ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 2-646/09 Номер провадження 22-ц/814/3221/24Головуючий у 1-й інстанції Тимчук Р.І. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.

за участю секретаря судового засідання Коротун І.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Павелка Руслана Сергійовича, представника ОСОБА_1 , на ухвалу Ленінського районного суду м.Полтави від 15 липня 2024 року (час ухвалення судового рішення і дата виготовлення повного текста судового рішення не зазначені) у справі за скаргою адвоката Павелка Руслана Сергійовича, представника ОСОБА_1 , на бездіяльність Хорольського ВДВС у Лубенському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, стягувачи: АТ «ПРОКРЕДИТБАНК», ТОВ «СВЕА ФІНАНС».

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційній суд,

у с т а н о в и в:

У квітні 2024 року адвокат Павелко Р.С. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаною скаргою, просив ухвалити рішення, яким визнати протиправною бездіяльність посадових осіб Хорольського відділу державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції, що полягає у незнятті арешту з майна боржника ОСОБА_1 , накладеного у виконавчих провадженнях ВП№17939796, ВП№27612067 та зобов`язати посадових осіб Хорольського відділу державної виконавчої служби y Лубенському районі Полтавської області Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції зняти арешт з майна боржника ОСОБА_1 , який накладений в рамках виконавчих проваджень ВП №17939796, ВП№27612067.

Заявлені вимоги обґрунтовані такими обставинами.

У відділі державної виконавчої служби Хорольського районного управління юстиції, правонаступником є Хорольський відділ державної виконавчої служби y Лубенському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, перебувало виконавче провадження: ВП №17939796 від 12.03.2010 року, відкрите на підставі виконавчого листа Ленінського районного суду м. Полтави від 24.11.2009 року у справі №2-646, про стягнення з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на користь ЗАТ "ПроКредит Банк" боргу в сумі 16 677,54 грн солідарно та судових витрат 98,39 грн з кожного. У межах зазначеного виконавчого провадження державним виконавцем було накладено арешт на майно боржника ОСОБА_1 30.04.2010 виконавче провадження завершено на підставі п.2 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження», а виконавчий документ повернуто стягувачу.

15.07.2011 на підставі повторного звернення стягувача державним виконавцем Хорольського районного управління юстиції відкрито виконавче провадження №27612067. У рамках цього виконавчого провадження державний виконавець також наклав арешт на майно боржника ОСОБА_1 02.02.2012 виконавче провадження завершено на підставі п.2 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження», а виконавчий документ повернуто стягувачу. У подальшому стягувач виконавчі листи повторно не подавав, жодних претензій не висловлював.

У зв`язку з цими обставинами боржник звернувся до Хорольського ВДВС y Лубенському районі Полтавської області ПСМУЮ із заявою про зняття арештів з належного йому нерухомого майна. У знятті арештів заявнику було відмовлено та повідомлено, що зняти арешт у позасудовому порядку не вбачається за можливе, через відсутність в органах державної виконавчої служби матеріалів виконавчого провадження, у якому здійснено накладення арешту, оскільки таке провадження закінчено і знищено.

Ухвалою Ленінського районного суду м.Полтави від 15 липня 2024 року відмовлено за недоведеністю у задоволенні скарги .

В апеляційній скарзі адвокат Павелко Р.С., представник ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, ухвалити нове судове рішення про задоволення скарги.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги наведені фактичні обставини справи, які не заперечуються учасниками, і стверджується, що спір виник у зв?язку із відмовою виконавця зняти арешт з майна боржника, а не у зв?язу із діями та рішеннями виконавця у межах виконавчого провадження.

На переконання представника скаржника суд першої інстанції не дав належної оцінки наведеному, неправильно витлумачив і застосував норми ЗУ «Про виконавче провадження», які були чинними на час звернення скаржника до виконавця із заявою про зняття арештів.

Суд проігнорував ту обставину, що після закінчення виконавчого провадження і повернення виконавчого листа стягувачу минуло більше десяти років, упродовж яких стягувач і його правонаступник, які залучені до участі у справі, не вживали жодних заходів для примусового виконання рішення суду. За такої ситуації існування тривалого арешту майна боржника є безпідставним втручанням у його право мирно володіти майном.

