Справа № 128/401/22
РІШЕННЯ

Іменем України

17.07.2024 м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області у складі:

головуючої судді Саєнко О.Б., при секретарі Кривонос Д.О.,

без участі сторін та їх представників,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниця цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «про поділ спільного майна подружжя» та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 «про поділ спільного майна подружжя» ,-

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з первісним позовом до ОСОБА_2 «про поділ спільного майна подружжя», який обґрунтував тим, що 30 вересня 2011 року він зареєстрував шлюб з ОСОБА_3 , який був зареєстрований виконавчим комітетом Нараївської сільської ради Гайсинського районну Вінницькій області про що зроблено відповідний актовий запис за №06, у період якого у них народилася донька - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак 25.06.2021 рішенням Вінницького районного суду Вінницької області шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був розірваний.

Вказує, що в період шлюбу ними було придбане наступне майно: двокімнатна квартира АДРЕСА_1 . Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер 153289969 від 21.01.2019 право власності оформлено на ОСОБА_2 , акт приймання-передачі нерухомого майна б/н виданий 17.12.2018 ЖБК «Барський 5» та комора приміщення 9 к за адресою: АДРЕСА_2 . Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер 153365803 від 22.01.2019 право власності оформлено на ОСОБА_2 , акт приймання-передачі нерухомого майна б/н виданий 17.12.2018р. ЖБК «Барський 5».

Вказав, що вищевказана нерухомість була придбана в період їх шлюбу за спільні кошти, а тому, він вважає є спільним майном подружжя.

Зазначає, що на даний час вони проживають окремо та 09.10.2021 коли він прийшов до спірної квартири, з`ясував, що в дверях квартири АДРЕСА_3 змінені замки, в результаті чого не зміг потрапити в квартиру. У зв`язку з цим позивач за первісним позовом вимушений був викликати поліцію і зафіксувати факт вчинення ОСОБА_2 перешкод в користуванні власністю. На подальші прохання надати доступ до квартири, яка є також і його власністю, ОСОБА_2 постійно відмовляла.

Вважає, що вищевказане майно є спільним майном, а тому бажає мати свою частку вказаного майна.

Вказує, що до цього часу питання щодо добровільного поділу спільно нажитого майна подружжям не вирішено, а тому він вимушений звернутися до суду за захистом прав та охоронюваних законом інтересів, у зв`язку із чим позивач за первісним позовом просить суд:

- поділити спільне майно подружжя, визнавши за кожним по частки на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 ; комору, приміщення № НОМЕР_1 к за адресою: АДРЕСА_2 :

- зобов`язати ОСОБА_2 , усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_1 квартирою АДРЕСА_4 шляхом передачі йому ключів від квартири та приміщення комори.

Ухвалою судді Вінницького районного суду Вінницької області від 23.02.2022 відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання (а.с.37).

24.06.2022 за допомогою підсистеми «Електронний суд» до Вінницького районного суду Вінницької області надійшла зустрічна позовна заява представника відповідача за первісним позовом адвоката Малика О.В. в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_1 «про поділ спільного майна подружжя» (а.с.53-56), яку представник обґрунтував тим, що дійсно в період перебування у шлюбі позивачем та відповідачем ними було придбано наступне майно, а саме: квартиру АДРЕСА_4 , а також автомобіль VOLKSWAGEN GOLF, 2013 року випуску, ДНЗ « НОМЕР_2 ».

Зазначає, що квартира АДРЕСА_4 є предметом поділу майна у первісному позові, який поданий ОСОБА_1 .

Представник зазначає, що 20.06.2022 надійшла відповідь на адвокатський запит, у якій повідомлено, що за ОСОБА_1 був зареєстрований транспортний засіб марки VOLKSWAGEN GOLF, 2013 року випуску, ДНЗ « НОМЕР_2 », в період часу з 04.12.2019 по 20.05.2021, який 20.05.2021 перереєстровано на ОСОБА_5 , а на час надання відповіді на запит вказаний автомобіль зареєстрований за ОСОБА_6 .

Вказує, що вищевказаний автомобіль було оформлено на відповідача ОСОБА_1 , однак ОСОБА_1 вказаний автомобіль віджучив без згоди ОСОБА_2 та не зазначив про нього жодної інформації у первісному позові про поділ майна.

