№ 208/5411/24
№ 2-о/207/82/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2024 року м.Кам`янське

Суддя Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Бушанська О.В., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 , в якій заінтересованими особами зазначені: Служба у справах дітей Кам`янської міської ради, ОСОБА_2 , про встановлення факту, що має юридичне значення

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Заводського районного суду м.Дніпродзержинська з заявою, в якій просив встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , самостійно виховує та утримує дитину віком до 18 років - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Заводського районного суду м.Дніпродзержинська матеріали цивільної справи №208/5411/24 за заявою ОСОБА_1 , в якій заінтересованими особами зазначені: Служба у справах дітей Кам`янської міської ради, ОСОБА_2 , про встановлення факту, що має юридичне значення про встановлення факту, що має юридичне значення, передано за підсудністю до Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська.

Вирішуючи питання про наявність або відсутність підстав для відкриття провадження у справі, суд враховує наступне.

За приписами ч.7 ст.19 ЦПК України окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч.1 ст. 293 ЦПК України).

Частинами першою, другою ст.315 ЦК Украни визначено, що суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеному у свідоцтві про народження або паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є конфліктом, суперечністю, протиборством сторін. Під час розгляду справ у порядку окремого провадження виключається існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав осіб; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України не є вичерпним.

Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

Згідно з п.1 ч.1 ст.318 ЦПК України у заяві про встановлення юридичного факту повинно бути зазначено, який факт заявник просить встановити та з якою метою.

До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини (ч.2 ст.318 ЦПК України).

Зі змісту поданої у цій справі заяви вбачається, що ОСОБА_1 просив встановити факт самостійного виховання дитини, оскільки в подальшому можуть виникати питання щодо оформлення документів щодо соціальної допомоги на дитину, яка виховується тільки одним з батьків, а також щодо переміщення сина без документального оформлення згоди матері, яка не проживає разом з ними.

Суд звертає увагу на те, що порядок отримання соціальної допомоги визначено відповідними нормативно-правовими актами, в залежності від виду соціальної допомоги.

Державна соціальна допомога призначається у встановленому законом порядку та відноситься до компетенції органів державної влади як суб`єктів владних повноважень, які реалізують державну політику у сфері соціального захисту населення.

Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 27.12.2001 року №1751 «Про затвердження Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми», який визначає умови призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми.

Тобто порядок отримання соціальної допомоги визначено відповідними нормативно-правовими актами, в залежності від виду соціальної допомоги.

Отже, державна соціальна допомога призначається у встановленому законом порядку та відноситься до компетенції відповідних органів державної влади як суб`єктів владних повноважень, які реалізують державну політику у сфері соціального захисту населення.

Проте, жодних доказів того, що будь-яка із заінтересованих осіб порушує, не визнає чи оспорює права заявника, як і про те, що є обґрунтовані фактами ризики їх порушення, невизнання чи оспорювання, заявником суду не надано.

Отже, вимога про встановлення факту того, що заявник самостійно виховує дитину, не може розглядатися у судовому порядку безвідносно до дій заінтересованої особи щодо конкретних прав, свобод та інтересів заявника. Вказані факти можуть бути встановлені судом, зокрема, під час розгляду справ про оскарження дій чи рішень щодо відмови компетентних органів у наданні соціальної пільги або незабезпечення соціальними гарантіями, а не в окремому провадженні за правилами цивільного судочинства.

Щодо доводів заявника стосовно переміщення сина без документального оформлення згоди матері, суд зауважує, що рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 12.07.2022 у справі №208/3098/22, зокрема, визначено місце проживання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком - ОСОБА_1 .

З огляду на положення п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995р. № 57 з подальшими змінами, рішення суду про визначення місця проживання дитини з одним з батьків є достатнім для виїзду дитини без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків на строк до одного місяця.

Суд зауважує, що зазначені заявником у заяві обставини дають суду підстави вважати, що вимога про встановлення факту самостійного виховання дитини та утримання дитини, фактично пов`язана зі спором між батьком і матір`ю дитини щодо здійснення батьківських прав та виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини.

Разом з цим, саме по собі встановлення судом факту виховання та утримання дитини батьком без участі матері не породжує для заявника юридичних наслідків, тобто від встановлення вказаних фактів не буде залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав останнього.

Жодний нормативно-правовий акт, що регулює сімейні відносини та захист прав дітей, не зобов`язує підтверджувати актом факт відсутності участі батьків у вихованні дитини, або підтверджувати його безумовну та одноосібну участь у вихованні та піклуванні.

Такий факт може бути підтверджений за рішенням суду виключно в разі вирішення питання щодо позбавлення особи батьківських прав. Адже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) та поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ними батьківських обов`язків.

Отже, захист порушених прав у зв`язку із невиконанням батьком, матір`ю, своїх батьківських обов`язків, не прийняття одним із них участі у вихованні дітей, тобто самоусунення від виконання батьківських обов`язків, має розглядатись в іншому порядку, передбаченому законом.

За приписами ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право.

З урахуванням наведеного, приймаючи до уваги, що із поданої заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, суд доходить до висновку, що вимоги заявника про встановлення факту самостійного виховання і утримання батьком дитини не є вимогами, які підлягають розгляду в порядку окремого провадження в розумінні положень ст.ст. 293,315 ЦПК України, що є підставою для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до ч.4 ст.315 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 260,261,315,353 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , в якій заінтересованими особами зазначені: Служба у справах дітей Кам`янської міської ради, ОСОБА_2 , про встановлення факту, що має юридичне значення.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Суддя О.В.Бушанська