ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 607/20985/21

Провадження № 22-ц/4820/1465/24

Хмельницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Корніюк А.П. (суддя доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І., секретар судового засідання Демчук В.М.

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу №607/20985/21 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Універсал Банк» на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 травня 2022 року (суддя Братасюк В.М.) за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення трьох процентів річних за невиконання грошового зобов`язання.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із позовом, Акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі АТ «Універсал Банк», Банк) вказувало, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 лютого 2017 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є АТ «Універсал Банк», заборгованість за кредитним договором від 16.10.2007 №11/421-к у розмірі 31 372,69 доларів США. В зв`язку із невиконанням відповідачами зазначеного судового рішення, АТ «Універсал Банк» звернулося до суду із позовом про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних і рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 жовтня 2020 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ «Універсал Банк» три проценти річних за період з 24.02.2017 до 31.10.2019 в розмірі 2527 доларів США.

Позивач посилається на те, що зазначені судові рішення не виконані, у зв`язку із чим Банк просить стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно три проценти річних за період з 31.10.2019 до 20.10.2021 в розмірі 1 856,58 доларів США та судовий збір.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 травня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із цим рішенням суду, АТ «Універсал Банк» оскаржило його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, представник позивача вказує, що ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 14 квітня 2022 року у справі №607/6955/16-ц, що набрала законної сили 14.04.2022, закрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 лютого 2017 року у цивільній справі №607/6955/16-ц за позовом ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Так як на дату ухвалення оскаржуваного рішення суду першої інстанції у цій справі (16.05.2022), вже було закрите апеляційне провадження у справі №607/6955/16-ц і рішення у зазначеній справі від 23.02.2017 станом на 16.05.2022 було чинним, тому, на думку представника позивача, посилання суду першої інстанції про нечинність рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 лютого 2017 року у справі №607/6955/16-ц є невірним та таким, що не відповідає дійсним обставинам справи.

Банк зазначає, що за наявності рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 лютого 2017 року у справі №607/6955/16-ц, яким з відповідачів солідарно стягнуто заборгованість по кредитному договору №11/421-к від 16.10.2007, фактично підтверджено дійсність кредитного договору, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для визнання неукладеним вказаного правочину, адже за наявності зазначеного судового рішення, що має преюдиційне значення для суду при вирішенні справи, є неможливість його зміни судом, зокрема, шляхом визнання цього ж самого договору недійсним чи неукладеним.

За наявності таких обставин, АТ «Універсал Банк» вказує про те, що оскаржуване рішення не містить належного обґрунтування, що має наслідком порушення конвенційного права - доступу до справедливого суду.

Зважаючи на викладене, АТ «Універсал Банк» просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 погоджується із висновками суду першої інстанції та просить апеляційну скаргу АТ Універсал Банк залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін. Відповідач зазначив, що суд дійшов правильного висновку про відмову у стягненні трьох процентів річних за період з 31.10.2019 по 20.10.2021 року, оскільки ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 14.02.2022 у справі №607/6955/16-ц поновлено ОСОБА_3 строк на апеляційне оскарження зазначеного рішення та відкрито апеляційне провадження на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 лютого 2017 року, а тому останнє не набрало законної сили.

Таким чином, сума грошового зобов`язання (в частині стягнення 3% річних) не може вважатись простроченою, оскільки рішення суду не набрало законної сили, у зв`язку і чим відсутнє прострочення його виконання.

Поміж того, відповідач ОСОБА_1 вважає, що кредитний договір №11/421-к від 16.10.2007 не відповідає вимогам чинного законодавства України, а його сторонами в належній формі не було досягнуто згоди щодо істотних умов, тому такий договір є неукладеним.

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 14 грудня 2022 року апеляційну скаргу АТ «Універсал Банк» задоволено. Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 травня 2022 року скасовано. Ухвалено нове рішення, яким позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ «Універсал Банк» три проценти річних за період з 31 жовтня 2019 року до 20 жовтня 2021 року в розмірі 1 856,58 доларів США. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 травня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Постанову Тернопільського апеляційного суду від 14 грудня 2022 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Підставою для скасування постанови апеляційного суду та направлення справи на новий розгляду до суду апеляційної інстанції слугувало те, що апеляційним судом розглянуто зазначену справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами, однак ОСОБА_2 не була обізнана про існування апеляційного провадження та порядку розгляду справи апеляційним судом, що є порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції, внаслідок якого ОСОБА_2 була позбавлена можливості у відзиві заперечити проти доводів апеляційної скарги АТ «Універсал Банк» із посиланням на норми права, що їх спростовують, та встановлені судами відповідно до цих норм обставини справи. Вказане також перешкодило стороні належним чином скористатися передбаченими статтею 43 ЦПК України процесуальними правами.

