Справа № 541/909/24
Номер провадження 2/541/523/2024
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

09 жовтня 2024 року м.Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Третяка О. Г.,

секретаря судового засідання Олешко Н. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження справу за позовом Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

19 березня 2024 року до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з позовною заявою звернувся представник Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначив, що 11.03.2020 року між АТ «Перший український міжнародний банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 201, відповідно до умов якого відповідачу видано кредитну картку з кредитним лімітом в сумі 3000 гривень, який пізніше було збільшено до 49283 гривні 00 копійок. Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк. Заборгованість відповідача перед позивачем станом на 01.02.2024 складає: 82013,51 грн, з яких: 48782,91 грн - заборгованість за кредитом; 33230,60 грн заборгованість за процентами; 0 грн - заборгованість за комісією. Позивачем направлено письмову вимогу (Повідомлення) відповідачу на адресу місця проживання, яка зазначена ним в анкеті на отримання кредиту, однак у наданий строк заборгованість відповідачем не погашена, тому позивач просить стягнути з відповідача у судовому порядку заборгованість, яка утворилася та витрати зі сплати судового збору.

Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 21.03.2024 року справу за вищевказаним позовом постановлено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомлення (викликом) сторін, передбаченого статтями 274-279 ЦПК України, встановлено відповідачу строк на подання до суду відзиву на позовну заяву та роз`яснено право та порядок такого подання.

04.09.2024 на адресу суду від відповідача надійшов відзив, відповідно до якого позовні вимоги визнає частково, в сумі 48782,00 грн, що складається із заборгованості за кредитом, зважаючи на наступні обґрунтування. Внаслідок виникнення форс-мажорних обставин він не зміг надалі виконувати умови кредитного договору, який був укладений 11.03.2020 з АТ «Перший Український міжнародний Банк». У зв`язку з повномасштабним вторгненням російської федерації на територію України його фінансове становище погіршувалося, а тому він не мав такої можливості. Воєнний стан в Україні з 24 лютого 2022 року є форс-мажором (обставиною непереборної сили), а форс-мажор звільняє позичальників від відповідальності за невиконання кредитного договору, тому нараховані відсотки є незаконними. Лист Торгово-промислової палати України № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 засвідчує, що військова агресія росії проти України є форс-мажорною обставиною. Виниклі обставини непереборної сили (форс-мажор), а саме: військова агресія російської федерації проти України та систематичні обстріли всієї території України, в тому числі Полтавської області, не давала та не дає йому можливості стабільно заробляти кошти, а примушує всі його заощадження витрачати на збереження його життя та життя його родини, а саме на переміщення, харчування, проживання та інші необхідні речі. Враховуючи п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України вважає, що вимога кредитодавця про сплату процентів у розмірі 63839,51 грн суперечить чинному законодавству, а тому просив позовні вимоги задовольнити частково в розмірі 48782,00 грн, що складається з тіла кредиту, а в решті позовних вимог відмовити (а.с. 77-80).

23.09.2024 на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якому зазначено про те, що не погоджуються із викладеними у відзиві доводами враховуючи наступні обґрунтування. Щодо правовідносин між позивачем і відповідачем зазначено, що 11.03.2020 ОСОБА_1 звернувся до банку з метою отримання кредиту. Підтвердженням надання відповідачу кредиту є: заява на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб № 201 від 11.03.2020, яка була підписана відповідачем; паспорт споживчого кредиту від 11.03.2020, який також підписаний відповідачем.Відповідач погодився із запропонованими умовами кредитування, підписав заяву та фактично отримав кредитні кошти. Жодних заперечень щодо умов заяви відповідач банку не надав ні в момент підписання кредитного договору (заяви), ні протягом строку його дії. У заяві, яка підписана відповідачем передбачено: клієнт (відповідач), підписанням цієї заяви беззастережно підтверджує, що приймає Публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування (ДКБО), яка розміщена на сайті: pumb.ua в повному обсязі з урахуванням умов надання всіх послуг як обраних безпосередньо при прийнятті ДКБО так і послуг, що можуть бути надані в процесі обслуговування; відповідач ознайомлений із ДКБО та цілком згоден з ним; всі умови ДКБО відповідачу зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення. Протягом дії заяви кредитний ліміт за заявою збільшувався.

