Справа № 577/6315/24
Провадження № 2-з/577/36/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" листопада 2024 р.

Суддя Конотопського міськрайонного суду Сумської області Кравченко В.О., розглянувши заяву адвоката Іванцова Андрія Володимировича, який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 , про забезпечення позову,-

ВСТАНОВИВ:

25.11.2024 року адвокат Іванцов А.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості в розмірі 293662 грн. за договором позики. Разом з позовом адвокат Іванцов А.В. подав заяву про забезпечення позову у якій просить накласти арешт шляхом встановлення заборони відчуження на майно, що належить на праві спільної сумісної власності відповідачу ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме:

- ? частину на квартиру загальною площею 60,9 кв. м., за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровану за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- ? частину будинку (домоволодіння) за адресою: АДРЕСА_2 , що зареєстрованого за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- ? частину гаража № НОМЕР_1 , загальною площею 26,8 кв. м., за адресою: АДРЕСА_3 , зареєстрованого за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- ? частину земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_3 , кооператив гаражів № НОМЕР_2 , зареєстровану за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування у заяві вказано, що власник майна ОСОБА_3 є дружиною відповідача ОСОБА_2 , а відтак робиться висновок, що перераховане вище майно, придбане під час шлюбу, є спільним майном подружжя. Отже, ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності належить ? частина цього майна, яким і слід забезпечити позов.

Дослідивши представлені докази суд дійшов такого висновку.

За приписами частин 1, 2 статті 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до частин 1, 2 статті 150 ЦПК, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Такої позиції притримується Верховний Суд у своїй Постанові 17 жовтня 2018 року, справа № 183/5864/17-ц (провадження № 61-38692св18).

Крім того, статтею 150 ЦПК імперативно встановлено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позовними вимогами.

При цьому, співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, за рахунок якого пропонується забезпечити позов, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне вчинення таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (п. 3-4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року N 9).

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.

Встановлено, що позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.

Разом з тим, вказана обставина сама по собі не є підставою для задоволення заяви про забезпечення позову в спосіб, визначений позивачем.

При цьому, заявником не доведено (про це також не зазначено і у заяві про забезпечення позову), що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Крім того, згідно пункту 1 частини 1 статті 150 ЦПК, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Отже, законодавчо визначено, що при вирішенні питання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, суд може накласти арешт лише на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві.

Тобто, суд на цій стадії має перевірити, яке конкретно майно чи грошові кошти належить відповідачеві і де вони знаходяться.

Проте, ініціатор звернення фактично пропонує накласти арешт на майно належне не відповідачу, а його дружині, визнавши це майно спільною сумісною власністю подружжя і виділити чоловіку ? частину, що є неприпустимим. При цьому не у позові не у заяві про забезпечення позову не вказано, що позика була взята в інтересах сім`ї.

Також, звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідача у межах суми заявлених позовних вимог в розмірі 293662 грн., автором звернення не доведена співмірність забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, зокрема жодним чином не підтверджено, що майно, на яке пропонується накласти арешт, належить відповідачу, а також не представлено доказів на доведеність вартості майна, яке перебуває у власності відповідача.

З огляду на викладене, враховуючи співмірність заходів забезпечення позову змісту заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Керуючись: статтями 149-153 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Залишити без задоволення заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Іванцова Андрія Володимировича про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики в розмірі 293662 грн.

Ухвала суду може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду протягом 15 (п`ятнадцяти) днів з дня складання. Оскарження ухвали не перешкоджає подальшому розгляду справи. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження відповідно до пункту 2 частини 2 статті 354 ЦПК України.

СуддяВ. О. Кравченко