Крім цього, представник вказує, що у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначено, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу 17.05.2021, а також зазначено, що сторони разом не проживають з січня 2021 року. Тобто, з наведеного вище вбачається, що ОСОБА_1 відчужив спільний автомобіль 20.05.2021, у той час коли не проживав із ОСОБА_2 без її згоди, а отримані від продажу автомобіля грошові кошти використав в особистих цілях, ані в інтересах сім`ї.

У зв`язку із чим ОСОБА_2 змушена звернутися до суду із зустрічним позовом, в якому її представник просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 вартість 1/2 частки транспортного засобу - автомобіля VOLKSWAGEN GOLF, 2013 року випуску, ДНЗ « НОМЕР_2 », а саме: 119857 грн. 00 коп.; стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір при подачі позову у розмірі 1198 грн. 58 коп., а також витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 20000 грн. 00 коп.

21.07.2022, на адресу суду від представника позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) адвоката Сидорчук Н.М. надійшов відзив на зустрічну позовну заяву (а.с.86-90), в якому представник зазначає, що відповідач за зустрічним позовом частково визнає позов, а саме в частині стягнення з нього вартості частки спірного автомобіля в сумі 70 000 грн. та витрат на судовий збір в сумі 1198 грн., а в іншій частині позову просить суд відмовити, з огляду на наступне.

Вказує, що автомобіль VOLKSWAGEN GOLF, 2013 року випуску, ДНЗ « НОМЕР_2 », дійсно був придбаний під час шлюбу, але ОСОБА_1 заперечує те, що ОСОБА_2 не була проінформована про те, що автомобіль продається. В проміжок часу після припинення шлюбних відносин та до подання позову, між подружжям постійно відбувалися перемовини щодо мирного врегулювання майнових відносин, в тому числі за участю адвокатів з обох сторін. Вказує, що сторони домовились укласти договір поділу спільного майна подружжя та посвідчити його нотаріального, але у грудні 2021 року ОСОБА_2 відмовилась від укладення договору та в подальшому забороняла їх спільній дочці бачитися та спілкуватися із батьком ОСОБА_1 , вимагаючи для себе біль вигідних умов при поділі майна подружжя, що призвело до припинення будь яких перемовин та подання позову до суду.

Стверджує, що ОСОБА_2 було проінформовано в усній формі про продаж спірного автомобіля за суму 140 000 грн., в зв`язку з тим, що спірний автомобіль потребував ремонту та при реалізації спірного автомобіля, покупцю ОСОБА_5 було повідомлено про проведену в ТОВ «Центравтозапчастина» діагностику автомобіля та надано рахунок оплату №834 від 07.05.2021, де вказано вартість автозапчастини та вартість обсягу робіт, які рекомендується провести. При цьому, ОСОБА_1 не відомо чи покупцем автомобіля було виконано весь обсяг робіт по ремонту автомобіля чи лише частково. Але при укладенні між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 договору купівлі-продажу транспортного засобу №327/21007491 від 20.05.2021 при визначенні ціни договору була врахована потреба в ремонті спірного автомобіля.

Щодо розміру витрат на правову допомогу, вказує, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: їх дійсність; необхідність; розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Так, зазначила, що в зустрічній позовній заяві, адвокат позивача за зустрічним позовом зазначає, що понесені ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в сумі 20 000 грн. та не додає до позову : договору про надання правової допомоги; акту приймання-передання наданих послуг та доказів сплати ОСОБА_2 гонорару адвокату на підтвердження таких витрат, а тому вважає, що заявлені адвокатом Свіргун Ю.В. витрати на надання правової допомоги є досить завищеними та необґрунтованими. Водночас, сума додаткових витрат відповідача за зустрічним позовом на правову допомогу в суді першої інстанції, обраховуються в сумі 13000 грн., виходячи із запланованої витрати часу надання правової допомоги 13 годин та в розрахунку вартості 1 години надання послуг в сумі 1000 грн.

Тому просить суд прийняти визнання ОСОБА_1 зустрічного позову в частині стягнення з нього на користь ОСОБА_2 вартості частки спірного автомобіля в сумі 70 000 грн. та витрат на судовий збір в сумі 1198 грн., а в іншій частині позову відмовити, а також стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, які складаються з витрат на сплату судового збору в сумі 12 405,00 грн. за первісним позовом та витрат на правову допомогу понесених ОСОБА_1 при розгляді даної справи в сумі 20 000 грн.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 05.09.2022 прийнято зустрічну позовну заяву подану представником відповідача адвокатом Маликом О.В. в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя до спільного розгляду з первісним позовом; приєднано поданий представником позивача ОСОБА_8 відзив на зустрічну позовну заяву та призначено дану цивільну справу до судового розгляду по суті (а.с.105-106).