З приводу договору комплексного банківського обслуговування вказували, що чинне законодавство України передбачає право встановлення цивільних правовідносин на умовах публічного договору. Ні ЦК України, ні Закон України «Про банки і банківську діяльність», а також інші нормативні акти не встановлюють заборони на взаємодію між контрагентам в рамках публічного договору. Позивач звернув до банку для отримання кредиту. Банк, керуючись ст. 633 ЦК України запропонував відповідачу взаємодію на умовах індивідуальної частини договору (заява) та публічної частини договору (ДКБО). Заява підписана відповідачем 11.03.2020. Судова практика, яка трактувала публічний договір в банківській сфері як такий, що підлягає особистому підписанню з боку клієнта не може бути прийнята до уваги, враховуючи зміни, які відбулися у законодавстві з приводу публічного договору при надані фінансових послуг. Зміни набрали чинності з 19.01.2020 та застосовуються до договорів про надання фінансових послуг, укладених після введення його в дію. Згідно з вказаними змінами було введено новий інститут щодо споживчого договору, який встановив його поділ на публічну та індивідуальну частини. Так, відповідно до абз. 4 п. 4 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» у разі, якщо договір укладається шляхом приєднання, договір складається з публічної частини договору та індивідуальної частини договору, підписанням якої клієнт приєднується до договору в цілому. Публічна частина договору про надання фінансових послуг оприлюднюється та повинна бути доступною для ознайомлення клієнтів на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, і надається клієнту за його вибором у спосіб, що дає змогу встановити дату надання, з використанням контактних даних, зазначених клієнтом. Усі редакції публічної частини договору повинні зберігатися на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, із зазначенням строку їх дії. Заява підписана відповідачем 11.03.2020, тобто, вже коли діяла нова норма Закону, яка регулює порядок укладення договорів фінансових послуг шляхом підписання індивідуальної частини та розміщення публічної частини на веб-сайті. Таким чином, Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (ДКБО) відповідно до ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання фінансових послуг» (в редакції Закону України від 20.09.2019) є публічною частиною договору, до якої приєднався відповідач, підписавши заяву, яка є індивідуальною частиною договору. Заява на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (індивідуальна частина) невід`ємно пов`язана із договором комплексного банківського обслуговування (публічна частина), і відповідач своїм підписом підтвердив згоду та розуміння з умовами ДКБО, про що зазначено у заяві. З внесенням змін до Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» законодавство не вимагає підпису клієнта на публічній частині договору, а лише розміщення її оприлюднення на веб-сайті. Усі редакції договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб розміщені на офіційному веб-сайті відповідача: pumb.ua. Вимоги для укладення договору споживчого кредиту банком виконано відповідно до чинного законодавства.

Щодо правомірності збільшення кредитного ліміту позивач вказує, що відповідно до пунктів 4.1.5, 4.2.4. ДКБО, відповідач, приєднавшись до ДКБО надав згоду щодо зміни кредитного ліміту, встановленого та повідомленого клієнту шляхом надіслання SMS-повідомленням на номер мобільного телефону клієнта. Протягом дії кредитного договору відповідач не надавав заперечень банку, що не погоджується з розміром збільшеного кредитного ліміту, навпаки, активно користувався карткою після збільшення розміру кредитного ліміту, що підтверджується випискою з особового рахунку.

