Справа № 350/1539/22
Провадження № 22-ц/4808/581/24
Головуючий у 1 інстанції Пулик М. В.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Фединяка В.Д. ( суддя-доповідач)

суддів: Пнівчук О.В., Максюти І.О.,

секретаря Петріва Д.Б.

з участю представника ОСОБА_1 адвоката Жарського Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Комарницького Едуарда Григоровича на рішення Рожнятівського районного суду від 08 лютого 2024 року, постановлене в складі суді ОСОБА_3 в селищі Рожнятів, повний текст складено 16 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі та гідності, спростування недостовірної інформації та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про захист честі та гідності, спростування недостовірної інформації ,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2022 року представник ОСОБА_1 адвокат Жарський Т.В. звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про захист честі та гідності, спростування недостовірної інформації.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_1 дізнався із мережі Інтернет, що ОСОБА_2 відносно нього розповсюдив негативну та недостовірну інформацію наступного змісту: «....бо у свій час за каденції п. ОСОБА_4 селищна рада продала у власність ТзОВ «Свісс Кроно» ЧОТИРИ (!!!) ділянки площею відповідно 0,024 га, 0,0439 га, 0,1269 га та 0,7745 га. А ще цьому підприємству було передано в оренду цілих СІМ (!!!) ділянок площею відповідно 0,01 га, 0,0005 га, 0,0005 га, 0,027 га, 0,027 га, 0,385 га та 3,5423 га», «...діяльність, п. ОСОБА_1 більше нагадує політику подвійних стандартів, де правдою і не пахне. Бо спочатку переслідуються політичні інтереси, особисті питання, усунення опонентів, а вже потім - громада...». Позивач вказував, що поширенням вказаної інформації, відповідач створив негативну соціальну оцінку про нього в очах жителів смт. Брошнів-Осада Калуського району Івано-Франківської області, де він безпосередньо проживає та загалом серед користувачів соціальної мережі "Facebook". Зазначає, що відповідач є голою Брошнів-Осадської селищної ради Калуського району Івано-Франківської області, а тому може формувати та впливати на суспільну думку жителів смт Брошнів-Осади. Позивач намагався врегулювати дану ситуацію та відповідно відреагував на допис відповідача шляхом направлення 10.08.2022 ОСОБА_2 звернення, з метою з`ясувати достовірність поширеної інформації. 29.08.2022 надано відповідь на звернення, в якому відповідач вказав, що висвітлена в мережі "Facebook" інформація про передачу земельних ділянок у приватну власність є помилковою. Вважав, що відповідач визнав факт того, що інформація зазначена у дописі від 09.08.2022 поширена ним та є неправдивою та недостовірною, однак відмовився від досудового врегулювання спору, що в тому числі підтверджується копією відповіді на звернення від 07.11.2022 р. № 2553/06-29. Просив визнати недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію інформацію про ОСОБА_1 у вигляді фактичних тверджень, а саме: «....бо у свій час за каденції п. ОСОБА_5 селищна рада продала у власність ТзОВ «Свісс Кроно» ЧОТИРИ (!!!) ділянки площею відповідно 0,024 га, 0,0439 га, 0,1269 га та 0,7745 га! А ще цьому підприємству було передано в оренду цілих СІМ (!!!) ділянок площею відповідно 0,01 га, 0,0005 га, 0,0005 га, 0,027 га, 0,027 га, 0,385 га та 3,5423 га», «...діяльність, п. ОСОБА_1 більше нагадує політику подвійних стандартів, де правдою і не пахне. Бо спочатку переслідуються політичні інтереси, особисті питання, усунення опонентів, а вже потім - громада...», яка створена та викладена ОСОБА_2 на власній сторінці в соціальній мережі Facebook у дописі від 09 серпня 2022 року. Зобов`язати ОСОБА_2 публічно спростувати поширену у дописі від 09 серпня 2022 року, в соціальній мережі Facebook, недостовірну інформацію у той самий спосіб, яким вона була поширена.