У порушення вимог процесуального закону суд першої інстанції не врахував висновки Верховного Суду у справах з подібними фактичними обставинами і спірними правовідносинами, на які посилався скаржник.

Відзив на апеляційну скаргу судом не отриманий.

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав:

Відповідно п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення у разі порушення судом першої інстанції норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права.

З матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 29 червня 2009 року у справі №2-646/08 стягнуто солідарно з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на користь ЗАТ "ПроКредит Банк" заборгованість в сумі 16 677,54 грн і судові витрат 98,39 грн з кожного.

24.11.2009 року Ленінським районним судом м.Полтави видано виконавчий лист №2-646/08 на виконання указаного судового рішення.

Як вбачається з листів Хорольського ВДВС у Лубенському районі Полтавської області ПСМУЮ від 01.12.2020 та 03.03.2020, на виконанні у відділі знаходилися виконавчі провадження ВП №17939796, ВП №27612067.

12.03.2010 виконавцем винесено постанову про відкриття провадження ВП №17939796 з виконання виконавчого листа №2-646, виданого 24.11.2009 року Ленінським районним судом м.Полтави, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ЗАТ «ПроКредитБанк» боргу в сумі 16 677,54 грн солідарно та судових витрат 98,39 грн. Постановою про відкриття провадження накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_1 30.04.2010 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.40 ЗУ "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року №606-XIV (у редакції, яка була чинною на час винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві), у зв`язку з відсутністю майна боржника, на яке можна звернути стягнення .

15.07.2011 виконавцем повторно винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП№27612067 з виконання виконавчого листа №2-646, виданого 24.11.2009 року Ленінським районним судом м.Полтави, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ЗАТ «ПроКредитБанк» боргу в сумі 16 677,54 грн солідарно та судових витрат 98,39 грн.

24.10.2011 та 06.01.2012 винесені постанови про арешт коштів боржника.

02.02.2012 виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.2 ст.47 ЗУ "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року №606-XIV (у редакції, яка була чинною на час винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві), у зв`язку з відсутністю майна боржника, на яке можна звернути стягнення.

Зазначені виконавчі провадження знищені після закінчення терміну зберігання. Накладені арешти на майно боржника є чинними.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що предметом оскарження у цій справі є бездіяльність посадових осіб Хорольського ВДВС у Лубенському районі Полтавської області ПСМУЮ, яка полягає у невирішенні питання щодо зняття арешту з майна боржника при поверненні виконавчого документа стягувачу постановами від 30 квітня 2010 року та 02 лютого 2012 року.

Зняття арешту з майна боржника пов`язується із закінченням виконавчого провадження, а не з поверненням виконавчого документа стягувачу.

Зважаючи на те, що виконавчий документ у рамках виконавчих проваджень №17939796 та №27612067 повернуто стягувачу, відсутні підстави для скасування арештів, накладених у цих виконавчих провадженнях на майно боржника відповідно до вимог ЗУ "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року №606-XIV.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з такого.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною четвертою статті 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Наведеним вимогам процесуального закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відповідно до ст.1 ЗУ «Про виконавче провадження» 1999 року № 606-XIV, тобто Закону, який був чинним на час існування виконавчих проваджень, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною шостою ст.24 Закону № 606-XIV за заявою стягувача, з метою забезпечення виконання рішення про майнові стягнення, державний виконавець постановою про відкриття виконавчого провадження вправі накласти арешт на майно боржника (крім коштів) та оголосити заборону на його відчуження. Одночасно з винесенням такої постанови державний виконавець може провести опис і арешт майна боржника в порядку, визначеному цим Законом.

Відповідно до частини другої ст.55 Закону № 606-XIV державним виконавцем за постановою про відкриття виконавчого провадження або за постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження може бути накладений арешт у межах суми стягнення за виконавчими документами з урахуванням витрат, пов`язаних з проведенням виконавчих дій на виконання на все майно боржника або на окремо визначене майно боржника. У разі потреби постанова, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, надсилається державним виконавцем до органу нотаріату та інших органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Пунктом 2 частини першої ст.25 Закону № 606-XIV визначено, що державний виконавець здійснює виконавчі дії по виконанню рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме повернення виконавчого документа стягувачу згідно із ст.40 цього Закону.