З приводу заперечень відповідача щодо незаконності нарахування відсотків у відповіді на відзив зазначено, що відповідач не заявляв протягом дії договору будь-яких вимог та/або зауважень щодо його умов та виконання договору. Відповідно до положень Закону України «Про споживче кредитування», суттю споживчого кредиту є користування споживачем кредитом на умовах сплати процентів, які відносяться до загальних витрат за споживчим кредитом. Проценти є складовою споживчого кредиту, а обов`язком відповідача є сплата процентів за користування кредитом, який наданий відповідачу у тимчасове платне користування. Відповідач був обізнаний у тому, що грошові кошти надаються йому як кредитні і за користування кредитними коштами сплачуються проценти, тобто, відповідач, підписавши заяву підтвердив згоду з усіма умовами договору, у тому числі з розміром процентів. Також відповідач підтвердив у заяві, що всі умови кредитування йому зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення. Відповідач жодного разу не висловлював своїх заперечень проти того, що банк надав йому кредит на підставі заяви. Також відповідач не вказував на те, що відмовився від отримання кредиту, або що з боку банку, як кредитора були будь-які порушення. Нарахування процентів за користування кредитом є обов`язком банка, який передбачений Законом України «Про банки і банківську діяльність», Законом України «Про споживче кредитування», Цивільним кодексом України. Порушення в діях банку відсутні. Банку заборонено надавати безпроцентні кредити (ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність»). У заяві, а також у розділі 4 паспорту споживчого кредиту передбачена умова про процентну ставку та її розмір.

Крім того, відносно форс-мажорних обставин представник позивача зазначав наступне. У п. 1 ч. 1 ст. 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, і ця подія завдала збитків. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо (ч. 2 ст. 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні»). Єдиним належним документом, який підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), є сертифікат, виданий у порядку та на підставі статті 14-1 Закону «Про торгово-промислові палати в Україні». Лист ТПП України від 28.02.2022 є загальним офіційним документом та не містить ідентифікуючих ознак конкретного договору, виконання якого стало неможливим через наявність зазначених обставин. Ключовою ознакою форс-мажору є причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажорними обставинами та неможливістю виконати конкретне зобов`язання. Форс-мажор, або ж обставини непереборної сили, - це надзвичайні та невідворотні обставини, настання яких призвело до об`єктивної неможливості виконати зобов`язання. Водночас сама по собі, зокрема, збройна агресія проти України, девальвація гривні, воєнний стан, не може автоматично означати звільнення від виконання будь-ким в Україні будь-яких зобов`язань, незалежно від того, існує реальна можливість їх виконати чи ні. Воєнний стан, девальвація гривні, як обставини непереборної сили, звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із нею обставин фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання. Вказані висновки викладені у постанові Верховного Суду від 15.06.2023 у справі № 910/8580/22. Отже, відповідачем не надано належних та допустимих доказів неможливості своєчасного виконання зобов`язання внаслідок форс-мажорних обставин, а також доказів інформування банка про характер обставин, що виникли, і причинний зв`язок між такими обставинами та невиконанням зобов`язань за договором. У законодавстві, прийнятим після введення воєнного стану відсутні норми щодо звільнення боржників від виконання грошового зобов`язання на період дії воєнного стану. Звертали увагу суду, що банк дотримується п. 3 ч. 3 розд. ІІ Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» № 2120-IX від 15.03.2022, яким внесені зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення ЦК України», зокрема, розділ доповнено п. 18 із якого слідує, що на період дії воєнного стану боржники звільняються від відповідальності за прострочення виконання зобов`язання (штраф, пеня), але не звільняються від необхідності виконання самого кредитного зобов`язання сплати: основної суми кредиту, процентів. Банк, дотримуючись вимог законодавства не нараховував відповідачу штрафні санкції. Згідно розрахунку заборгованості зазначена заборгованість за основною сумою кредиту, процентами і комісією, а тому враховуючи вищевикладене позивач підтримує свої позовні вимоги в повному обсязі (а.с. 89-96).

Представник позивача у судове засідання не з`явився, просив суд про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та наполягає на їх задоволенні (а.с. 3).

Відповідач у судове засідання не з`явився, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив (а.с. 84, 143).