08 березня 2024 адвокат Комарницький Е.Г., діючи в інтересах ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про захист честі, гідності та ділової репутації.

На обґрунтування позовних вимог посилалися на те, що ОСОБА_2 перебуває на посаді голови Бошнів-Осадської селищної ради. 06 серпня 2022 року ОСОБА_1 - депутат обласної ради-голова бюджетної комісії Івано-Франківської обласної ради, на свої приватній сторінці в соціальній мережі "Facebook" (Фейсбук) «Іванів Назарій - голова бюджетної комісії Івано-Франківської обласної ради» із приєднаною загальною кількість читачів обсягом 14 тис за адресою посилання: https://www.facebook.com/ivaniv.nazarij/posts/pfbid0EdgM1rpLXZmVGQ2U77iqeqCmF7M5S8TojY1HdDWCr6yb9Pjc2eYpBzukiUT92qcCl здійснив поширення інформації наступного змісту: ТОВ «СВІСС КРОНО» отримало висновок з ОВД щодо будівництва заводу з виготовлення смоли у Брошнів-Осаді. 1 липня 2022 р. ТОВ «СВІСС КРОНО» все ж таки отримало висновок з ОВД про допустимість провадження планової діяльності з будівництва відділення по підготовці смоли заводу ДСП в смт.Брошнів-Осада, по вул. 22 Січня, 83. Таку інформацію я отримав 29 липня 2022 р. у відповідь на мій депутатський запит до Міністерства захисту довкілля та природніх ресурсів. На превеликий жаль, ТОВ «СВІСС КРОНО» не взяло до уваги величезний спротив громадськості щодо будівництва цього заводу у нашому селищі…

Також дуже дивні дії вчинило керівництво Брошнів-Осадської ТГ: 17 лютого 2022 року Тарас Манорик «чемно» прозвітував генеральному директору ТОВ «СВІСС КРОНО» про інформування населення щодо оголошення початку громадського обговорення цього питання (копія листа додається). Однак ні на сайті громади, ні на публічній сторінці у "Фейсбук" така інформація з 14 лютого 2022 року і по сьогодні так і не з`являлась. Натомість ця інформація була розміщена лише на дошці оголошень в приміщенні селищної ради. На його думку, (автора) керівництво Брошнів-Осадської ТГ повинно було доносити до населення цю інформацію всіма можливими і неможливими методами, адже здоров`я людей безцінне Отже напрошується висновок: як кажуть у народі "мовчання - знак згоди!". Ось такою мовчазною згодою і допущено такий розвиток подій… Цим "повітрям" в майбутньому будемо дихати ми і наші з Вами діти. Дякую всім мешканцям нашої громади та навколишніх сіл, які висловили своє невдоволення та обурення 31 жовтня 2021 року, вийшовши на протест проти будівництва у Брошнів-Осаді нового цеху з підготовки формальдегідної смоли. Дякую всім, хто організував збір підписів, та всім людям, які підписувались під зверненням в усі можливі інстанції щодо недопущення будівництва цього нового заводу. Дякую кожному за активну позицію і небайдужість ! Адже в єдності - сила народу Слава Україні !

Вказана публікація була поширена також у загальнодоступних групах:

- «Типовий Калуш» з кількістю 80,8 тисяч учасників за адресою посилання: https://www.facebook.com/groups/kalushcity.if.ua/posts/150149;

- «Оголошення Брошнів-Осада» з кількістю 80,8 тисяч учасників 4 тисяч учасників за адресою посилання :https://www.facebook.com/groups/599670/posts/863009;

- «Брошнівський старостинський округ» з кількістю учасників 4 тисяч учасників за адресою посилання: https://www.facebook.com/groups/62209/posts/982287;

- «Рожнятівщина PROZORRO» з кількістю учасників 35,6 тис. тисяч учасників за адресою посилання https://www.facebook.com/groups/rozhnyativshchyna.prozorro/events;

- «Брошнів-Осадська громада LIFE» з кількістю учасників 7,1 тис. учасників за адресою посилання https://www.facebook.com/groups/broshnivotglife/posts/994110.

