полтави від 06 березня 2024 року, прийнятого під головуванням судді Турченко Т.В. в м.Полтаві, зі складанням повного тексту 07.03.2024 року,-

в с т а н о в и в :

У березні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до районного суду з даним позовом. Зазначала, що вона з відповідачем з 9.07.2003 року по 27 вересня 2021 року перебували в шлюбі, від якого ІНФОРМАЦІЯ_1 в них народилася донька ОСОБА_3 .

У період перебування у шлюбі ними, як подружжям, була придбана квартира за договором від 21.04.2017 року №78-91-ФФБ15 «Про участь у фонді фінансування будівництва», яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 65 кв.м., житловою площею 33,5 кв.м.

Після розлучення вони з чоловіком не можуть дійти згоди щодо розподілу спільного майна, зокрема, зазначеної квартири.

Вказувала, що оскільки, майно було придбано ними в період шлюбу, воно належить їм, як подружжю, на праві спільної сумісної власності, у зв`язку з чим просила суд здійснити поділ даної квартири, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя,

визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири та стягнути з відповідача, понесені судові витрати.

У вересні 2022 року ОСОБА_2 звернувся із зустрічним позовом про визнання майна особистою приватною власністю.

Вказував, що у липні 2003 року між сторонами укладено шлюб.

Зазначав, що сім`я мала мрію купити власне житло, але на це не вистачало коштів.

Звернувшись до бабусі ОСОБА_4 , остання домовилася з ОСОБА_5 про те, що вона позичить йому кошти у розмірі 10 000 доларів США.

За довіреністю бабусі ним в забезпечення позики 20 квітня 2017 року укладено договір дарування ОСОБА_5 належної бабусі частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 .

Вказані кошти, отримані від ОСОБА_5 , були внесені ним в якості внеску за договором про участь у Фонді фінансування будівництва квартири.

Стверджував, що оскільки для участі у фонді фінансування будівництва спірної квартири від 21.04.2017 року було витрачено його особисті кошти у розмірі 10 000 доларів США, просив визнати 1/2 частину квартири АДРЕСА_3 його особистою приватнгою власністю та здійснити поділ спільного майна подружжя між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а саме 1/2 частини вказаної квартири, що є об`єктом права спільної сумісної власності шляхом визнання:

-за ОСОБА_1 1/4 частини квартири;

-за ОСОБА_2 1/4 частини квартири, а всього визнати за ОСОБА_2 право на 3/4 частини квартири.

Рішенням Київського районного суду м.Полтави від 06 березня 2024 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя відмовлено.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особистою приватною власністю задоволено.

Визнано 1/2 частину квартири АДРЕСА_4 особистою приватною власністю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_5 .

Здійснено поділ спільного майна подружжя між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а саме частину квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , що є об`єктом права спільної сумісної власності шляхом визнання:

-за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 ;

-за ОСОБА_2 право власності на частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 , а всього за ОСОБА_2 визнати право власності на частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір в розмірі 2331,60 грн.

Рішення суду мотивовано безпідставністю вимог за первісним позовом та доведеністю вимог за зустрічним позовом.

Рішення оскаржила ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, а у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Вважає, що суд безпідставно не взяв до уваги те, що вона всі роки подружнього життя, мала свій дохід, працюючи майстром нігтьового сервісу, вела домашнє господарство, купувала продукти харчування, ліки та також відкладала кошти на купівлю спільної нерухомості.

Зазначає, що позивач за зустрічним позовом посилався на те, що 10000 доларів США йому передала у позику ОСОБА_5 , взамін на укладення договору дарування між його бабусею ОСОБА_4 та обдаровуваною ОСОБА_5 з у мовою, що після повернення боргу договір дарування буде розірвано. Однак, вказане суперечить поняттю, визначеного в ст. 717 ЦК України, адже за договором дарування одна сторона (дарувальни) передає або зобов`язується передати іншій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Стверджує, що згідно з відомостями зазначеними у копіях квитанцій про здійснення валютно-обмінної операції від 24.05.2017 року №1753152 та від 26 квітня 2017 року №43-150828, доданих ОСОБА_2 до зустрічної позовної заяви, останній здійснив обмін іноземної валюти у сумі 100 доларів США та 5650 доларів США відповідно, що станом на момент здійснення операцій становило 2610 грн. та 148877 грн., що не узгоджується з доводами ОСОБА_2 про те, що він вклав усі кошти, отримані від договору позики з ОСОБА_5 на придбання спірної нерухомості.

Зауважує, що всі кошти, які існують в сім`ї на час шлюбу за відсутності належних та допустимих доказів того, що вони належать одному із подружжя на праві особистої приватної власності є спільними сумісними коштами подружжя. Сам по собі факт надання цих коштів родичами одного із подружжя не може бути підставою для визнання цих коштів особистою приватною власністю цього подружжя, навіть якщо ці кошти надавались для придбання квартири, то вважається, що квартира набувалась для сім`ї, оскільки сторони перебували у шлюбі.

