ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2024 року м. Чернівці Справа № 727/10257/22

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Лисака І.Н.,

суддів: Височанської Н.К., Литвинюк І.М.,

секретар: Скулеба А.І.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

при розгляді справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16 липня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Гавалешка П.С., дата виготовлення повного тексту рішення 26 липня 2024 року, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суд з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна в натурі, що є у спільній власності, а саме житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 , та земельну ділянку площею 0,1 га, кадастровий номер :20:003:1517, а саме:

виділити ОСОБА_1 наступні приміщення: підвал 1 площею 10,8 кв.м на 1-му поверсі; веранду 1-1 площею 5,9 кв.м; коридор 1-2 площею 6,2 кв.м; кімнату 1-3 площею 12,9 кв.м; комору 1-4 площею 3,8 кв.м; кухню 1-5 площею 6,6 кв.м; літню кухню літ.Б з верандою літ.б та земельну ділянку площею 0,05 га, кадастровий номер :20:003:1517;

виділити ОСОБА_2 наступні приміщення: кімнату 2-1 площею 10,5 кв.м; кімнату 2-2 площею 17,4 кв.м; сараї літ.В, літ.Г, літ.Е та земельну ділянку площею 0,05 га, кадастровий номер :20:003:1517.

В обґрунтування вимог вказувала, що сторонам належить на праві спільної сумісної власності в ідеальних частках по зазначеного житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, який розташований на земельній ділянці площею 0,1 га.

Стверджує, що між сторонами склався фактичний порядок користування житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами і позивач здійснила поліпшення частини будинку, якою користується, а тому, з урахуванням не Провадження №22-ц/822/870/24

можливості досягнути добровільної згоди щодо такого поділу, з посиланням на норми права, що регулюють спірні правовідносини, просила позов задовольнити.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16 липня 2024 року задоволено частково.

Виділено в натурі ОСОБА_1 на 1-му поверсі, веранду 1-1 площею 5,9 кв.м., частину коридору 1-2 площею 4,2 кв.м., кімнату 1-3 площею 14,9 кв.м., кухню 1-5 площею 6,6 кв.м., а також літню кухню літ Б з верандою літ б, в житловому будинку з господарським будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,05 га кадастровий №:20:003:1517.

Виділено в натурі ОСОБА_2 приміщення підвал 1 площею 10,8 кв.м. приміщення: кімнату 2-1 площею 10,5 кв.м., кімнату 2-2 площею 15,4 кв.м., комору 1-4 площею 3,8 кв.м., частину коридору 1-2-1 площею 2,10 кв.м., сараї літ В літ Г, літ Е, в житловому будинку з господарськими будівлями та споруди за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,05 га кадастровий №:20:003:1517.

Даний варіант розподілу відповідає варіанту №1 висновку експерта від 07.11.2023 року №242 за результатами проведення судової інженерно-технічної експертизи у цивільній справі №727/10257/22.

Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду сторона позивача оскаржила його в апеляційному порядку, оскільки таке ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Наводить обставини, викладені в позовній заяві, та зазначає, що обравши варіант поділу №1 суд не мотивував свої дії, не навів жодного аргументу з посиланням на докази та конкретні обставини справи, чому вважає, що обраний варіант поділу є справедливий для сторін спору.

Так, різниця між запропонованими судовим експертом варіантами поділу спірного майна полягає в тому, що за варіантом №1 грошова різниця менша між ідеальною та реальною частками, однак переобладнання пов`язані з таким варіантом поділу невиконані сторонами, й таке слід здійснювати у відповідності до вимог ДБН та отримання відповідного технічного обстеження.

За 1 варіантом поділу між кімнатою 1-3 з площею 12.9 м.кв та кімнатою 2-2 з площею 17,4 м.кв слід здійснити переобладнання, яке полягає в переміщенні стіни між наведеними кімнатами, а по обраному судом варіанту поділу площа житлових кімнат після переобладнання повинна становити для ОСОБА_2 - кімната 2-2- 15,4 м.кв, тобто менше ніж зараз є наявна, кімнату потрібно зменшувати, пересувати стіну, а ОСОБА_1 по такому варіанту відійде кімната 1-3 з площею 14.9 після переобладнання (першопочаткова площа кімнати 12.9 м.кв.).

