Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2024 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді - Хамник М.М.

за участю секретаря судового засідання Гефнер К.-С.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 15.08.2017 року між АТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №02 на підставі якого відповідачу видано кредитну картку з кредитним лімітом у розмірі 20000 грн., який пізніше було збільшено до 37900 грн.

Відповідачка не виконала належним чином свої кредитні зобов`язання, в зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 01.07.2024 року становить 53987,74 грн., з яких: 35467,24 грн. заборгованість за кредитом; 18520,5 грн. заборгованість по процента; 0 грн. заборгованість по комісії, та яку позивач просить стягнути на свою користь у судовому порядку.

Позивач направив письмову вимогу (повідомлення) Відповідачу на адресу місця проживання, яку вона зазначила у анкеті на отримання кредиту, однак у наданий строк заборгованість Відповідачем погашена не була.

Ухвалою суду від 02.09.2024 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.09.2024 року відкрито провадження у цивільній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження. Також вказаною ухвалою відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.

11.10.2024 року через підсистему «Електронний суд» від представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Підодвірного Т.І. надійшов відзив, в якому представник просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, обґрунтовуючи свою позицію тим, що позивач не наддав жодного доказу який би підтверджував, що між ним та відповідачем укладено кредитний договір, оскільки анкета-заява була підписана представником позивача, однак не доведено повноваження особи, цієї особи. Стверджує, що із наданої позивачем заявки не можливо встановити умови нібито укладеного кредитного договору. В доданих позивачем додатках до позову, відсутні докази ознайомлення позивачем відповідача з Умовами публічного договору та надання відповідачу копій цих документів. Зазначив, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами самого факту встановлення кредитного ліміту або отримання Відповідачем кредитних коштів в будь-який інший спосіб. Окрім того, позивачем направлено до суду Виписку, яка не містять підтвердження повноважень ОСОБА_3 , як і вказана виписка не містить підпису зазначеної особи, що вочевидь не відповідає вимогам до первинних бухгалтерських документів передбачених ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». До того ж, виписка починає свої нарахування з 11.11.2018 року та не містить інформації про встановлення будь-якого кредитного ліміту від 15.08.2017 року. Вказує, що подана позивачем заява не містить розміру відсотків, отже вимоги щодо стягнення 18520.5 грн є необґрунтованими. Також стверджує, що вказану в розрахунку заборгованості сплату Відповідачем відсотків у сумі 32 749,18 грн., банком повинні зараховуватись у «тіло кредита», а не на надумані Банком відсотки. Вважає, що позивачем позовні вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту за кредитним договором № 02, за період із 17.08.2017 року по 08.08.2021 року, подано із порушенням строку позовної давності.

15.10.2024 року через підсистему «Електронний суд» від представника позивача ОСОБА_4 надійшла відповідь на відзив, в якій в якій представник просить суд відхилити доводи Відповідача за змістом відзиву як безпідставні, задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на те, що 15.08.2017р. Відповідач звернувся до Банку з метою отримання кредиту. Підтвердженням надання Відповідачу кредиту є: - Заява на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб № 801 від 15.08.2017р. та паспорт споживчого кредиту від 15.08.2017, які були підписані Відповідачем. Протягом дії договору Відповідач користувався кредитними коштами неодноразово здійснював операції покупки через POS-термінал, отримував готівкові кошти, що підтверджується Випискою з особового рахунку Відповідача, яка додавалася до позовної заяв. Підписанням Заяв Відповідач власноручно підтвердив, що ознайомився і погоджується із ДКБО, згідно якого Договір вважається укладеним, а умови Публічної пропозиції (ДКБО) Акцептованими Клієнтом з моменту оформлення Заяви на приєднання до Договору та дата набрання чинності Договору визначається Заявою на приєднання до Договору, якщо інше не передбачено умовами Договору та/або Заявою на приєднання до Договору. Факт отримання Відповідачем кредитних коштів підтверджується наданими у якості доказів матеріалами заявою, виписками по рахунку, паспортом споживчого кредиту, розрахунком заборгованості. Вказує, що виписка по рахунках/картах банка є належним та допустим доказом. Відповідач не звертався до Банку в порядку, визначеному вищевказаним п.4.1.5. ДКБО та не висловлював свою незгоду зі збільшенням йому кредитного ліміту.Щодо пропуску строку позовної давності, представник зазначив, що кредитний договір укладено 15.08.2017р.. Поряд з цим, Відповідач фактично користувався кредитною карткою і здійснював платежі до 20.05.2020р., що відображено в розрахунку заборгованості та у Виписках по рахунку Відповідача, які є належними та допустимими доказами. Оскільки Позивач звертається до суду у серпні 2024 строки позовної давності в даному випадку повністю дотримано.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлені судом належним чином, проте в матеріалах справи наявне клопотання про розгляд справи без їх участі.