У відзиві ОСОБА_2 , посилаючись на правильність вирішення справи судом першої інстанції, просить в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовити, а рішення районного суду залишити без змін.

Апеляційний розгляд справи колегія суддів вважає за можливе провести у відповідності до ч.2 ст.372 ЦПК України у відсутність відповідача ОСОБА_2 , представник якого належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання шляхом надіслання судового повідомлення на електронну адресу, та вдруге не прибув до суду апеляційної інстанції.

Перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з таких підстав:

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 19.07.2003 року між ОСОБА_2 до ОСОБА_1 було зареєстровано шлюб, який рішенням Ленінського районного суду м.Полтави від 27.09.2021 року було розірвано.

Під час перебування у шлюбі сторонами було придбано квартиру АДРЕСА_3 .

Обгрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 вважала спірну квартиру спільною сумісною власністю подружжя, яка підлягає поділу порівну між ними.

Зустрічний позов ОСОБА_2 обгрунтований тим, що останнім в придбання квартири вкладені особисті кошти, внаслідок чого вважав, що має право на визнання за ним права власності на половину цієї квартири.

Районний суд, відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та задовольняючи вимоги за зустрічним позовом, рішення мотивував тим, що значна частина коштів при купівлі спірної квартири у квітні 2017 року були саме особистими коштами ОСОБА_2 та дійшов висновку, що 3/4 частини квартири є його особистою власністю.

Однак, колегія суддів не може погодитись з вказаним висновком.

Відповідно до ч. 1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Тлумачення статті 60 СК України свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України в постанові від 24.05. 2017 у справі № 6-843цс17.

Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини /навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо/ самостійного заробітку /доходу/, вважається, що кожна річ, набута під час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до пункту 3 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна.

Застосовуючи норму ст.60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями:

1) час набуття майна;

2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

У зв`язку з викладеним, у разі придбання майна, хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції спільної сумісної власності подружжя, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи ( ч.1 ст.76 ЦПК України).

Згідно з ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч.1 ст.81 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої-третьої ст.89 Кодексу суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

По справі встановлено, що придбання спірної квартири здійснювалось за договором про участь у Фонді фінансування будівництва від 21 квітня 2017 року, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Олімпія» та ОСОБА_2 (т.1, а.с.80-94).

30.08.2018 року на підставі зазначеного договору за ОСОБА_2 зареєстроване право власності на квартиру АДРЕСА_3 .

Відповідно до частин третьої-п`ятої ст.65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

За таких обставин, за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя, є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні.

Спірна квартира придбавалась саме для сім`ї ОСОБА_6 , про що однозначно зазначене і в тексті зустрічного позову ОСОБА_2 про те, що мрією сім`ї була особиста квартира.

Набуття майна за час перебування у шлюбі створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності, тобто, ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю.

Наведене узгоджується з висновками, викладеними в постанові Верховного Суду 04 серпня 2021 року у справі № 553/2152/19.

Отже, зазначені обставини однозначно свідчать, що вказана квартира придбавалась в інтересах сім`ї ОСОБА_6 і ОСОБА_2 це не спростовано.

ОСОБА_2 посилалася на отримання грошових коштів в оплату вартості квартири АДРЕСА_3 від ОСОБА_5 за договором позики на 10 000 доларів США. Проте, вказані кошти вважав особистою власністю.

Зазначені доводи є надуманими, так як належних доказів на підтвердження укладання договору позики суду не надано.

Разом з тим, з довіреності бабусі позивача за зустрічним позовом ОСОБА_4 вбачається, що вона уповноважила ОСОБА_2 подарувати від її імені ОСОБА_5 1/5 частину житлового будинку с господарськими будівлями та спорудами , що знаходиться в АДРЕСА_2 ( т.1, а.с.75-76).

Виходячи з наведеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що ОСОБА_2 не надано належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів на підтвердження наявності його особистих коштів, які б давали суду підстави для визнання за ним права власності на половину спірної квартири.

Проте, суд першої інстанції не дав належну оцінку зазначеним обставинам та прийшов до помилкового висновку що частина квартири АДРЕСА_3 є особистою власністю ОСОБА_2 .

За таких обставин обгрунтованими є доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції дав невірну оцінку обставинам справи, у зв`язку з чим рішення Київського районного суду м.Полтави від 06 березня 2024 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та визнання за нею та ОСОБА_2 право власності по 1/2 частини за кожним квартири АДРЕСА_3 .

Відтак, в задоволенні зустрічного позову слід відмовити.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, на користь ОСОБА_1 з позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору при зверненні з апеляційною скаргою в розмірі 5878,50 грн., виходячи із обсягу оскаржуваного нею рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 374,376 , 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Київського районного суду м.Полтави від 06 березня 2024 року скасувати, ухваливши нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Здійснити поділ квартири АДРЕСА_3 , що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності по 1/2 частини за кожним квартири АДРЕСА_3 .

Відмовити в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 5878,5 грн.в повернення судових витрат по сплаті судового збору за подану апеляційну скаргу.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя О.В. Прядкіна

Судді: С.Б. Бутенко

О.І. Обідіна