За варіантом 2 переобладнання, пов`язані з поділом житлового будинку в натурі між сторонами вже виконані, тобто є технічна можливість розподілу в натурі житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями і спорудами відповідно до встановленого порядку користування сторонами

З урахуванням відхилення від розміру ідеальних часток співвласників, з урахуванням конкретних обставин поділ може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику ОСОБА_2 , оскільки частка її зменшилася.

Звертає увагу, що між сторонами спору склався порядок фактичного користування житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами відповідно до їхніх заяв та довідки Чернівецького МКБТІ №1990 від 02.09.2019 року.

Крім того, вказує, що позивач проживає у спірному будинку з сім`єю (троє малолітніх дітей та чоловік), відповідач не проживає в спірному будинку, в її частині проживає матір виключно в теплий період року, оскільки відсутнє індивідуальне опалення в її частині будинку.

Наголосила також на тому, що у висновку експерта також враховано проведені покращення житлового будинку та визначено ринкову вартість частки ОСОБА_1 в житловому будинку та ринкову вартість фактично виконаних робіт з ремонту в приміщеннях житлового будинку.

Також, апеляційна скарга містить доводи з приводу не вирішення судом першої інстанції питання щодо судових витрат, які були заявлені в суді першої інстанції.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу сторона відповідача просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які прийняли участь у розгляді справи, дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах її доводів та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Задовольняючи позовні вимоги частково суд виходив з того, що з урахуванням висновку проведеного експертного дослідження в сукупності з іншими доказами у справі та в розрізі фактичних обставин спірних правовідносин, з`ясувавши позицію учасників справи та проаналізувавши варіант розподілу майна, врахувавши засади розумності, виваженості та справедливості, дійшов висновку про можливість поділу спірного нерухомого майна згідно з висновком експерта за варіантом поділу №1, який запропоновано експертом.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вимогам закону, виходячи з наступного.

У відповідності до договору дарування частки житлового будинку від 08.05.2014 року дарувальник ОСОБА_3 подарувала, а обдаровані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 прийняли дарунок, належні дарувальнику 2/16 ідеальних часток житлового будинку по АДРЕСА_1 у спільну часткову власність по 1/16 ідеальній частці спірного будинку та належними до нього господарськими та побутовими будівлями й спорудами (т.1 а.с.19-22).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.08.2009 року вбачається, що ОСОБА_4 успадкувала 7/16 часток після смерті ОСОБА_5 в спірному будинку, аналогічне свідоцтво отримала й ОСОБА_2 на 7/16 часток (т.1 а.с.24).

Спірний будинок розташований на земельній ділянці по АДРЕСА_1 , площею 0,1 га, кадастровий номер :20:003:1517, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку. Вказана земельна ділянка перебуває у приватній спільній сумісній власності ОСОБА_2 та ОСОБА_6 (т.1 а.с.31-34).

З проектів договорів та пропозицій вбачається, що сторони намагалися домовитися в позасудовому порядку стосовно користування спірним будинком (т.1 а.с.46-70).

Під час розгляду справи в суді першої інстанції була проведена судова інженерно-технічна експертиза №242 від 07.11.2023 року, згідно із висновком якої запропоновано два варіанти поділу спірного житлового будинку.

В першому варіанті поділу 1 співвласнику для площі кімнати (1-3) 14,9 кв.м, яка б відповідала вимогам ДБН необхідно перенести перегородку та встановити перегородку в приміщенні коридору (1-2).

1 співвласнику частки надати наступні приміщення житлового будинку літ.А підвального і 1 поверхів, будівлі та споруди, а саме: веранда (1-1) площею 5,9 кв.м; частина коридору (1-2) площею 4,1 кв.м; кімната (1-3) площею 14,9 кв.м; кухня (1-5) площею 6,6 кв.м; літня кухня літ.Б.