В загальному з даною публікацією змогли ознайомитись щонайменше понад 150 тисяч учасників не враховуючи поширень, які здійснили учасники групи на своїх сторінках, таким чином вона стала доступною необмеженому колу читачів. Зазначена публікація в частині допису: - «Також дуже дивні дії вчинило керівництво Брошнів-Осадської ТГ : 17 лютого 2022 року ОСОБА_6 «чемно`прозвітував генеральному директору ТОВ «СВІСС КРОНО» про інформування населення щодо оголошення початку громадського обговорення цього питання.

Однак ні на сайті громади, ні на публічній сторінці у Фейсбук така інформація з 14 лютого 2022 року і по сьогодні так і не з`являлась. Натомість ця інформація була розміщена лише на дошці оголошень в приміщенні селищної ради… На його думку, керівництво Брошнів-Осадської ТГ повинно було доносити до населення цю інформацію всіма можливими і неможливими методами, адже здоров`я людей безцінне. Отже напрошується висновок: як кажуть у народі «мовчання - знак згоди!». Позивач ОСОБА_2 вважає, що вказана інформація є відкрито недостовірною та дескредитуючою, поширена з метою завдання шкоди його діловій репутації як голови селищної ради та приниження його честі і гідності. Публікація ОСОБА_7 від 06.08.2022 очевидно, не відповідає дійсності та не підтверджена належними і допустимими доказами; при цьому, поширена відповідачем інформація є цілеспрямовано направленою на створення певного негативного іміджу на в очах громадськості та повної дискредитації його діяльності як голови селищної ради. Зазначена публікація, яка містить недостовірну інформацію принижує його честь та гідність і завдає шкоди діловій репутації. Просив зобов`язати ОСОБА_1 спростувати поширену ним інформацію стосовно ОСОБА_2 , шляхом розміщення в мережі інтернет Фейсбук « Facebook» на сторінці користувача « ОСОБА_1 - депутат обласної ради-голова бюджетної комісії Івано-Франківської обласної ради» у мережі Фейсбук «Facebook» повідомлення наступного змісту: «СПРОСТУВАННЯ: За цією адресою в мережі інтернет Фейсбук «Facebook» було розміщено інформацію відносно ОСОБА_2 , яка визнана судом недостовірною та такою, що порушує його право на повагу честі, гідності та недоторканості ділової репутації. Перепрошую та вибачаюсь за порушеннячесті, гідності та ділової репутації ОСОБА_2 оприлюднення інформації щодо нього» та під спростуванням розмістити текст резолютивної частини рішення суду у даній справі дослівно, без редагування та скорочення.

Рішенням Рожнятівського районного суду від 08 лютого 2024 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації задоволено. Визнано недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію інформацію про ОСОБА_1 у вигляді фактичних тверджень, а саме: «....бо у свій час за каденції п. ОСОБА_5 селищна рада продала у власність ТзОВ «Свісс Кроно» ЧОТИРИ (!!!) ділянки площею відповідно 0,024 га, 0,0439 га, 0,1269 га та 0,7745 га! А ще цьому підприємству було передано в оренду цілих СІМ (!!!) ділянок площею відповідно 0,01 га, 0,0005 га, 0,0005 га, 0,027 га, 0,027 га, 0,385 га та 3,5423 га», «...діяльність, п. ОСОБА_1 більше нагадує політику подвійних стандартів, де правдою і не пахне. Бо спочатку переслідуються політичні інтереси, особисті питання, усунення опонентів, а вже потім - громада...», яка створена та викладена ОСОБА_2 на власній сторінці в соціальній мережі Facebook у дописі від 09 серпня 2022 року.

Зобов`язано ОСОБА_2 публічно спростувати поширену у дописі від 09 серпня 2022 року, в соціальній мережі Facebook, недостовірну інформацію у той самий спосіб, яким вона була поширена, шляхом розміщення ОСОБА_2 спростування на власній сторінці в соціальній мережі Facebook.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про захист честі та гідності, спростування недостовірної інформації відмолено.

