Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/116/24
Провадження № 2/553/536/2024
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
17.10.2024м. Полтава
Суддя Ленінського районного суду м. Полтави Тимчук Р.І., розглянувши позовну заяву ФОП ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,
Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 18.01.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі.
У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином. Представник позивача надав до суду заяву, у якій просив провести розгляд справи без його та позивача участі. На позовних вимогах наполягав та просив їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечував.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце судового засідання повідомлялась належним чином, в тому числі, шляхом неодноразового направлення рекомендованих поштових повідомлень за адресою проживання, які повернулися до суду з відмітками «за закінченням терміну зберігання», «адресат відсутній за вказаною адресою», а також, шляхом розміщення оголошення про виклик, на веб-сайті суду. Жодних заяв або клопотань до суду не надала.
За змістом ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Враховуючи викладене, відповідно до положень ст. 280 ЦПК України, зі згоди представника позивача, судом ухвалено рішення при заочному розгляді справи.
Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно зі ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно до ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Згідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно до ч. 1 ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.
Згідно вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
За ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до п. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно додоговору.
Принцип належного виконання зобов`язання, визначений чинним законодавством України, полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмету; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці.
20.11.2023 між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір Купівлі-продажу №б/н, відповідно до якого продавець зобов`язується передати покупцю товар, а покупець зобов`язується прийняти товар та сплатити за нього обумовлену вартість на умовах цього договору. Право власності на товар переходить до покупця після повного розрахунку за товар.
Відповідно до п. 2.2 договору, оплата за поставлений товар проводиться покупцем готівковим або безготівковим шляхом, у строк, що не перевищує 7 календарних днів з моменту отримання товару покупцем. Відповідно до п. 4.4 договору, датою отримання покупцем товару є дата підписання видаткової накладної.
Враховуючи викладене, у ОСОБА_2 виник обов`язок щодо проведення розрахунку за відпущений позивачем товар з 28.11.2023. Доказів проведення оплати за вищевказаним договором суду не надано, отже, відповідачем порушено умови договору.
Відповідно до п. 5.3 договору, у випадку порушення строків оплати товару, покупець сплачує продавцю пеню від суми заборгованості за кожен день прострочення, в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який створилася така заборгованість.
За розрахунком наданим позивачем, зазначена сума складає: за період з 28.11.2023 по 14.12.2023 310,05 грн.; за період з 15.12.2023 по 28.12.2023 239, 38 грн., а всього: 549,43 грн. Контррозрахунку позивачем надано не було.
За змістом ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відтак, враховуючи положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Вимагати сплати суми боргу з врахуванням 3 % річних та інфляційних втрат є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.
Як встановлено судом, грошове зобов`язання відповідача перед позивачем щодо оплати за товар виконано не було.
Згідно з п. 5.4 договору, сторони домовились збільшити відсоток річних за користування грошовими коштами до 20 %, і за період з 28.11.2023 по 28.12.2023 зазначена сума становить 353,37 грн.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд вказує, що у відповідності до положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно із ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи в разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При зверненні до суду позивачем було сплачено 1211,21 грн судового збору, отже, на користь позивача підлягає стягненню 1211,21 грн.
Надаючи оцінку вимозі про стягнення зі відповідача витрат, пов`язаних із правничою допомогою, суд зазначає наступне.
Згідно з ч.1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.2,3 ст.123 ЦПК України).
Згідно із ч. 4 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1)складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2)часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3)обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4)ціною позову та (або)значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої ст.137 ЦПК України, суд може за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Позивачем на підтвердження понесених ним витрат на правничу допомогу надано: копію договору про надання правової допомоги № б/н від 28.12.2023 (а.с.15-17), копію акту наданих послуг від 29.12.2023, згідно з яким вартість правової допомоги склала 7000,00 грн (а.с. 21).
З огляду на те, що відповідні витрати позивача на правничу допомогу адвоката в сумі 7000,00 грн є належно підтверджені, враховуючи не надання іншою стороною клопотання про зменшення розміру витрат, та враховуючи, що суд прийшов до висновку про повне задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правову допомогу в розмірі 7000,00 грн.
Таким чином, розглянувши справу в межах визначених предмету спору, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.
Керуючись ст. ст. 15, 202, 203, 223, 280, 526, 625-627, 629, 638, 655-656, 663 ЦК України ст.ст.4,10,12,13,19,76-81,89,133, 137, 141, 259, 263-265, 274 ЦПК України суд,
Позовну заяву ФОП ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі до Полтавського апеляційного суду апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повний текст складено 21.10.2024.

Суддя Ленінського районного суду м. ПолтавиР. І. Тимчук