08.06.2023 в судовому засіданні представник позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) ОСОБА_8 суду пояснила, що ОСОБА_2 змінила замки у квартирі і коморі, після того, як ОСОБА_1 з`їхав із спірної квартири, а тому просить суд усунути перешкоди в користуванні квартирою та коморою. Також суду зазначила, що оцінка автомобіля подана без огляду самого транспортного засобу, а тому ОСОБА_1 не погоджується із даною сумою, проте він погоджується з тим, що автомобіль був куплений в шлюбі та визнає 1/2 від суми автомобіля, що складає 70 000 грн.

Представник відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) ОСОБА_9 у вказаному судовому засіданні, суду зазначив, що ОСОБА_2 пропонувала ОСОБА_1 свої частки віддати неповнолітній дитині, однак позитивного результату не було, тому вона первісні позовні вимоги в частині поділу спільного майна подружжя по частці кожному визнає, при цьому заперечує щодо позовних вимог в частині усунення перешкод в користуванні квартирою, адже позивачем- відповідачем не доведено перед судом належними та допустимим доказами , що в нього не було ключів від квартири та йому відповідач позивач чинила перешкоди у користуванні квартирою. Що стосується зустрічного позову, представник зазначив, цей позов повністю доведений перед судом , адже факт перебування в шлюбі сторонами , а також продаж автомобіля , як ОСОБА_1 так і його представником не заперечується. При цьому вважає, що стороною відповідача за зустрічним позовом не доведена сума, за яку було продано автомобіль, а до відзиву додано рахунок товариства, який не оплачений, про що свідчить відповідь товариства про несплату рахунку.

16.07.2024 у судове засідання позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) ОСОБА_1 та його представник адвокат Сидорчук Н.М. не з`явилися; попередньо, через канцелярію суду представник позивача подала заяву, в якій просила розгляд справи проводити у їх відсутності, первісний позов підтримує у повному обсязі. Також зазначила, що зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 визнає частково.

Відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) ОСОБА_2 та її представник адвокат Малик О.В. також до судового засідання не з`явилися; при цьому представник на електронну адресу суду скерував заяву, в якій просив первісний позов задовільнити частково, а саме: поділити спільне майно подружжя, визнавши за кожним по частці на двокімнатну квартиру АДРЕСА_4 , водночас зустрічну позовну заяву задовільнити у повному обсязі; розгляд справи просив провести у його відсутність та відсутності відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) ОСОБА_2 .

Суд, з урахуванням поданих представниками сторін заяв, вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності не з`явившихся осіб.

Вивчивши первісний та зустрічний позови, вислухавши пояснення представників сторін в судовому засіданні 08.06.2023 , дослідивши та оцінивши наявні докази по справі в їх сукупності, суд дійшов такого.

Судом установлено, що сторони в даній справі перебували у шлюбі, зареєстрованому 30.09.2011 у виконкомі Нараївської сільської ради Гайсинського району Вінницької області, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , виданого повторно 06.05.2024 Гайсинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), актовий запис №06 (а.с.12).

В період шлюбу в сторін народилась донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить копія свідоцтва про народження, серія НОМЕР_4 , видане 04.12.2013, Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області актовий запис №4649 (а.с.13).

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 25.06.2021 шлюб, зареєстрований 30.09.2011 у виконкомі Нараївської сільської ради Гайсинського району Вінницької області, актовий запис №06, між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , - розірвано (а.с.14-15).

З копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №153289969 від 21.01.2019, судом встановлено, що 16.01.2019 за ОСОБА_2 було зареєстровано квартиру загальною площею 66 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 (а.с.16).

Згідно копії технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 , виготовленого ФОП ОСОБА_10 на замовлення Житлово-будівельного кооперативу «Барський 5», загальна площа квартири становить 66,00 кв.м., паспорт виготовлено станом на 02.07.2018 (а.с.17-18).

Крім цього, з копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №153365803 від 22.01.2019, судом встановлено, що 16.01.2019 за ОСОБА_2 було також зареєстровано комору, загальною площею 3,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 (а.с.19).