Згідно з пунктом 2 частини першої ст.40 Закону № 606-XIV виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, за яким стягнення не провадилося або було проведено частково, повертається стягувачеві якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, і здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до ст.38 Закону № 606-XIV у разі закінчення виконавчого провадження згідно із ст.37 цього Закону, крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 40 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із ст.40-1 цього Закону, припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку з завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника. За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, вказаної у частині другій цієї статті, для її пред`явлення до органу нотаріату та інших органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження для зняття арешту з майна.

Суд першої інстанції у рішенні зазначив, що 30 квітня 2010 року виконавчий лист повернутий стягувачу на підставі п.1 ч.1 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження», проте за станом на квітень 2010 року повернення виконання виконавчого листа у зв?язку з відсутністю майна боржника, на яке може бути звернуто стягнення, передбачалося п.2 ч.1 ст.40 Закону № 606-XIV.

Представник скаржника як на підставу задоволення його вимоги про зняття арештів посилається у тому числі і на той факт, що іншим солідарним боржником зобов?язання з виконання рішення суду було виконане у повному обсязі, але у справі відсутні докази на підтвердження цієї обставини. У зв?язку з цим посилання скаржника на висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 13 липня 2022 року (справа № 2/0301/806/11), від 03 лютого 2023 року (справа № 639/858/21), не обгрунтованим, так як у вказаних справах, переглянутих Верховним Судом, був доведений належними і допустимими доказами факт виконання боржником рішення суду поза межами виконавчого провадження.

Апеляційний суд визнає за необхідне при вирішенні цієї справи врахувати висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 10 січня 2024 року у справі № 569/6234/22.

У зазначеній справі встановлені такі фактичні обставини.

«У відділі державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції перебувало виконавче провадження № 21949786 з примусового виконання виконавчого листа № 2-7908, виданого 25 грудня 2009 року Рівненським міським судом Рівненської області про стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь АКІБ «УкрСиббанк», яке змінило назву на АТ «УкрСиббанк», заборгованості за кредитним договором та договором поруки в розмірі 62 057,29 доларів США, що згідно з курсом Національного банку України станом на 03 липня 2009 року складає 474 018,40 грн, неустойку в розмірі 500 грн, пеню - 2 098,79 грн та судові витрати - 1 952 грн.

З інформаційної довідки з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна встановлено, що на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 20 жовтня 2010 року, винесеної державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції, на невизначене майно та все нерухоме майно ОСОБА_1 накладено арешт (реєстраційний номер обтяження 10387471), про що реєстратором Рівненської філії державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна внесено запис за № 10387471.

30 грудня 2010 року виконавче провадження було завершене, так як виконавчий документ повернено стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 40 Закону № 606-XIV у зв`язку з відсутністю у боржника майна на яке може бути звернено стягнення.»

Зазначені фактичні обставини є практично тотожніми за змістом і часом обставинам, які встановлені у межах розгляду цієї справи.

Верховний Суд, скасовуючи постанову суду апеляційної інстанції і залишаючи в силі рішення суду першої інстанції, виклав такі висновки.

«В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 27 березня 2020 року у справі № 817/928/17 (адміністративне провадження № К/9901/20268/18), на яку послалася заявник в касаційній скарзі, зазначено про те, що як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться.