Відповідачка та її представник в судове засідання не з`явилися, хоча повідомлялись судом належним чином про дату, час та місце розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступних висновків.

Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Згідно із ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.2 ст. 1054 та ч.2 ст. 1050 Цивільного кодексу України наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання, а в ч.1 ст. 625 ЦК України зазначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Стаття 1054 ЦК України вказує, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно із ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит.

Відповідно до ч. 2 ст.1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

Судом встановлено, що 15.08.2017 між АТ «Перший український міжнародний банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір шляхом підписання відповідачем заяви №02 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб.

Вказаною заявою ОСОБА_1 просив банк відкрити на його ім`я поточний рахунок № НОМЕР_1 у гривнях та видати йому кредитну картку з кредитним лімітом у 20 000 грн. Розрахунковий день 30 число місяця, строк дії кредитного ліміту, процентна ставка за користування кредитним лімітом розмір мінімального платежу та інші умови надання та обслуговування кредитної карти встановлюються відповідно до умов ДКБО в залежності від типу кредитної карти. Згідно з інформацією, викладеною у вказаній заяві, її підписання є беззастережним підтвердженням, що відповідач приймає публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладання договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (ДКБО), яка розміщена на сайті АТ «ПУМБ» в повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті ДКБО, так і послуг, що можуть бути надані їй в процесі обслуговування і погоджується з тим, що може обрати будь-які передбачені ДКБО послуги, в тому числі через дистанційні канали обслуговування (за наявності можливості банку, а при обранні послуги з укладання договору страхування, підписанням заяви підтверджує свою згоду на укладання договору страхування на зазначених умовах.

До заяви №02 позивач додав також Публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб з додатками.

З матеріалів справи вбачається, що кредитний ліміт за заявою збільшився до 37 900 грн., що підтверджується довідкою про збільшення кредитного ліміту та випискою з особового рахунку відповідача.

Як встановлено при розгляді справи, банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

Відповідно до умов Договору, позичальник зобов`язався в порядку та в строки визначені договором, своєчасно повернути кредитні кошти, сплачувати проценти за користування кредитом, комісію та збитки.

Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості, заборгованість відповідача за кредитним договором №02 від 15.08.2017 року станом на 01.07.2024 становить 53987,74 грн., з яких: 35467,24 грн. заборгованість за сумою кредиту; 18520,5 грн. заборгованість за відсотками; 0 грн. заборгованість за комісією.

Відповідно до копії письмової вимоги (повідомлення) № КНО-44.2.2/1382 від 02.07.2024 позивач звернувся до відповідача з вказаною вимогою про повернення кредитних коштів за кредитним договором, вказавши про наявність заборгованості, яка станом на 01.07.2024 за договором №02 становить 53987,74 грн., однак відповідачем вимога не виконана, заборгованість не погашена.

Суд бере до уваги, що відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18), ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

З урахуванням принципу тлумачення favor contractus (тлумачення договору на користь дійсності) сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності (див. постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10.03.2021 у справі № 607/11746/17 (провадження № 61-18730св20).