Не погоджуючись із рішенням суду, представник ОСОБА_2 адвокат Комарницький Е. Г. подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового про відмову ОСОБА_1 у задоволенні позову та задоволення позову ОСОБА_2 посилаючись на допущення порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що суд неправильно застосував норми матеріального права до спірних правовідносин, а також неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, а тому вище вказане рішення є необгрунтованим та прийнятим з порушенням статей 263,265 ЦІІК. Судом неналежно досліджено обставини справи та, як наслідок, неправильно зроблено висновок про опубліковану скаржником інформацію в частині відмежування оціночних суджень та фактичних тверджень. Вищезазначене висловлювання поширене в межах допустимої критики, оскільки ОСОБА_1 є чинним депутатом Івано-Франківської обласної ради, а до нього обіймав посаду голови селищної ради, тобто був і є представником інтересів територіальної громади, який відповідно до Конституції України і закону про місцеві вибори обирається на основі загального, рівного, прямого виборчого права шляхом таємного голосування на строк, встановлений Конституцією України. У зв`язку з цим, межа допустимої критики щодо ОСОБА_1 є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи, бо, відповідач, обираючись на посаду обласного депутата, вирішив апелювати до довіри громадськості та погодився «виставити» себе на публічне обговорення, чим «залишив себе відкритою для суворої критики і пильного нагляду з приводу того, як він виконує свої функції, і це той тягар, який відповідач має прийняти в демократичному суспільстві». Про те, що висловлювання ОСОБА_2 є лише оціночним судженням свідчить і застосування метафори: «...правдою і не пахне», що аж ніяк не притаманне для висловлення фактичних даних, а є тільки його суб`єктивною критикою. Однак, суд при прийнятті оскаржуваного рішення акцентує увагу виключно на ОСОБА_2 як на публічній особі та дуже опосередковано приділяє уваги публічності особи ОСОБА_8 , який до подання мною зустрічного позову, презентував себе для громадськості у мережі Фейсбук «Facebook» саме як « ОСОБА_1 - депутат обласної ради, голова бюджетної комісії Івано-Франківської обласної ради». В дану назву він вкладав всю повноту своєї значимості та публічності і саме під даним іменем ОСОБА_1 , публікував принизливий стосовно мене допис, однак ще до закінчення підготовчого засідання змінив назву своєї сторінки на « ОСОБА_9 ». Такі дії змусило 07.06.2023р. уточнити позовні вимоги разом з наданням відповідних доказів, оскільки такого роду маніпуляції могли призвести до неможливості виконання рішення суду у випадку його задоволення. Тому запишається не зрозумілим чому суд, керуючись статтями 3. 4. 6 Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації вважає, що я як голова селищної ради можу зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як виконував або виконую свої функції, а от ОСОБА_1 , депутат обласної ради - голова бюджетної комісії Івано-Франківської обласної ради водолії значно більшими захистом у такому аспекті в порівнянні зі мною.

Інформація щодо продажу земельних ділянок стосувалась дій селищної ради. Єдиною інформацією про відповідача тут є лише згадка про період, коли ОСОБА_1 був на посаді голови селищної ради. Те, що на момент передачі частини земельних ділянок припадала каденція відповідача є сухим фактом, який є достовірним, а тому інформація, яка безпосередньо стосується відповідача щодо його каденції не може підлягати спростуванню, адже с достовірною.