Реальна частка 1 співвласника частки складає 618740 грн.

2 співвласнику в кімнаті (2-1) необхідно демонтувати вікно та встановити вхідні двері, в коридорі (1-21) пробити проріз та встановити двері між приміщеннями (2-1) та (1-21).

2 співвласнику частки надати наступні приміщення житлового будинку літ.А підвального і 1 поверхів, будівлі та споруди, а саме: підвал (Пд) площею 10,8 кв.м; частину коридору (1-21) площею 2,10 кв.м; комора (1-4) площею 3,8 кв.м; кімната (2-1) площею 10,5 кв.м; кімната (2-2) площею 15,4 кв.м; сарай літ.В; сарай літ.Г; сарай літ.Е.

Реальна частка 2 співвласника частки складає 742692 грн.

У спільному користуванні залишаються: убиральня літ.Д; колодязь літ.К; огорожа №1, 2; вигрібна яма №3.

В другому варіанті поділу по фактичному користуванню:

ОСОБА_1 надаються наступні приміщення житлового будинку, будівель та споруд: підвал (І) площею 10,8 кв.м; веранда (1-1) площею 5,9 кв.м; коридор (1-2) площею 6,2 кв.м; кімната (1-3) площею 12,9 кв.м; комора (1-4) площею 3,8 кв.м; кухня (1-5) площею 6,6 кв.м; літня кухні літ.Б.

Реальна частка співвласника ОСОБА_1 частки складає 784 992 грн.

ОСОБА_2 надаються наступні приміщення житлового будинку, будівель та споруд: кімната (2-1) площею 10,5 кв.м; кімната (2-2) площею 15,4 кв.м; сарай літ.В; сарай літ.Г; сарай літ.Г; сарай літ.Е.

Реальна частка співвласника ОСОБА_2 частки складає 576 440 грн.

У спільному користуванні залишаються: убиральня літ.Д; колодязь літ.К; огорожа №1, 2; вигрібна яма №3.

Також визначено вартість земельної ділянки площею 0,1 га та запропоновано поділ такої по частки ОСОБА_2 в точках 1, 2, 3, 6 та для ОСОБА_1 в точках 3, 4, 5, 6 (т.1 а.с.201-251).

За варіантами розподілу апеляційний суд констатує, що за першим варіантом поділу (прийнятий судом першої інстанції) ОСОБА_7 відійде 31,5 кв.м будинку, що складає 42,51% від його площі, ОСОБА_2 відійде 42,6 кв.м будинку, що складає 57,49% від його площі.

За другим варіантом поділу по фактичному користуванню ОСОБА_7 бажає 46,2 кв.м будинку, що складає 62,35% від його площі, ОСОБА_2 виділити 27,90 кв.м будинку, що складе 37,65% від його площі.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України).

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст.5 ЦПК України).

Стаття 321 Цивільного кодексу України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Право власності є недоторканним, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб.

Володіння та розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості.

Згідно із статтею 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно), тобто право спільної власності - це право власності кількох суб`єктів на один об`єкт.

Відповідно до статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно з частинами першою, другою статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Частиною третьою статті 358 ЦК України передбачено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності.

За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.

Згідно з частиною другою статті 364 ЦК України якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Тлумачення статей 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України дає підстави для висновку про те, що поділ будинку, що перебуває в спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений з присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася.

Отже, визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

Подібний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року у справі №6-12цс13, а також у постановах Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі №545/3753/16-ц, від 25 вересня 2019 року у справі №205/9065/15-ц, від 27 травня 2020 року у справі №173/1607/15, від 11 жовтня 2021 року у справі №607/14338/19-ц.

Верховний Суд України у постанові від 19 лютого 2014 року у справі № 6-4цс14 вказав, що у силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319,

358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Виходячи із цих положень, правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Згідно з частиною першою та дугою статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Отже, при поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються.

При цьому слід ураховувати, що після поділу майна, що є у спільній частковій власності, кожному із співвласників має бути визначена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України. Таким чином, суд повинен зазначити в рішенні, яка частка із спірного майна надається відповідачу, тим самим визначивши конкретний окремий об`єкт нерухомого майна, який залишається у власності відповідача.