Розпорядженням в.о. голови Тернопільського апеляційного суду від 13 червня 2024 року справу №607/20985/21 за апеляційною скаргою АТ «Універсал Банк» на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 травня 2022 року за позовом АТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення трьох процентів річних за невиконання грошового зобов`язання передано на розгляд до Хмельницького апеляційного суду, як найбільш територіально наближеного до Тернопільського апеляційного суду.

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 24 червня 2024 року справу призначено до розгляду без повідомлення учасників в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами на 18 липня 2024 року.

11 липня 2024 року до Хмельницького апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу АТ «Універсал Банк» від ОСОБА_2 , в якому остання погоджується із висновками суду першої інстанції та просить відмовити в задоволені апеляційної скарги. Відповідачка посилається на те, що оскільки ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 14 лютого 2022 року у справі №607/6955/16-ц поновлено ОСОБА_3 строк на апеляційне оскарження рішення Тернопільського міськрайонного суду від 23 лютого 2017 року та відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на зазначене судове рішення, тому відповідно до статті 273 ЦПК України рішення у справі №607/6955/16-ц станом на 20.10.2021 (дата завершення періоду, за який нараховуються 3% річних) не набрало законної сили.

Те, що ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 14.04.2022 у справі №607/6955/16-ц закрито апеляційне провадження, не спростовує висновку суду першої інстанції, що у період (за який виконано розрахунок ціни позову), рішення у справі №607/6955/16-ц не набрало законної сили, а отже не було обов`язкове до виконання.

Отже, на думку відповідачки, сума грошового зобов`язання (у редакції позовних вимог в частині стягнення 3% річних), не може вважатись простроченою, оскільки рішення суду від 23.02.2017 у справі №607/6955/16-ц не набрало законної сили, а тому відсутнє прострочення його виконання і, як наслідок - відсутні підстави для застосування положень статті 625 ЦК України. Також, ОСОБА_2 вказує, що Банк не надав суду апеляційної інстанції доказів обізнаності суду першої інстанції про наявність ухвали суду щодо закриття провадження у справі №607/6955/16-ц.

Як зазначає відповідачка, судом першої інстанції правильно встановлено, що в кредитному договорі відсутня згода за всіма істотними умовами договору, а саме: відсутня згода сторін щодо сукупної вартості кредиту, вирахуваної згідно з п.3.3 Правил, що є обов`язковою в силу частини 4 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а також дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту. При цьому, суд першої інстанції врахував, що кредитний договір є споживчим, а тому на такі договори поширюються положення Закону України «Про захист прав споживачів», яким визначено вимоги до договорів споживчого кредитування. За таких обставин Кредитний договір №11/421-к від 16 жовтня 2007 року не може вважатися укладеними через відсутність встановлених законодавством умов, інших умов, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди, необхідних для його укладення.

Справа розглядається в порядку статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Положеннями частини 2 статті 247 ЦПК України передбачено, що у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно положень частини 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Постановляючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що за апеляційними скаргами особи, яка не брала участі у справі, на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 лютого 2017 року у справі №607/6955/16-ц та на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 жовтня 2020 року у справі № 607/29754/19 було відкрито апеляційні провадження, і оскільки такі рішення не набрали законної сили, тому сума грошового зобов`язання у період з 31.10.2019 по 20.10.2021 не може вважатись простроченою та відсутні підстави для стягнення 3% річних.

Також, врахувавши, що судові рішення у справі №607/6955/16-ц та у справі № 607/29754/19 не набрали законної сили, міськрайонний суд вважав, що встановлені у них обставини не мають преюдиційного значення для розгляду зазначеної справи. І, надавши оцінку умовам кредитного договору №11/421-к від 16 жовтня 2007 року, укладеного між ВАТ «Банк Універсальний» (правонаступником якого є АТ «Універсал Банк») та ОСОБА_1 , суд першої інстанції прийшов до висновку, що зазначений кредитний договір не може вважатися укладеним через відсутність згоди сторін за всіма істотними умовами договору: щодо сукупної вартості кредиту, вирахуваної згідно п. 3.3. Правил, що є обов`язковою в силу ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»; дата видачі кредиту, або якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту.

Проте, колегія суддів не погоджується із такими висновками суду першої інстанції, виходячи із наступного.

Щодо преюдиційності рішень Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 лютого 2017 року у справі №607/6955/16-ц та від 16 жовтня 2020 року у справі № 607/29754/19 до цієї справи №607/20985/21.

Так рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 лютого 2017 року у справі № 607/6955/16-ц, позов ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором №11/421-к від 16 жовтня 2007 року в розмірі 31 372,69 доларів США, з яких: 24 598,00 доларів США заборгованість по кредиту, в т.ч. 9 881,60 доларів США - прострочена заборгованість по сумі кредиту, 4 801,52 доларів США сума простроченої заборгованості по відсоткам, 1 973,17 доларів США сума нарахованої пені/підвищених відсотків.