В зв?язку з неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ст. 247 ч. 2 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши докази по справі кожний окремо та в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 11 березня 2020 року ОСОБА_1 підписав заяву № 201 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, в якій зазначено, що відповідач (клієнт) просить відкрити на його ім`я поточний рахунок у гривнях і надати Кредитну картку та встановити на її поточний рахунок у гривнях, відкритий за цією заявою, кредитний ліміт у сумі 3000 грн.

Пунктом 2.2.5 Розділу І Публічної пропозиції АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (у редакції, що діє з 12.06.2019 р.), передбачено, що підписанням Заяви на приєднання до Договору, Клієнт беззастережно підтверджує, що на момент укладення Договору Клієнт ознайомився з повним текстом Договору (в тому числі Тарифами), повністю зрозумів його зміст та погоджується зі всіма умовами Договору.

Відповідно до п. 5.1.4. Розділу І Публічної пропозиції АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, клієнт зобов`язаний своєчасно та повністю відшкодовувати Банку сплачені ним кошти.

Згідно п. 5.1.7. Розділу І Публічної пропозиції АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, клієнт зобов`язаний сплачувати заборгованість по договору, проценти за користування кредитними коштами, оплачувати комісії та неустойку, а також виконувати зобов`язання з повернення кредиту, в тому числі простроченої заборгованості, на умовах, в строки та в розмірі, що передбачені цим договором.

11 березня 2020 року відповідач ОСОБА_1 ознайомився з умовами паспорта споживчого кредиту, що засвідчив особистим підписом (а.с. 12). Відповідно до якого строк дії кредитного ліміту 12 місяців. Зі спливом вказаного строку, дія кредитного ліміту продовжується кожного разу на такий самий строк у разі відсутності заперечень будь-якої із сторін. Стандартна процентна ставка складає 47,88 % річних. Реальна річна процентна ставка складає 47,88 % річних.

В подальшому кредитний ліміт було збільшено до 49283,00 гривні, що підтверджується довідкою про збільшення кредитного ліміту (а.с. 31).

З наданої банком виписки з рахунку ОСОБА_1 вбачається, що відповідач свої зобов`язання щодо здійснення щомісячних платежів по кредитному договору виконував неналежним чином (а.с. 34-39).

Згідно розрахунків заборгованості, ОСОБА_1 станом на 01.02.2024 року має заборгованість перед AT «Перший український міжнародний банк» в розмірі 82013,51 грн, яка складається із: заборгованості за сумою кредиту в розмірі 48782,91 грн; заборгованості за відсотками в розмірі 33230,60 грн; заборгованості за комісією 0,00 грн (зворот а.с. 31 33).

01 лютого 2024 року позивач направив на адресу відповідача (позичальника) письмове повідомлення про виконання зобов`язань за укладеним договором з вимогою повернення боргу в строк не пізніше 30 днів з дня отримання даного повідомлення, однак у наданий строк заборгованість відповідачем погашена не була (зворот а.с. 28 -29).

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно із ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Виходячи з положень ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Згідно частини 1 статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачу кредитну картку з кредитним лімітом в сумі 3000,00 грн, який в подальшому збільшено до 49283,00 грн.

Відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредитних коштів, а також сплати відсотків належним чином не виконав, з огляду на це за ним утворилася заборгованість, яка згідно розрахунку позивача складає суму в розмірі 82 013,51 грн, з яких: 48 782,91 грн заборгованість за кредитом; 33 230,60 грн заборгованість за відсотками.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Положенням ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Належних та допустимих доказів, в розумінні ст.ст. 77, 78 ЦПК України, на підтвердження погашення заборгованості, відповідачем не надано.

Правильність наданих позивачем розрахунків заборгованості підтверджується умовами кредитного договору і не спростована відповідачем в установленому законом порядку.

Суд вважає, що позивачем доведено на підставі наданих належних доказів обставини, які вказують, що відповідачу були надані кредитні кошти. Такі кошти він використовував, і у нього утворилась заборгованість.

Щодо посилань відповідача про наявність форс-мажорних обставин, суд зазначає наступне.