У постанові Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі №501/2148/17 зроблено висновок, що «відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Виходячи з аналізу змісту наведених норм права, поняття «поділ» та «виділ» не є тотожними. При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. При виділі частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, - тоді має місце поділ спільного майна. Тобто, поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється».

Спільна часткова власність є специфічною конструкцією, оскільки існує: (а) множинність суб`єктів. Для права власності характерна наявність одного суб`єкта, якому належить відповідне майно (наприклад, один будинок - один власник). Навпаки, часткова власність завжди відзначається множинністю суб`єктів (наприклад, один будинок - два співвласники); (б) єдність об`єкта. Декільком учасникам спільної часткової власності завжди належить певна сукупність майна. Причому право спільної часткової власності може стосуватися як подільних/неподільних речей, так і майнових прав та обов`язків. Частка в праві спільної часткової власності, що належить кожному з співвласників, виступає не як частина речі й не як право на частину речі, а як частина права на всю річ як єдине ціле. Тобто право спільної часткової власності поширюється на все спільне майно, а частка в праві спільної часткової власності не стосується частки майна (див. постанову Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №442/7505/14-ц.

Виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Такий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі №2-413/11, від 10 травня 2023 року у справі №404/7307/14, від 13 липня 2023 року у справі №583/2924/20.

Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо).

У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок (див. постанову Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року у справі № 6-12цс13).

Щодо поділу житлового будинку, будівель та споруд й земельної ділянки, колегія суддів зазначає наступне.

З наведених та встановлених обставин справи вбачається, що сторони є співвласниками будинку та належними до нього господарськими та побутовими будівлями й спорудами, земельної ділянки, що розташовані в АДРЕСА_1 .

Відповідно до висновку експерта №242 (судової інженерно-технічної експертизи) від 07.11.2023 року сторонам запропоновано два варіанти розподілу житлового будинку з належними до нього господарськими та побутовими будівлями й спорудами, а саме: згідно першого варіанту розподілу частка першого співвласника складатиме 31,5 кв.м, що на 61976 грн складатиме менше за ідеальну частку, а частка другого співвласника складатиме 42,6 кв.м., що на 61976 грн більше за ідеальну частку; згідно другого варіанту розподілу частка позивача складатиме 46,2 кв.м., що на 104276 грн більше за ідеальну частку, а частка відповідача складатиме 27,90 кв.м., що на 104276 грн менше за ідеальну частку.

Так, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції з приводу покладення в основу рішення першого варіанту розподілу житлового будинку, який запропоновано висновком експерта №242 від 07.11.2023 року, оскільки такий серед запропонованих є максимально наближеною до розміру часток у праві спільної часткової власності, тобто потребує меншій компенсації вартості, а в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції вбачається, що вирішальним для позивача є залишення в її користуванні частини із фасадним входом та відремонтованою нею кімнатою (1-3), але, бажано, із частиною самочинно переобладнаної нежитлової площі під ванну.

Однак, судом першої інстанції залишено поза увагою те, що, якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася.

Таким чином, ОСОБА_1 слід компенсувати зміну її ідеальної частки (зменшення), вартість якої у відповідності до висновку експерта становить 61976 грн, за рахунок відповідача ОСОБА_2 , частка якої в натурі після поділу стала більша за ідеальну.

Крім того, за вказаним варіантом поділу ОСОБА_1 для площі кімнати (1-3) 14,9 кв.м, яка б відповідала вимогам ДБН, необхідно перенести перегородку та встановити перегородку в приміщенні коридору (1-2), а ОСОБА_2 , в свою чергу, в кімнаті (2-1) необхідно демонтувати вікно та встановити вхідні двері, в коридорі (1-21) пробити проріз та встановити двері між приміщеннями (2-1) та (1-21).

Зазначені (подальші) роботи по здійсненню переобладнання повинні проводитися кожним із співвласників за власні кошти.