Суд враховує, що матеріали справи не містять відомостей про те, що у даній справі договір у встановленому законом порядку оспорювався чи визнавався недійсним.

Як вказано у постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.01.2019 у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) тлумачення ст. 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

Суд бере до уваги, що відповідачка після отримання картки за умовами укладеного з банком договору користувалася карткою, отримувала кредитні кошти, що підтверджується випискою з особового рахунку.

Суд також враховує, що матеріали справи не містять відомостей про те, що договір підписаний відповідачкою власноручно у встановленому законом порядку нею оспорювався чи визнавався недійсним.

Слід зауважити, що за час користування особовим рахунком відповідачка періодично здійснювала погашення кредитного ліміту, що відображено у виписці по особовому рахунку.

Суд звертає увагу на те, що належними доказами, що підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно з правовими висновками, наведеними в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 26.05.2021 у справі № 204/2972/20 (провадження № 61-168 св 21) виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами.

Щодо твердження представника відповідача, що виписка, додана позивачем, не відповідає вимогам до первинних бухгалтерських документів передбачених ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», то суд зазначає наступне.

Відповідно до пунктів 57-62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженою постановою Правління НБУ №75 від 04.07.2018, інформація, що міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Регістри синтетичного та аналітичного обліку ведуться на паперових носіях або в електронній формі. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного первинного документа (паперового або електронного). Особові рахунки з регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня. Форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення.

Таким чином доводи представника відповідачки, викладені у відзиві на позовну заяву, є необґрунтованими та спростовуються наявними у матеріалах справи доказами.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом стягнення з боржника фактично отриманої суми кредитних коштів у розмірі 35467,24 грн та заборгованості за процентами в сумі 18520,5 грн.

Щодо позовної давності.

Так, за змістом статей 256-258 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).

Згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Якщо договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

У постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі №6-14цс14, від 29 жовтня 2014 року №6-169цс14, від 30 вересня 2015 року у справі №6-154цс15 зроблено висновок про те, що кредитна картка діє в межах визначеного нею строку. За кредитним договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору, а також початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Дана позиція узгоджується з висновками викладеними в постановах Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі № 333/36/18, від 03 червня 2020 року у справі №569/13606/17-ц, від 02 вересня 2020 року у справі № 191/609/18.

У підписаній відповідачем заяві № 02 від 51.08.2017, як строки здійснення періодичних платежів за кредитом, так і строки виконання основного зобов`язання не встановлені, то у даній справі відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмову вигляді порядок повернення позичальником кредитних коштів щомісячно. З позовом до суду позивач звернувся до суду 29.08.2024, водночас фактично заборгованість відповідача утворилась згідно розрахунку заборгованості 17.08.2017.

Слід зауважити, що відповідно до п. 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину, а також відповідно до п. 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Як зазначалося, позов подано 29.08.2024, тобто у період дії воєнного стану в Україні, тому строк звернення до суду і з цих підстав також не сплив.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені судові витрати зі сплати судового збору пропорційно задоволених вимог.

З огляду на те, що позовні вимоги задоволені судом, то судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідачку в повному обсязі, а саме в сумі 2422,40 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 7, 10, 12, 19, 81, 83, 141, 258-260, 263-265, 273-279, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - задовольнити повністю.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість в сумі 53987 (п`ятдесят три тисячі дев`ятсот вісімдесят сім гривень 74 коп.) гривень.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» судовий збір в розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 коп.) гривень.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Ужгородський міськрайонний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст.354, ст.355 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду (ч.ч.1, 2 ст.273 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення (п.1 ч.2 ст.354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (ч.3 ст.354 ЦПК України).

Сторони у справі:

Позивач: Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк», місце знаходження: м. Київ, вул. Андріївська, 4, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду

Закарпатської області М.М. Хамник