Натомість висловлювання ОСОБА_1 наступного змісту: «Також дуже дивні дії вчинило керівництво Бронінів-Осадської ТГ : 17 лютою 2022 року Тарас Манорнк «чемно» прозвітував генеральному директору ТОВ «СВІСС КРОНО» про інформування населення щодо оголошення початку громадського обговорення цього питання. Однак, ні на сайті громади, ні на публічній сторінці у Фейсбук така інформація з 14 лютого 2022 року і по сьогодні гак і не з`являлась. Натомість ця інформація була розмішена лише на дошці оголошень в приміщенні селищної ради… Ось такою мовчазною згодою і допущено такий розвиток подій...», аж ніяк не можна віднести до оціночних суджень, оскільки це є інформацією відкрито недостовірною та дескредетуточою, поширена з метою завдання шкоди моїй діловій репутації як голови селищної ради та приниження моєї честі і гідності. Просить рішення Рожнятівського районного суду від 08 лютого 2-24 року скасувати, ухвалити нове, яким ОСОБА_1 у задоволенні позову відмовити. Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_7 задовольнити .

Представник ОСОБА_1 адвокат Жарський Т.В. подав відзив на апеляційну скаргу.

Вказує, що усі доводи апеляційної скарги зводяться до сумнівів скаржника в правильності та об`єктивності надання оцінки фактичним обставинам справи та досліджуваним доказам, а сама апеляційна скарга є відтворенням зустрічної позовної заяви, в якій скаржник намагається переконати суд апеляційної інстанції в наявності підстав для задоволення саме його позову. Скаржник не зазначає, які саме норми матеріального права суд застосував неправильно, та які саме обставини справи є недоведеними. Суд дійшов правильного висновку, що відповідачем ОСОБА_1 не поширювалась недостовірна інформація, а вислови про ОСОБА_2 є лише оціночними судженнями, які не можуть бути предметом судового захисту, а, як наслідок, до даних правовідносин не слід застосовувати положення ст.277 ЦК України. Вважає, що при висвітленні свого бачення ситуації та діяльності голови селищної ради ОСОБА_1 використав саме оціночні судження, з чим погодився суд першої інстанції. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, слід визначати характер такої інформації та з`ясовувати чи вона є фактичним твердженням чи оціночним судженням. Права та інтереси ОСОБА_2 не було порушено ОСОБА_1 , а тому підстави для задоволення зустрічного позову відсутні. Просить рішення суду залишити без змін. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 8000 грн витрат на правничу допомогу.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Жарський Т.В. заперечив доволи апеляційної скарги, вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін.

Представник ОСОБА_2 адвокат Комарницький Е. Г. повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, однак в судове засіданні не з`явився, що відповідно ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Розгляд справи за відсутності сторін та учасників справи, щодо яких наявні відомості про вручення повістки про явку в суд не є порушенням статті 129 Конституції України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про доступ до правосуддя.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив за відсутності факту, що час за каденції п. ОСОБА_5 селищна рада продала у власність ТзОВ «Свісс Кроно» ЧОТИРИ (!!!) ділянки площею відповідно 0,024 га, 0,0439 га, 0,1269 га та 0,7745 га! А ще цьому підприємству було передано в оренду цілих СІМ (!!!) ділянок площею відповідно 0,01 га, 0,0005 га, 0,0005 га, 0,027 га, 0,027 га, 0,385 га та 3,5423 га, то така публікація на сторінці ОСОБА_2 у соціальній мережі «Фейсбук» (Facebook) порушує особисте немайнове право ОСОБА_1 , оскільки не відповідає дійсності, та підлягає спростуванню у спосіб заявлений позивачем ОСОБА_1 .

Відмовляючи ОСОБА_2 у задоволенні зустрічного позову, про визнання недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію, інформацію, яка поширена ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 стосовно ОСОБА_2 , на своїй сторінці « ОСОБА_9 » у мережі Фейсбук «Facebook», суд приходить до наступного.

Опублікований допис містить інформацію наступного змісту: Також дуже дивні дії вчинило керівництво Брошнів-Осадської ТГ : 17 лютого 2022 року Тарас Манорик «чемно» прозвітував генеральному директору ТОВ «СВІСС КРОНО» про інформування населення щодо оголошення початку громадського обговорення цього питання (копія листа додається).