Також, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що у висновку експерта №242 від 07.11.2023 року визначено, що в спільному користуванні співвласників залишаються: убиральня літ.Д; колодязь літ.К; огорожа №1, 2; вигрібна яма №3, а тому вказані об`єкти слід залишити в спільному користуванні позивача та відповідача, що, в свою чергу, буде поділом усього майна із його складовими, справедливим з огляду на обставини та відносини, що склались між сторонами, тому найбільш ефективно сприяє захисту прав та інтересів сторін.

Доводи апелянта, що між сторонами вже склався порядок фактичного користування житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами ( підтверджується заявами та довідкою Чернівецького МКБТІ №1990 від 02.09.2019 року (т.1 а.с.71-74)), судом не приймається, оскільки здійснюючи поділ (виділ) спільного майна, суд враховує не усталений порядок користування майном, а розмір часток та технічну можливість поділу (виділу), так щоб це найбільше відповідало ідеальним часткам. Крім того, згода іншого співвласника щодо такого варіанту розподілу заперечується і у встановленому порядку порядок користування не узгоджений (відсутні докази нотаріального засвідчення письмової згоди).

За наведених обставин колегія суддів зазначає, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін враховуючи факти, установлені під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, а також застосувати спосіб захисту порушеного права, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідками, а тому рішення суду підлягає зміні, шляхом доповнення його мотивувальної та резолютивної частин.

Частина 4 статті ст.376 ЦПК України обумовлює, що зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Що стосується доводів апеляційної скарги з приводу не вирішення судом першої інстанції питання з приводу судових витрат (витрат на правничу допомогу та на проведення експертизи), суд апеляційної інстанції відзначає таке.

При зверненні з позовом сторона позивача крім іншого, подала до суду ордер та договір №23 про надання юридичної (правової) допомоги від 15.07.2022 року укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_8 (т.1 а.с.35-37).

16.07.2024 року ОСОБА_8 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , подала заяву про стягнення судових витрат, а саме зі сплати судового збору, правничої допомоги та витрат на проведення експертизи, квитанцію про оплату експертизи та витрат на правничу допомогу в розмірі 21 000 грн, розрахунок витрат часу на виконання умов укладеного між сторонами договору (т.2 а.с.59-63).

За приписами ч.1 та ч.2 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Суд апеляційної інстанції вважає, що такі доводи апелянта є необґрунтованими, оскільки сторона, яка заявила про витрати, не позбавлена можливості подати заяву про ухвалення додаткового рішення, а суд першої інстанції, в свою чергу, усунути допущені недоліки з вказаного приводу.

З приводу вирішення питання щодо судового збору, сплаченого стороною позивача за подання апеляційної скарги, то суд апеляційної інстанції зазначає, що вимоги сторони позивача при частковому задоволенні апеляційної скарги не були задоволені, судом усунуто недоліки рішення суду першої інстанції, а тому підстави для розподілу відсутні.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16 липня 2024 року змінити.

Доповнити його мотивувальну частину, виклавши такі мотиви в редакції цієї постанови.

Доповнити резолютивну частину рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16 липня 2024 року реченнями такого змісту:

«Відповідно до поділу по варіанту 1 експертизи:

ОСОБА_1 для площі кімнати (1-3) 14,9 кв.м, яка б відповідала вимогам ДБН, необхідно перенести перегородку та встановити перегородку в приміщенні коридору (1-2).

ОСОБА_2 в кімнаті (2-1) необхідно демонтувати вікно та встановити вхідні двері, в коридорі (1-21) пробити проріз та встановити двері між приміщеннями (2-1) та (1-21).

В спільному користуванні співвласників залишити наступні споруди: убиральню літ.Д; колодязь літ.К; огорожу №1, 2; вигрібну яму №3.

Стягнути з ОСОБА_2 компенсацію вартості за відхилення від ідеальної частки в розмірі 61976 (шістдесят одну тисячу дев`ятсот сімдесят шість) грн на користь ОСОБА_1 .»

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з часу складання повного тексту постанови.

Головуючий І.Н. Лисак

Судді: Н.К. Височанська

І.М. Литвинюк