Згідно з положеннями статті 41 Конституції України та статті 321 Цивільного кодексу України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Право приватної власності є непорушним.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 липня 2021 року у справі № 2-356/12 (провадження № 61-5972св19), від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20 (провадження № 61-1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15-ц (провадження № 61-18160св19), від 26 січня 2022 року у справі № 127/1541/14-ц (провадження № 61-2829св21), в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 січня 2023 року у справі № 127/1547/14-ц (провадження № 61-12997св21), в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2023 року у справі № 2-3600/09 (провадження № 61-12406св21), на які послалася заявник в касаційній скарзі, викладено правовий висновок про те, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Встановивши, що виконавче провадження №21949786 з примусового виконання виконавчого листа № 2-7908, виданого 25 грудня 2009 року Рівненським міським судом Рівненської області, було завершене 30 грудня 2010 року, так як виконавчий документ повернено стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 40 Закону № 606-XIV у зв`язку з відсутністю у боржника майна на яке може бути звернено стягнення, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення скарги, так як державний виконавець не виконав вимог статті 38 Закону № 606-XIV в редакції, яка була чинною станом на 30 грудня 2010 року, та при поверненні виконавчого документа стягувачу не зазначив про скасування арешту, накладеного на майно боржника ОСОБА_1 . При цьому місцевий суд обґрунтовано виходив з того, що з моменту закінчення виконавчого провадження минуло близько 12 років, виконавче провадження вже знищене у зв`язку із закінченням строку його зберігання. Тому подальше накладення арешту на майно боржника ОСОБА_1 та оголошення заборони на його відчуження є невиправданим втручанням у її право на мирне володіння своїм майном та обмежує права ОСОБА_1 , позбавляє її можливості вільно користуватися та розпоряджатися належним їй на праві власності майном.

Крім того, на час розгляду цієї справи в автоматизованій системі виконавчого провадження відсутні відомості щодо наявності виконавчих проваджень з примусового виконання виконавчого листа № 2-7908, виданого 25 грудня 2009 року Рівненським міським судом Рівненської області, щодо боржника ОСОБА_1 та стягувача АКІБ «УкрСиббанк», яке змінило назву на АТ «УкрСиббанк», або його правонаступника - ТОВ «Кей-Колект».

…

Натомість, безпідставно не застосувавши до спірних правовідносин правові висновки Верховного Суду, викладені у вищезгаданих постановах, на які послалася заявник в касаційній скарзі, суд апеляційної інстанції залишив поза увагою те, що виконавче провадження № 21949786 з примусового виконання виконавчого листа № 2-7908, виданого 25 грудня 2009 року Рівненським міським судом Рівненської області, було знищене за закінченням строку його зберігання і матеріали справи не містять відомостей про те, що стягувач АКІБ «УкрСиббанк», або його правонаступники повторно пред`являли вказаний виконавчий лист до виконання.»

У справі, що переглядається, судом встановлено, що останній раз виконавчий лист повернутий стягувачу 02 лютого 2012 року у зв?язку із відсутністю майна боржника, на яке може бути звернуто стягнення (п.2 ч.1 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження» №606-XIV), виконавчі провадження знищені, ні первісний кредитор, ні новий кредитор упродовж дванадцяти років жодних вимог (претензій) до боржника не пред?являли, будь-яких дій з примусового виконання рішення суду не вчиняли; матеріали справи не містять даних про існування в автоматизованій системі виконавчого провадження відомостей щодо наявності виконавчих проваджень з примусового виконання рішення суду.

Наведені обставини дають підстави зробити висновок, що подальше накладення арешту на майно боржника ОСОБА_1 є невиправданим втручанням у його право на мирне володіння своїм майном та обмежує права ОСОБА_1 , позбавляє його можливості вільно користуватися та розпоряджатися належним йому на праві власності майном.

За таких обставин ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення по суті заявлених вимог.

Керуючись ст.367, п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу адвоката Павелка Руслана Сергійовича, представника ОСОБА_1 , задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду м.Полтави від 15 липня 2024 року скасувати, ухвалити нове рішення по суті заявлених вимог.

Скаргу адвоката Павелка Руслана Сергійовича, представника ОСОБА_1 , задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність посадових осіб Хорольського відділу державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції, що полягає у незнятті арешту з майна боржника ОСОБА_1 , накладеного у виконавчих провадженнях ВП№17939796, ВП№27612067.

Зобов`язати посадових осіб Хорольського відділу державної виконавчої служби y Лубенському районі Полтавської області Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції зняти арешт з майна боржника ОСОБА_1 , який накладений в рамках виконавчих проваджень ВП №17939796, ВП№27612067.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 25 листопада 2024 року

Головуючий суддя О.А.Лобов

Судді: А.І.Дорош

В.М.Триголов