Однак ні на сайті громади, ні на публічній сторінці у Фейсбук така інформація з 14 лютого 2022 року і по сьогодні так і не з`являлась. Натомість ця інформація була розміщена лише на дошці оголошень в приміщенні селищної ради … На мою думку, (автора) керівництво Брошнів-Осадської ТГ повинно було доносити до населення цю інформацію всіма можливими і неможливими методами, адже здоров`я людей безцінне. Отже напрошується висновок: як кажуть у народі «мовчання - знак згоди!». Ось такою мовчазною згодою і допущено такий розвиток подій… була оціночними судженнями ОСОБА_1 свого бачення ситуації та діяльності голови селищної ради ОСОБА_2 як публічної особи органу місцевої влади, який та погодився «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то підлягає ретельному громадському контролю і потенційно може зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних (далі - Конвенція) свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини.

У статті 34 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Разом із тим, відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших осіб.

Відповідно до статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

У статті 201 ЦК України встановлено, що, зокрема, честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, а статтями 297, 299 ЦК України передбачено право на повагу до гідності та честі, а також право на недоторканість ділової репутації.

Право на недоторканість своєї ділової репутації відноситься до особистих немайнових прав фізичної особи, що забезпечують соціальне буття фізичної особи. Це право за своєю природою може належати не лише фізичній, але й юридичній особі, оскільки воно може бути використано суб`єктом господарювання як спосіб судового захисту щодо поширення інформації, яка шкодить його діловій репутації.

При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Аналогічні висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2019 року в справі № 904/4494/18 (провадження № 12-110гс19).

Інформацією є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді (частина перша статті 200 ЦК України).

Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суд повинен визначити характер такої інформації та з`ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням, встановити факт поширення недостовірної інформації та факт того, що поширена інформація стосується саме особи позивача і що поширена інформація порушує особисті немайнові права особи позивача або перешкоджає повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, при цьому саме позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем.

Повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права.

Відповідно до частини першої статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Частиною другою вказаної статті Закону визначено, що оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Спростованою може бути інформація, яка містить відомості про події та явища (факти), яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). В будь-якому випадку це має бути інформація, істинність якої можливо перевірити, існування таких фактів не залежить від їх суб`єктивного сприйняття чи заперечення через думки і погляди особи.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що поширена ОСОБА_2 інформація щодо змісту якого, час за каденції п. ОСОБА_5 селищна рада продала у власність ТзОВ «Свісс Кроно» ЧОТИРИ (!!!) ділянки площею відповідно 0,024 га, 0,0439 га, 0,1269 га та 0,7745 га! А ще цьому підприємству було передано в оренду цілих СІМ (!!!) ділянок площею відповідно 0,01 га, 0,0005 га, 0,0005 га, 0,027 га, 0,027 га, 0,385 га та 3,5423 га, на сторінці ОСОБА_2 у соціальній мережі «Фейсбук» (Facebook) порушує особисте немайнове право ОСОБА_1 , оскільки не відповідає дійсності, не заперечуєтьсь позивачем та підлягає спростуванню у спосіб заявлений позивачем ОСОБА_10 .

Разом з тим, колегія суддів погоджкється з висновком суду щодо відмови ОСОБА_2 у задоволенні зустрічного позову з огляду на таке.

Вільне вираження поглядів є істотним чинником повноцінного розвитку особистості в суспільстві, як і здатність особи сприймати заперечення, спонукання, заохочення через думки, ідеї, висловлені іншими людьми.

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи.

У рішенні від 08 липня 1986 року у справі Lingens v. Austria (заява № 12/1984/84/131) ЄСПЛ розрізнив факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції. У цій справі ЄСПЛ зазначив, що: «Суд повинен нагадати, що свобода вираження поглядів гарантована пунктом 1 статті 10 Конвенції, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов самореалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» або тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості і широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе».

У постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 757/22307/17 (провадження № 61-48302св18) зазначено, що: «Свобода дотримуватися своїх поглядів є основною передумовою інших свобод, гарантованих статтею 10 Конвенції, і вона користується майже абсолютним захистом у тому сенсі, що можливі обмеження, закладені в пункті 2 цієї статті. Поряд з інформацією чи даними, що підлягають перевірці, стаття 10 захищає і погляди, критичні зауваження або припущення, правдивість яких не може бути піддана перевірці на правдивість. Оціночні судження також користуються захистом - це передумова плюралізму поглядів».

У постанові Верховного Суду від 22 вересня 2021 року у справі № 757/43705/19 (провадження № 61-9538св20) зроблено такі висновки: «Під час розгляду справ про захист ділової репутації шляхом визнання інформації недостовірною завданням суду є забезпечення балансу прав та свобод учасників інформаційних правовідносин щодо недопущення поширення інформації, яка не відповідає дійсності, - з одного боку (приватний інтерес), а з іншого - недопущення ситуації, коли такі позови використовуються з метою обмеження загальних засад свободи слова, права громадськості бути обізнаною (публічний інтерес). Розглядаючи зазначені спори, суд зобов`язаний виважено підійти до необхідності обмеження свободи вираження поглядів та ретельно обґрунтувати ухвалене рішення щодо наявності в інформації, яка визнається недостовірною, ознак реального завдання шкоди репутації, порушення прав інших осіб, з метою забезпечення професійного захисту журналістики та недопущення надмірного втручання в право громадськості на отримання інформації».

Для того, щоб розрізняти фактичне твердження і оціночне судження, необхідно брати до уваги обставини справи і загальний тон зауважень, оскільки твердження про питання, що становлять суспільний інтерес, є оціночними судженнями, а не констатацією фактів.

Так, фактичне твердження - це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт - це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Враховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією об`єктивною, незалежною від думок та поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом.

Судження - це те ж саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження також користуються захистом - це передумова плюралізму поглядів.

Будь-яке судження, яке має оціночний характер, будь-яка критика та оцінка вчинків, вираження власних думок щодо якості виконуваних публічних функцій, отриманих результатів тощо, не є підставою для захисту права на повагу честі, гідності та ділової репутації та, відповідно, не є предметом судового захисту.

Такі висновки викладено у постанові Верховного Суду від 17 серпня 2023 року у справі № 759/16306/21-ц.

Звертаючись до суду із позовом, позивач посилався на те, що опублікований ОСОБА_1 допис містить інформацію наступного змісту: Також дуже дивні дії вчинило керівництво Брошнів-Осадської ТГ : 17 лютого 2022 року Тарас Манорик «чемно» прозвітував генеральному директору ТОВ «СВІСС КРОНО» про інформування населення щодо оголошення початку громадського обговорення цього питання (копія листа додається). Однак ні на сайті громади, ні на публічній сторінці у Фейсбук така інформація з 14 лютого 2022 року і по сьогодні так і не з`являлась. Натомість ця інформація була розміщена лише на дошці оголошень в приміщенні селищної ради … На мою думку, (автора) керівництво Брошнів-Осадської ТГ повинно було доносити до населення цю інформацію всіма можливими і неможливими методами, адже здоров`я людей безцінне. Отже напрошується висновок: як кажуть у народі «мовчання - знак згоди!». Ось такою мовчазною згодою і допущено такий розвиток подій… була оціночними судженнями ОСОБА_1 свого бачення ситуації та діяльності голови селищної ради ОСОБА_2 як публічної особи органу місцевої влади, який та погодився «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то підлягає ретельному громадському контролю і потенційно може зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13 (провадження № 14-400цс19) зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доводити так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Межі припустимої критики за певних обставин можуть бути ширшими, коли йдеться про державного діяча, що виконує або виконує свої повноваження, ніж коли йдеться про фізичних осіб, проте не можна стверджувати, що державні діячі свідомо піддають ретельному обстеженню кожне своє слово чи дію в тій самій мірі, як це роблять політики, і, отже, до них повинні застосовуватись ті самі механізми, що й до останніх, коли йдеться про критику їх діяльності. Державні службовці повинні користуватися громадською довірою в умовах, позбавлених надзвичайного занепокоєння, що зробить вдалим виконання ними своїх завдань. Отже, може постати необхідність у їх захисті від образливих словесних нападок під час виконання ними своїх обов`язків (Janowski, п. 33, and Nikula v. Finland, no. 31611/96, п. 48, ECHR 2002-11).