Відповідно до копії технічного паспорту на комору в багатоповерховому житловому будинку АДРЕСА_7 , виготовленого ФОП ОСОБА_10 на замовлення Житлово-будівельного кооперативу «Барський 5», загальна площа комори №9к становить 3,7 кв.м., паспорт виготовлено станом на 02.07.2018 (а.с.20-22).

Судом також встановлено, що в період часу з 04.12.2019 по 20.05.2021 за ОСОБА_1 був зареєстрований транспортний засіб марки VOLKSWAGEN GOLF, 2013 року випуску, ДНЗ « НОМЕР_2 », який був в подальшому 20.05.2021 перереєстрований на ОСОБА_5 та станом на 20.06.2022 власником вказаного транспортного засобу є ОСОБА_6 , про що свідчить відповідь Територіального сервісного центру №0541 РСЦ ГСЦ МВС у Вінницькій області на адвокатський запит від 20.06.2022 (а.с.65).

На замовлення представника відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) адвоката Малика О.В., ФОП ОСОБА_11 виготовлено звіт про оцінку транспортного засобу від 24.06.2022, згідно до якого загальний легковий-загальний універсал -В VOLKSWAGEN GOLF, відповідно до якого станом на 24.06.2022 найбільш ймовірна ринкова вартість транспортного засобу загальний легковий-загальний універсал-В VOLKSWAGEN GOLF, реєстраційний номер НОМЕР_2 (з 04.12.2019 по 20.05.2021), 2013 року випуску, складає 239 715 грн. (а.с.66-82).

20.05.2021 між ПП ВТП «Гермес», який є комісіонером та діє на підставі укладеного з власником транспортного засобу договору комісії №327/21/007/491 від 20.05.2021, в особі ОСОБА_12 (продавець) та ОСОБА_5 (покупець), було укладено договір-купівлі продажу транспортного засобу №327/21/007491, відповідно до умов якого продавець зобов`язується передати у власність покупцеві транспортний засіб марки VOLKSWAGEN GOLF, 2013 року випуску; за домовленістю сторін ціна транспортного засобу складає 140 000 грн. (а.с.91).

З копії рахунку на оплату №834 від 07.05.2021, виданого ТОВ «Центравтозапчастина», судом убачається, що вартість запчастин необхідних для ремонту транспортного засобу марки VOLKSWAGEN GOLF, складає 103 212 грн. (у тому числі ПДВ) (а.с.93).

Водночас, згідно листа відповіді директора ТОВ «Центравтозапчастина» на адвокатський запит, рахунок на оплату №834 від 07.05.2021 на загальну суму 103 212 грн., станом на 26.07.2022 не був оплачений (а.с.99).

Застосовуючи норми матеріального та процесуального права суд виходить з такого.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ч.3 ст.368 ЦК майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 60 СК встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Отже, суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Відповідно до пунктів 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» (далі Постанови), сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Згідно п.п.23, 24 Постанови , вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання; спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом; до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Судом установлено, що за час шлюбу, сторонами по справі було придбано:-квартиру АДРЕСА_4 та транспортний засіб марки VOLKSWAGEN GOLF, 2013 року випуску, а отже таке майно є спільною сумісною власністю подружжя, де частки чоловіка та дружини є рівними.

У зв`язку із чим, суд прийшов до висновку, що первісні позовні вимоги в частині поділу майна подружжя підлягає до задоволення, а саме слід поділити вищевказане нерухому майно порівну визнавши за кожним по частки, оскільки вказане майно набуте подружжям за час шлюбу.

Також суд вважає, що транспортний засіб марки VOLKSWAGEN GOLF, 2013 року випуску, є спільною сумісною власністю подружжя та неподільної річчю.

Оскільки вказаний транспортний засіб був проданий ОСОБА_1 інший особі без відому ОСОБА_2 , що було визнано представником позивача- відповідача в судовому засіданні , тому суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію за належну їй ідеальну частину цього автомобіля в розмірі 119 857,00 грн., взявши за основу визначену вартість автомобіля згідно до звіту про оцінку транспортного засобу від 24.06.2022, складеного на замовлення адвоката Малика О.В., визнавши цей звіт належним, допустимим, достовірним та достатнім доказом до даній справі.