Цим рішенням встановлено, що 16 жовтня 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником ВАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №11/421-к, з кредитування у вигляді відновлювальної кредитної лінії та надання коштів в межах ліміту кредитної лінії, що дорівнює 25000 доларів США, з терміном повернення коштів не пізніше 15 жовтня 2017 року, зі сплатою 14% річних за користування кредитними коштами.

13 лютого 2008 року між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду №1 до Кредитного договору №11/421-к від 16.10.2007, відповідно до якої сторони домовились внести зміни до договору.

13 лютого 2008 року, на виконання п.1.1.1. Додаткової угоди №1 між Банком та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду №2 до договору №11/421-к від 16.10.2007.

18.08.2009 між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 була укладена додаткова угода до Генерального договору про надання послуг від 13 лютого 2008 року, згідно якої сторони внесли зміни та встановили новий ліміт кредитної послуги, що дорівнює 30000 доларів США, при цьому позичальник взяв на себе зобов`язання по поверненню в повному обсязі використаної суми кредиту за цим договором не пізніше 15 жовтня 2017 року.

27.05.2014 з підписанням додаткової угоди №1 до Генерального договору про надання кредитних послуг від 13.02.2008 сторони підтвердили, що позивач надав позичальнику, а позичальник отримав кредит в сумі 25000 доларів США, а також сторони підтвердили, що станом на 27.05.2014, фактична заборгованість позичальника становить 25071,98 доларів США, з яких заборгованість минулих періодів (прострочена) становила 214,80 доларів США, та строкова заборгованість в розмірі 24857,18 доларів США (п.1.2 додаткової угоди №1 від 27.05.2014.

27.05.2014 між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 була укладена додаткова угода №2 до Генерального договору про надання кредитних послуг.

В забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов`язань, 27 травня 2014 року, між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 був укладений Договір поруки №П1. Згідно умов даного Договору поруки ОСОБА_2 зобов`язалось перед ПАТ «Універсал Банк» відповідати за невиконання зобов`язань ОСОБА_1 , що виникли з генерального договору, укладеного між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 .

Вподальшому враховуючи, що рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 лютого 2017 року у справі № 607/6955/16-ц не було виконано, 18.12.2019 АТ «Універсал Банк» звернувся до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 з позовом про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних за період з 24.02.2017 по 31.10.2019.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 16 жовтня 2020 року у справі №607/29754/19 стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» три відсотки річних за період з 24 лютого 2017 року по 31 жовтня 2019 року в розмірі 2 527 доларів США.

Цим рішенням встановлено, що за період з 24 лютого 2017 року по 31 жовтня 2019 року боржниками допущено прострочення грошового зобов`язання, що підтверджується матеріалами справи та не оспорюється сторонами, тому з огляду на те, що відповідачі порушили вказане грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 273 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У лютому 2022 року особа, яка не брала участі у зазначених справах ОСОБА_3 подав апеляційні скарги на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 лютого 2017 року у справі № 607/6955/16-ц та на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 16 жовтня 2020 року у справі №607/29754/19.

Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 14 лютого 2022 року у справі №607/6955/16-ц відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення від 23 лютого 2017 року у справі №607/6955/16-ц.

Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 14 лютого 2022 року у справі №607/29754/19 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення від 16 жовтня 2020 року у справі №607/29754/19.

Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 14 квітня 2022 року закрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 лютого 2017 року у цивільній справі №607/6955/16-ц за позовом ПАТ Універсал банк до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 14 квітня 2022 року закрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 жовтня 2020 року у цивільній справі №607/29754/19 за позовом ПАТ Універсал банк до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення коштів.

Згідно частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2018 року у справі № 917/1345/14 (провадження № 12-144гс18) зазначила, що преюдиційне значення у справі надається обставинам, встановленим судовим рішенням, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиційне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особи, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключено ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиційні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.

Отже, як на час звернення Банку із позовом до суду, так і на час ухвалення оскаржуваного судового рішення 16.05.2022, рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 лютого 2017 року у справі №607/6955/16-ц та Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 жовтня 2020 року у справі № 607/29754/19 набрали законної сили на підставі частини 2 статті 273 ЦПК України.

Також, зазначені рішення судів були чинні і на період, за який позивач просить стягнути з відповідачів відповідно до статті 625 ЦК України три відсотки річних (з 31.10.2019 по 20.10.2021), адже оскарження зазначених судових рішень фізичними особами, відмінними від учасників справ №607/6955/16-ц та № 607/29754/19, мали місце 14.02.2022 та 18.04.2022, що підтверджується відкритими даними ЄДРСР, саме після звернення АТ «Універсал Банк» до суду із цим позовом до відповідачів та після відкриття провадження у цій справі.