За положеннями статті 29 Закону Украіїни «Про інформацію», суспільство має право на отримання суспільно необхідноії інформаціії і предметом суспільного інтересу вважається інформація, яка свідчить про загрозу державному суверенітету, територіальній цілісності Украіїни; забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод і обов`язків; свідчить про можливість порушення прав людини, введення громадськості в оману, шкідливі екологічні та інші негативні наслідки діяльності (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб тощо.

Водночас суспільство також має право на отримання інформації, яка відповідає дійсності та надає можливість суспільству здійснити її оцінку самостійно на основі всіх фактів та різноманіття думок щодо оцінки такої інформації та її значення для суспільства. Тому так важливо, щоб інформація, яка розповсюджується будь-ким, а особливо засобами масової інформації або лідерами суспільної думки, посадовими особами, державними службовцями, відповідала дійсності, з одного боку, а з іншого, - була суспільно значуща та задовольняла попит суспільства на необхідність контролю за діяльністю державних органів та їх посадових осіб.

За таких обставин, з огляду на необхідність громадського контролю за діяльністю державних органів та посадових осіб інформація, яка розповсюджується щодо державних посадовців, публічних осіб, є суспільно важливою, а обмеження щодо розповсюдження цієї інформації та межі критики й оцінки поведінки є ширшими, ніж межі критики та оцінки поведінки пересічного громадянина.

Публічні особи, державні службовці повинні бути готовим до підвищеного рівня критики, зокрема у грубій формі, прискіпливої уваги суспільства й підвищеної зацікавленості суспільства їхньою діяльністю та/або особистим життям тощо, адже вони, обираючи кар`єру публічної особи, погодилися на таку увагу, про що зазначено у постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі No757/22307/17-ц.

Як зазначено позивачем у позовній заяві та встановлено судом першої інстанції, викладена в статті інформація становить значний суспільний інтерес.

Європейський суд з прав людини 02 червня 2016 року (остаточне - 17 жовтня 2016 року) ухвалив рішення у справі № 61561/08 «Інститут економічних реформ проти України», де, розглядаючи питання забезпечення балансу між свободою вираження поглядів та захистом репутації особи, зазначив, що відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції існує мало можливостей для обмеження політичних висловлювань чи дебатів з питань, що становлять суспільний інтерес, при цьому високий рівень захисту свободи вираження поглядів буде надаватися у випадках, коли висловлювання стосуються питання, що становить суспільний інтерес.

У цьому рішенні суд проводить відмінність між твердженнями про факти і оціночними судженнями. Існування фактів можна довести, тоді як правдивість оціночних суджень не підлягає доведенню. Оціночне судження не може бути доведене, це порушує саму свободу думки, яка є основною частиною права, гарантованого статтею 10 Конвенції.

Для того, щоб розрізняти фактичне твердження і оціночне судження, необхідно брати до уваги обставини справи і загальний тон зауважень, оскільки твердження про питання, що становлять суспільний інтерес, є оціночними судженнями, а не констатацією фактів.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що стаття відповідача ОСОБА_1 щодо публічної особи ОСОБА_2 містить в собі оціночні судження і не містить фактичних тверджень, оскільки стосується відповідача, який є публічною особою та висвітлює питання його діяльності як голови селищної ради, яка становить значний суспільний інтерес, а відтак рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 відповідає встановленим обставинам справи та вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, то в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись ст. 374, 375 , 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Комарницького Едуарда Григоровича залишити без задоволення. Рішення Рожнятівського районного суду від 08 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 19 липня 2024 року.

Судді: В.Д.Фединяк

О.В.Пнівчук

І.О. Максюта