ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2024 року

м. Черкаси

Справа № 705/1087/20
Провадження № 22-ц/821/1246/24
категорія: на ухвалу

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Василенко Л. І.,

суддів: Карпенко О. В., Новікова О. М.,

секретаря Ярошенка Б. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 17 квітня 2024 року у справі за скаргою боржника ОСОБА_1 на постанову про закінчення виконавчого провадження, у складі: головуючого судді Піньковського Р. В.,

в с т а н о в и в :

22 червня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на постанову про закінчення виконавчого провадження.

Заяву мотивував тим, що постановою від 19.05.2021 відкрито виконавче провадження № 65480922 по справі № 705/1087/21, що стосується адміністративного правопорушення (суддя Єщенко О. І.).

Зазначає, що відносно самоправства державних виконавців за наслідками ВП № 20267891 від 11.07.2010 Уманського міського відділу ДВС було порушено кримінальне провадження № 0001717 від 02.10.2017.

Про закінчення ВП № 65480922 від 19.05.2021 винесена постанова 15.06.2023, яка є, на його думку, політичним шантажем ДВС, МБФ імені Рабі Нахмана з метою обібрати його, вимагання грошей та майна.

Вважає, що постанова має значні невідповідності, реквізити виконавчого листа № 705/1087/20 не відповідають № 705/1087/21 постанови про відкриття виконавчого провадження, а в основу закриття визначено рішення Уманського міськрайонного суду від 17.2021 це вигадка.

Просить анулювати постанову про закінчення виконавчого провадження № 65480922 від 15.06.2023. Судовий збір стягнути з відділу ДВС у місті Умані.

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 17.04.2024 у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що в даному випадку дії та рішення працівників відділу ДВС у місті Умані Уманського району Черкаської області ЦМУ МЮ (м. Київ) вчинені та прийняті правомірно, в межах повноважень та при наявності до того законних підстав, тому суд дійшов висновку про відсутність порушень прав та законних інтересів боржника.

Не погоджуючись із ухвалою суду, вважаючи, що судом порушено норми моралі та права, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив суд скасувати ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 17.04.2024 і направити справу для розгляду в іншому складі суду.

Судовий збір стягнути із відділу ДВС у м. Умань ЦМУ МУ (м. Київ).

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 мотивує тим, що постанова про закінчення виконавчого провадження №65480922 від 15.06.2023 прийнята старшим державним виконавцем Кравченко М. В. в результаті системного порушення законності та суперечить ЗУ «Про виконавче провадження».

Вказує, що незаконно прийнята постанова від 19.05.2021 про відкриття провадження по рішенню судді Єщенко О. І. про адмінпрорушення за виконавчим листом Уманського міськрайонного суду Черкаської області № 705/1097/21, оскільки його справа стосувалася стягнення 320,4 тис. грн збитків за рішенням судді ОСОБА_2 .

Також незаконно прийнята постанова від 19.05.2021 про арешт майна без визначення частини спільного.

Незаконно прийнята постанова від 16.06.2021 про арешт коштів і передача їх стягувачу.

Незаконно прийнята постанова від 30.06.2021 про зупинення дій на підставі ухвали Верховного Суду від 01.06.2021, яка не мала прямого відношення до справи № 705/1087/21.

Незаконно прийнята постанова від 21.04.2023 про зміну реєстрації даних у виконавчому листі № 705/1087/21 без звернення до суду.

Незаконно прийнята постанова від 15.06.2023 про закінчення провадження на основі постанови Верховного Суду від 31.05.2023 про скасування судових рішень по стягненню збитків, яка не має відношення до виконавчого листа № 705/1087/21 щодо п`яного водія.

Вказує, що існує низка інших невідповідностей допущених ОСОБА_3 в діях.

Вважає, що сфальсифіковане у такий спосіб провадження суддя Піньковський Р. В. визнав правомірним, без жодних доказів, дії виконавців.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Відповідно до ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Учасники справи, які були повідомлені про судове засідання у відповідності до вимог процесуального законодавства, до суду апеляційної інстанції не з`явились.

Разом з тим, Відділом ДВС у м. Умань Уманського району Черкаської області подано клопотання про відкладення слухання справи на інший день і час в зв`язку із перебуванням старшого державного виконавця Кравченко М. В. в щорічній відпустці по 24.07.2024 включно.