Водночас, суд вважає , що надана адвокатом Сидорчук Н.М. копія договору купівлі -продажу транспортного засобу №327/21/007491 від 20.05.2021 не є належним, достатнім, достовірними та допустим доказом факту продажи вказаного автомобіля за 140 000 грн., оскільки не надано суду таких письмових доказів про отримання саме ОСОБА_1 - 140 000 грн. за продаж вказаного автомобіля.

Окрім того, суд вважає, що позивачем за первісним позовом (відповідачем за зустрічним позовом) ОСОБА_1 не доведено перед судом належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, що ОСОБА_2 дійсно чинить йому перешкоди у користуванні квартирою та коморою.

При чому, надана позивачемза первісним позовом (відповідачем за зустрічним позовом) ОСОБА_1 , у обґрунтування позовних вимог лист-вимога від 04.11.2021, адресована ОСОБА_2 (а.с.23) не може бути визнана належним та допустимим доказам, оскільки вона не містять належним чином зафіксованого факту зміни відповідачем за первісним позовом (позивачем за зустрічним позовом) дверних замків у квартирі АДРЕСА_1 .

Тому , в задоволені позовної вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні квартирою та коморою слід відмовити за необґрунтованістю.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат між сторонами , суд виходить з такого.

Статтею 133 ЦПК України визначено види судових витрат, які складаються, зокрема з витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України).

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 вказано, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) у позовній заяві, а також його представник у відзиві на позовну заяву просять суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в загальному розмірі 20000 гривень, в обґрунтування заявленої суми на надання правової допомоги представником позивача надано: договір про надання правової допомоги №б/н від 06.12.2021 (а.с.26); акт приймання-передачі наданих послуг від 10.12.2021 (а.с.28); копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії КВ №000417 від 21.01.2019 (а.с.29); акт приймання-передачі наданих послуг від 19.07.2022 (а.с.95) та дві копії квитанцій до прибуткового касового ордеру №12 від 18.02.2022 (а.с.27) та №22 від 18.07.2022 (а.с.94), відповідно до яких, позивачем у загальній сумі сплачено 20000 гривень на підставі договору про надання правової допомоги.

Так, у долучених до позовної заяви актах приймання-передачі наданих послуг, зазначено опис робіт (надання послуг), з яких судом убачається, що адвокатом Сидорчук Н.М. було надано ОСОБА_1 наступну професійну правничу допомогу, а саме:

- у акті від 10.12.2021 зазначено: попередня консультація відносин між сторонами, вартість послуги складає 1000 грн.; вивчення нормативної бази з даного питання, вартість послуги складає 1000 грн.; аналіз правової практики з даного питання, вартість послуги складає 1000 грн.; складання позовної заяви, вартість послуги складає 4000 грн., участь в судових засіданнях;

- у акті від 10.12.2021 зазначено: попередня консультація відносин між сторонами, вартість послуги складає 1000 грн.; вивчення нормативної бази з даного питання, вартість послуги складає 2500 грн.; аналіз правової практики з даного питання, вартість послуги складає 2500 грн.; складання відзиву позовної заяви, вартість послуги складає 7000 грн., що в загальному розмірі становить 20 000,00 гривень.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 137 та ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Вищевказане узгоджується із позицією Верховного Суду, висловленою в постанові від 03 жовтня 2019 року по справі № 922/455/19.

Водночас, за змістом ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 і ч. 6 ст. 137 ЦПК України).

У розумінні положень частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).

У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Визначивши розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, суд здійснює розподіл таких витрат.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 2 ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим у частині третій статті 141 ЦПК України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку (дії ) бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною другою статті 141 ЦПК України, також визначені положеннями частин четвертої, п`ятої та дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 і ч. 6 ст. 137 ЦПК України).

Водночас, під час вирішення питання про розподіл судових витрат, суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами третьою-п`ятою та дев`ятою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами третьою-п`ятою та дев`ятою статті 141 ЦПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22).

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

В той же час, відсутність заперечень з боку відповідача не може мати наслідком стягнення з нього витрат на правову допомогу в такому розмірі, що очевидно призведе до надмірного обтяження відповідача.