На підставі ст. 617 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

В своєму відзиві відповідач посилався на лист Торгово-промислової палати України від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1, в якому засвідчені форс-мажорні обставини - військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою запровадження воєнного стану, та яким підтверджено, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору.

Суд не приймає до уваги дану обставину, з наступних підстав.

У постанові Верховного Суду від 15.06.2023 у справі №910/8580/22 зазначено, що лист ТПП від 28.02.2022 є загальним офіційним документом та не містить ідентифікуючих ознак конкретного договору, виконання якого стало неможливим через наявність зазначених обставин.

У постанові Верховного Суду від 07.06.2023 у справі №912/750/22 викладено висновок про те, що лист ТПП від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 не можна вважати сертифікатом у розумінні ст.14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", а також такий лист не є документом, який був виданий за зверненням відповідного суб`єкта (відповідача), для якого могли настати певні форс-мажорні обставини.

Отже, лист ТПП від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 не є доказом настання форс-мажорних обставин для всіх без виключення суб`єктів господарювання України з початком військової агресії російської федерації. Кожен суб`єкт господарювання, який в силу певних обставин не може виконати свої зобов`язання за окремо визначеним договором, має доводити наявність в нього форс-мажорних обставин. Постанова ВС від 13.09.2023 у справі № 910/7679/22.

За своєю сутністю цивільно-правова відповідальність означає виникнення у особи обов`язку майнового характеру, якого не було до вчинення правопорушення. У статті 617 ЦК України містяться підстави звільнення (випадок, непереборна сила) саме від відповідальності за порушення зобов`язання, а не за виконання договірного зобов`язання. Тому стаття 617 ЦК України не може бути застосована як підстава, що виключає виконання договірного зобов`язання (постанова Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 листопада 2018 року в справі № 757/58385/16-ц (провадження № 61-17601свп18)).

Касаційний суд зауважує, що на рівні норм ЦК України законодавець не внормував застосування конструкції форс-мажору в цивільних відносинах. Традиційно в цивільних відносинах форс-мажор є договірною підставою звільнення від цивільно-правової відповідальності. Проте це не перешкоджає учасникам цивільного обороту врегулювати свої відносини з врахуванням принципу свободи договору. Очевидно, що за допомогою такого універсального регулятора приватних відносин як договір його сторони можуть регулювати, зокрема: застосування конструкції форс-мажору в своїх відносинах (на які випадки поширюється форс-мажор, які правові наслідки існування форс-мажору (наприклад, право на зміну чи розірвання договору); чим підтверджується форс-мажор; чи впливає існування форс-мажору на виконання цивільно-правового зобов`язання, яке виникло на підставі такого договору; як позначається існування форс-мажору на строках виконання цивільно-правового зобов`язання, яке виникло на підставі договору (постанова Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2024 року у справі № 686/16312/22 (провадження № 61-11710св23)).

За таких підстав, коли встановлено, що з вини відповідача зобов`язання перед позивачем не виконано, відповідач в односторонньому порядку відмовився виконувати взяті на себе зобов`язання щодо погашення кредиту та відсотків, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

На підставі ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню із ОСОБА_1 на користь АТ «Перший український міжнародний банк» 2422 гривні 40 копійок - судових витрат понесених позивачем при зверненні до суду (а.с. 41).

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 82, 89, 141, 263, 264, 265, 274-279, 354 ЦПК України, ст.ст. 526, 527, 530, 551, 554, 610, 623, 651, 1049 ЦК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» заборгованість за кредитним договором № 201 від 11.03.2020 в розмірі 82013 (вісімдесят дві тисячі тринадцять) гривень 51 копійка, яка складається із: 48782,91 грн - заборгованість за кредитом; 33230,60 грн заборгованість за процентами, станом на 01 лютого 2024 року.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок судових витрат.

Рішення може бути оскаржене, шляхом подання апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк», місцезнаходження юридичної особи: вул. Андріївська, буд. 4, м. Київ, .

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 .

Повне судове рішення складено 14 жовтня 2024 року.

Суддя: О. Г. Третяк