Справа № 576/2914/24
Провадження № 2-з/576/6/24
УХВАЛА

27 листопада 2024 року м. Глухів

Глухівський міськрайонний суд Сумської області

суддяУсенко Л.М.
учасники справи:
заявник-позивачОСОБА_1
відповідач ОСОБА_2

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 через свого представника адвоката Качмара В.О. звернувся до Глухівського міськрайонного суду Сумської області із заявою про забезпечення позову, в якій просить накласти арешт у межах суми 433386,23 грн. на грошові кошти, які знаходяться на банківських рахунках, відкритих на ім`я ОСОБА_2 , та заборонити відчуження транспортного засобу марки „Nissan модель „Murano, легковий універсал сірого кольору, 2005 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_2 .

Необхідність вжиття забезпечення позову заявник мотивує тим, що після отримання копії позовної заяви або відомостей про відкриття провадження у справі № 576/2914/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів в сумі 433386,23 грн., відповідач вживатиме заходів, спрямованих на приховування належного йому майна задля уникнення можливого звернення стягнення на таке майно з метою створення перешкод для виконання рішення суду та для поновлення порушеного права позивача.

За змістом положень ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

У відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, розглянувши заяву про забезпечення позову, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, оскільки воно є предметом перевірки судом під час розгляду справи по суті (такий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 17 грудня 2018 року у справі № 914/970/18 та від 10 листопада 2020 року у справі № 910/1200/20).

Відповідно до частин 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб (п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України).

Отже, законодавчо визначено, що при вирішенні питання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, суд може накласти арешт лише на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві.

Виходячи зі змісту ст.ст. 149-151 ЦПК України забезпечення позову слід розуміти як вжиття судом заходів для охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання можливого прийнятого за його позовом позитивного рішення.

З аналізу вказаних норм можна дійти висновку, що забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, розтратити його, продати або знецінити і, що такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання рішення суду про присудження може бути утрудненим або взагалі неможливим.

Положеннями ч. 1 ст. 151 ЦПК України передбачено, що в заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник та інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог; дані про особу відповідача; а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

В постанові від 18.05.2021 року у справі № 914/1570/20 Великої Палати Верховного Суду зазначено, що під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. Важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення.

За змістом ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Обґрунтовуючи необхідність забезпечення позову, представник позивача зазначає, що ним заявлено вимоги про стягнення з відповідача 357 852,37 грн. та 75 533,86 грн. На його думку, поведінка відповідача, зміст якої полягає у неповерненні позивачу грошових коштів у добровільному порядку свідчить про бажання останнього ухилитись від виконання зобов`язання. Вважає очевидною та безсумнівною наявність у відповідача можливості в будь-який момент розпорядитись наявним майном та (або) коштами, у тому числі приховати або передати третім особам.

Однак, у заяві про забезпечення позову не наведено жодних відомостей про те, чи були якісь дії зі сторони відповідача, спрямовані на ухилення від виконання рішення суду або відчуження рухомого чи нерухомого майна, що перебуває у його власності.

Саме лише посилання на наявність гіпотетичної можливості здійснення відповідачем будь-яких дій по відчуженню та реалізації будь-якого належного йому майна, не є достатньо обґрунтованою підставою для вжиття заходів забезпечення позову в даній справі шляхом накладення арешту на майно відповідача, без наведення відповідного обґрунтування та надання доказів на підтвердження зазначених обставин та не свідчить про необхідність вжиття відповідних заходів забезпечення позову.

При цьому, доводи представника позивача про можливість відповідача відчужити майно, не є наміром останнього вчинити такі дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

З урахуванням наведеного, а також беручи до уваги відсутність будь-яких доказів щодо наявності у відповідача банківських рахунків та вартості належного йому автомобіля, а також те, що добровільне невиконання майнових вимог позивача відповідачем саме по собі не свідчить про намір чинити перешкоди у виконанні судового рішення, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову.

Керуючись статтями 149, 150, 153, 157, 353 Цивільного процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника позивача адвоката Качмара Вячеслава Олександровича - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею. Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана до Сумського апеляційного суду через Глухівський міськрайонний суд Сумської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Повний текст ухвали складений 27 листопада 2024 року.

Суддя Л.М. Усенко