Розглянувши подане клопотання, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися у судове засідання, з урахуванням вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України. Їх неявка в судове засідання не унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та не перешкоджає її розгляду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1 ст. 367 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 10 ЦПК визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

У даній скарзі ОСОБА_1 , не погоджуючись саме із постановою про закінчення виконавчого провадження ВП № 65480922 від 15.06.2023, просив її анулювати, як таку, що винесена з порушенням ЗУ «Про виконавче провадження».

Судом встановлено, що на виконанні у відділі державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у старшого державного виконавця Кравченко М. В. перебувало виконавче провадження № 65480922 з примусового виконання виконавчого листа № 705/1087/20 виданого 18.05.2021 Уманським міськрайонним судом Черкаської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 заподіяних збитків в сумі 320400,00 грн та витрат на правову допомогу у розмірі 1500,00 грн.

19.05.2021 у відповідності до вимог ЗУ «Про виконавче провадження» винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 65480922 (а.с. 3, 33).

Згідно інформації, яка розміщена в ЄДРСР, Постановою Верховного Суду від 31.05.2023 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 17 лютого 2021 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 27 квітня 2021 року скасовано і ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4 .

Вказаною постановою роз`яснено, що з моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 17 лютого 2021 року та постанова Черкаського апеляційного суду від 27 квітня 2021 року втрачають законну силу та подальшому виконанню не підлягають.

Постановою Старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області ЦМУЮ (м. Київ) Кравченко М. В. від 15.06.2023 закінчено виконавче провадження № 65480922 згідно з п. 5 ч. 1 ст. 39, ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження» (а.с. 4, 34).

Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Частиною 1 ст. 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України.

Виконання судового рішення відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013 у справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих листів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень (ст. 3 ЗУ «Про виконавче провадження»).

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень учасники справи мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Згідно з ч. 1 ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до вимог ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою якщо вважають, що рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно зі ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. У випадку, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

Частинами 1 та 2 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 4 приведеної статті вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

За ч. 1 ст. 6 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 13 цього ж Закону під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, розпоряджень, внесення подання, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з ч. 3 ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження» рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня.

Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або виконавець з власної ініціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження може виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова.

Керівник вищого органу державної виконавчої служби у разі виявлення порушень вимог закону визначає їх своєю постановою та надає доручення начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, щодо проведення дій, передбачених абзацами другим і третім цієї частини.

Таким чином, ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження» спрямована на надання можливості виконавцю виправити помилки, що викладені у процесуальних документах в рамках виконавчого провадження, які б при цьому не змінювали б змісту документу.

Такий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 16 жовтня 2020 року у справі № 814/758/17.

Таким чином, наявність описок в постановах та їх виправлення не впливає на права та законні інтереси сторін, на хід виконавчого провадження та не змінює зміст жодної постанови державного виконавця.

Відповідно до п. 5 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

Отримавши копію вказаної постанови Верховного Суду, старшим державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області ЦМУЮ (м. Київ) Кравченко М. В. 15.06.2023 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 65480922. Згідно вказаної постанови державний виконавець при прийнятті такого рішення керувалася вимогами п. 5 ч. 1 ст. 39, ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження».

Як вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 , звертаючись до суду із скаргою, просить «анулювати» постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 15.06.2023, проте не ставить питання щодо поновлення визначених законом строків на оскарження такої постанови, не залучає до участі у розгляді скарги державну виконавчу службу та Міжнародний благодійний Фонд імені Рабі Нахмана, хоча фактично оскаржує їх дії щодо посягання на його власність та не надає жодних доказів в підтвердження доводів своєї скарги.

Крім того, ОСОБА_1 не обґрунтовує, яким саме чином порушені його права оскаржуваною постановою про закриття виконавчого провадження № 65480922 від 15.06.2023.

Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

На підставі викладеного, виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що в даному випадку дії та рішення працівників відділу ДВС у місті Умані Уманського району Черкаської області ЦМУ МЮ (м. Київ) вчинені та прийняті правомірно, в межах повноважень та при наявності до того законних підстав.

Інші доводи апеляційної скарги колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі вони є безпідставними в підтвердження доводів поданої ним скарги на постанову про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 17 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Текст постанови складено 17 липня 2024 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: О. В. Карпенко

О. М. Новіков