Апеляційний суд констатує, що вищезазначені судові рішення, які на дату звернення до суду із позовом, на період з 31.10.2019 по 20.10.2021 (межі позовних вимог) та на дату постановлення оскаржуваного рішення суду, набрали законної сили і мають преюдиційне значення для справи, що є предметом апеляційного перегляду, адже преюдиційно встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні, і немає потреби встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового рішення, що набрало законної сили.

Таким чином, дійсність кредитного договору №11/421-к від 16.10.2007 і розмір заборгованості за цим кредитним договором у сумі 31 372, 69 доларів США, визначений судовим рішенням від 23 лютого 2017 року у справі №607/6955/16-ц, не доказуються при розгляді цієї справи.

А тому, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини 4 статті 82 ЦПК України. І такими, що не заслуговують на увагу, є твердження відповідачів, викладених у відзивах на апеляційну скаргу, про відповідність оскаржуваного судового рішення нормам матеріального права в частині визнання неукладеним кредитного договору від 16.10.2007 №11/421-к.

Щодо позовних вимог про стягнення 3% річних.

Згідно із частиною 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частин 1, 2 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.

За частиною 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності (частина 1 статті 546 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть визначатися у рішенні суду.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12, від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц, від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16-ц, якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц, від 04.06.2019 у справі № 916/190/18.

У постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254 цс 19) Велика Палата Верховного Суду дійшла правового висновку про те, що аналіз змісту норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу).

Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Оскільки рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 лютого 2017 року у справі № 607/6955/16-ц заборгованість за кредитним договором стягнена з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в солідарному порядку у повному обсязі, виконання вказаного зобов`язання відповідачами не здійснено, тому позивач, будучи кредитором, має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до положень частини 2 статті 625 ЦК України.

Аналогічні за змістом правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13 (провадження № 14-154 цс 18) та постановах Верховного Суду від 09 листопада 2022 року у справі № 760/13528/20 (провадження № 61-7326 св 22), від 20 вересня 2023 року у справі № 462/5025/20 (провадження № 61-11608 св 22).

Встановивши факт невиконання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 грошового зобов`язання, що виникло на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 лютого 2017 року у справі № 607/6955/16-ц, апеляційний суд вважає, що відповідно до положень частини 2 статті 625 ЦК України наявні законні підстави для стягнення в солідарному порядку із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АТ «Універсал Банк» 3% річних за невиконання відповідачами грошового зобов`язання за період з 31 жовтня 2019 року по 20 жовтня 2021 року у сумі 1856, 58 доларів США.

А тому доводи апеляційної скарги про невідповідність рішення суду першої інстанції нормам матеріального права є такими, що заслуговують на увагу.

Колегія суддів відхиляє посилання у відзивах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на апеляційну скаргу АТ «Універсал Банк» те, що оскільки ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 14 лютого 2022 року у справі №607/6955/16-ц поновлено ОСОБА_3 строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення від 23 лютого 2017 року у справі №607/6955/16-ц, тому відповідно до статті 273 ЦПК України рішення у справі №607/6955/16-ц станом на 20.10.2021 (дата завершення періоду, за який нараховуються 3% річних) не набрало законної сили.

Адже, як вбачаться із проведеного позивачем розрахунку заборгованості, його здійснено за період з 31.10.2019 по 20.10.2021, з позовом до суду про стягнення трьох відсотків річних за цей період АТ «Універсал Банк» звернулося 11.11.2021, тоді як дію рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 березня 2017 у справі №607/6955/16-ц зупинено до завершення розгляду справи апеляційним судом ухвалою Тернопільського апеляційного суду лише 14 лютого 2022 року. Таким чином, у період з 31.10.2019 по 20.10.2021 (межі позовних вимог) рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 лютого 2017 року у справі № 607/6955/16-ц набрало законної сили.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи частину 1 статі 141 ЦПК України, а також, що позовні вимоги і апеляційна скарга АТ «Універсал Банк» задоволені в повному обсязі, тому підлягає до стягнення із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АТ «Універсал Банк» по 2837,50 грн судового збору (5675 грн (2270 грн (судовий збір, сплачений за подання позовної заяви) + 3405 грн (судовий збір, що сплачений за подання апеляційної скарги)) /2).

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382 384, 389 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» задовольнити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 травня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення трьох відсотків річних за невиконання грошового зобов`язання задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» (; вул. Автозаводська, 54/19, м. Київ) три проценти річних за період з 31.10.2019 по 20.10.2021 в розмірі 1856 (одна тисяча вісімсот п`ятдесят шість), 58 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» (; вул. Автозаводська, 54/19, м. Київ) по 2837 (дві тисячі вісімсот тридцять сім) грн 50 коп судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 18 липня 2024 року.

Судді А.П. Корніюк

І.В. П`єнта

О.І. Талалай