В даному випадку суд звертає увагу, що дослідження судом співмірності витрат на правову допомогу здійснюється судом навіть у тому випадку, коли сам відповідач не надає будь-яких письмових заперечень.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо, є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Суд вважає, що витрати на правову допомогу в загальному розмірі 20 000,00 грн. є не співмірними із складністю даної цивільної справи; наданим адвокатом обсягом послуг, зокрема, даний спір для кваліфікованого адвоката є спором незначної складності. Крім того, великої кількості законів і підзаконних нормативно-правових актів, які підлягають дослідженню адвокатом і застосуванню, спірні правовідносини не передбачають. Також, адвокатом у двох актах зазначено ідентичні роботи (надані послуги), а саме повторна: попередня консультація відносин між сторонами; повторне вивчення нормативної бази та повторний аналіз правової практики з даного питання, а відтак, на переконання суду, адвокатом Сидорчук Н.М. було виконано незначний обсяг технічної та юридичної роботи щодо підготовки відзиву на зустрічну позовну заяву, адже попередня консультація відносин між сторонами, вивчення нормативної бази та аналіз правової практики з даного питання проводилося адвокатом під час написання позовної заяви.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21 суд касаційної інстанції зазначив, що «при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20).

Визнаючи розмір судових витрат на надання професійної правничої допомоги суд вважає за необхідне виключити з акту приймання-передачі наданих послуг від 19.07.2022 (а.с.95) суми (розміру) гонорару за надання професійної правничої допомоги витрати на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, такі послуги як: попередня консультація відносин між сторонами, вивчення нормативної бази з даного питання та аналіз правової практики з даного питання, оскільки цю роботу адвокатом було зроблено під час вивчення документів, для підготовки та написання позовної заяви, окрім того у актах, адвокатом зазначено послугу: участь в судових засіданнях без зазначення вартості такої послуги, а також представник позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) ОСОБА_8 лише двічі була присутня в судових засіданнях.

Таким чином, врахуючи складність справи, предмет спору, обсяг фактично наданих адвокатом послуг в суді першої інстанції, суд вбачає вимоги про стягнення на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн. є завищеними та такими, що не відповідають принципу співмірності, тому суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення витрат на правничу допомогу та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , у рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу грошові кошти в розмірі 14 000 гривень.

В іншій частині вимог позивача про стягнення з відповідача у рахунок повернення понесених витрат на правову допомогу адвоката слід відмовити за необґрунтованістю.

Щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат, пов`язаних з оплатою послуг адвоката Малика О.В., суд вважає за необхідне відмовити в задоволення даної вимоги, з огляду на таке.

Так, представник відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) ОСОБА_9 у зустрічній позовній заяві просить стягнути з ОСОБА_1 понесені ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 20 000 гривень.

Згідно вимог викладених в п.2 ч.2 ст. 137 ЦПК України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Як зазначалося судом вище, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 вказано, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Враховуючи те, що в матеріалах справи відсутні письмові документи, що свідчать про оплату позивачем ОСОБА_2 гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження) адвокату Малику О.В. в розмірі 20 000 грн., тому суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні такої вимоги, - за необґрунтованістю.

Також суд вважає за необхідне роз`яснити учасникам справи положення ч.ч.4,5 ст. 268 ЦПК України, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст.258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

Первісний позов ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 : квартиру АДРЕСА_4 , як майно набуте подружжям за час шлюбу.

Поділити квартиру АДРЕСА_4 , які набуті сторонами як подружжями за час шлюбу між ними в рівних частках.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_6 право власності на ідеальну частку за кожним на квартиру АДРЕСА_4 .

В задоволенні решти позовних вимог за первісним позовом, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_6 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 , кошти у рахунок повернення понесених витрат на професійну правничу допомогу в сумі 14 000 (чотирнадцять тисяч) гривень.

В інший частині вимог ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 у рахунок повернення понесених витрат на правову допомогу адвоката - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задовольнити повністю.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , транспортний засіб «VOLKSWAGEN GOLF», 2013 року випуску, державний номерний знак « НОМЕР_2 », як майно набуте подружжям за час шлюбу.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_6 , грошову компенсацію в сумі 119 857,00 грн. (сто дев`ятнадцять тисяч вісімсот п`ятдесят сім гривень 00 копійок) за частку транспортного засобу «VOLKSWAGEN GOLF», 2013 року випуску, державний номерний знак « НОМЕР_2 ».

У відшкодуванні заявлених представником позивача за зустрічним позовом витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000 (двадцяти тисяч) гривень - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Вінницького апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Олена САЄНКО