Провадження № 2/357/4066/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

( ЗАОЧНЕ )

27 листопада 2024 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Бебешко М. М. ,

при секретарі Фельтіна Н. А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м. Біла Церква цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

18 липня 2024 року до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшла вищевказана позовна заява, згідно з якою позивач просить суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за борговою розпискою від 17 листопада 2023 року в розмірі 7000 доларів США та судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 17 листопада 2023 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 7000 доларів США для придбання транспортного засобу з Європи, про що було складено розписку. Одержання ОСОБА_2 зазначеної суми підтверджується його підписом в розписці. Сано на момент подання позовної заяви ОСОБА_1 транспортний засіб не отримав, грошові кошти ОСОБА_2 не повернуті. Із застосуванням мобільного за стосунку Viber ОСОБА_1 , починаючи з моменту передачі грошових коштів намагався повернути передані ОСОБА_2 грошові кошти, однак відповідач будучи обізнаним та неодноразово запевняючи, що кошти будуть повернуті, на момент подання позовної заяви грошові кошти так і не повернув.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 липня 2024 року вказану справу передано на розгляд судді Бебешко М.М.

29 липня 2024 року після усунення позивачем недоліків ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 11 вересня 2024 року.

11 вересня 2024 року ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області в задоволенні клопотання представника позивача адвоката Ковбасюк-Бобрової Альони Іванівни про виклик свідка відмовлено. Відкладено підготовче засідання в справі на 07 жовтня 2024 року.

07 жовтня 2024 року ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області закрито підготовче провадження в справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 01 листопада 2024 року.

01 листопада 2024 року справа була знята з розгляду через перебування судді на лікарняному та відкладена на 27 листопада 2024 року.

В судове засідання сторони не звилися, про день, часта місце судового розгляду повідомлені судом своєчасно та належним чином.

Представник позивача 27 листопада 2024 року звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи за його відсутності та задоволення позовних вимогу повному обсязі. Від задоволення клопотання про виклик свідка відмовилася. Повідомила, що протягом 5 днів нею буде подано письмові докази на понесення позивачем витрат на правничу допомогу.

За таких обставин суд вважає за можливе проводити судовий розгляд без участі сторін.

Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України суд постановляє ухвалу про проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Фіксування підготовчого засідання технічними засобами не здійснювалася відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне:

Згідно копії розписки від 17.11.2023 року ОСОБА_2 взяв від ОСОБА_1 сім тисяч американських доларів для придбання автомобіля з Європи (а.с. 12).

Позивачем до матеріалів справи долучено копії переписки з Viber (а.с.14-39).

При вирішенні справи суд виходить з наступного:

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Наслідки порушення договору позичальником визначені статтею 1050 ЦК України, відповідно до частини першої якої, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

За своїми правовими характеристиками договір позики є реальною, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Такі правові висновки про застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладені в постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17, у постанові Верховного суду від 11 червня 2021 року у справі № 753/11670/17.

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 серпня 2019 року у справі № 369/3340/16-ц, провадження № 61-7418св18.

В зазначеній постанові ВС дійшов висновку, що суд апеляційної інстанції у визначеному чинним цивільним процесуальним законодавством порядку оцінив розписку від 9 липня 2011 року і дійшов висновку, що вона не містить відомостей щодо отримання ОСОБА_2 від ОСОБА_1 грошових коштів у позику, тобто не підтверджує факт передачі коштів 9 липня 2011 року або у будь-який інший день.

Встановивши, що згідно з розпискою від 9 липня 2011 року ОСОБА_2 лише зобов`язався віддати позивачу грошові кошти у сумі 18 000 гривень після продажу земельної ділянки, а не повернути отриману у борг суму коштів, суд апеляційної інстанції правильно застосував до спірних правовідносин статті 1046, 1047 ЦК України і дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність існування між сторонами правовідносин за договором позики, чим мотивовано позов.

Такої ж позиції дотримується і Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в своїй постанові від 08 жовтня 2020 року у справі № 194/1126/18, провадження № 61-6634св20.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку ч.1 ст.509 ЦК України.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться ч.1 ст. 526 ЦК України.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства ст. 530 ЦК України.

Прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора ст. 545 ЦК України.

Дослідивши додану до позовної заяви розписку суд дійшов висновку, що дійсним правочином, укладеним між сторонами є не договір позики, а саме доручення на укладення договору купівлі-продажу автомобіля, оскільки розписка не містить відомостей щодо отримання ОСОБА_2 від ОСОБА_1 грошових коштів у позику та зобов`язання про повернення ОСОБА_2 грошових коштів, що є характерними ознаками договору позики.

Згідно ст. 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя.

Договором доручення може бути встановлено виключне право повіреного на вчинення від імені та за рахунок довірителя всіх або частини юридичних дій, передбачених договором. У договорі можуть бути встановлені строк дії такого доручення та (або) територія, у межах якої є чинним виключне право повіреного.

Відповідно до ст. 1003 ЦК України в договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними.

Згідно ст. 1006 ЦК України повірений зобов`язаний: 1) повідомляти довірителеві на його вимогу всі відомості про хід виконання його доручення; 2) після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; 3) негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення.

Згідно ст. 1007 ЦК України довіритель зобов`язаний видати повіреному довіреність на вчинення юридичних дій, передбачених договором доручення. Довіритель зобов`язаний, якщо інше не встановлено договором: 1) забезпечити повіреного засобами, необхідними для виконання доручення; 2) відшкодувати повіреному витрати, пов`язані з виконанням доручення. Довіритель зобов`язаний негайно прийняти від повіреного все одержане ним у зв`язку з виконанням доручення. Довіритель зобов`язаний виплатити повіреному плату, якщо вона йому належить.

Отже, в даній справі, причиною написання розписки було укладення договору доручення на укладення договору купівлі-продажу автомобіля, за таких підстав, суд вважає, що справжньою правовою природою правовідносин між сторонами є укладений між ними договір доручення на укладення договору купівлі-продажу, за виконання якого позивачем було сплачено аванс в сумі 7000,00 доларів США.

Так як договір доручення не було виконано відповідачем, тому з останнього на користь позивача підлягає до стягнення сплачений останнім аванс в сумі 7000,00 доларів США.

Доказів виконання договору доручення, так як і доказів повернення відповідачем позивачу сплаченого авансу, матеріали справи не містять.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України року кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судовий збір у справі, відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України має бути сплачений відповідачем на користь позивача в розмірі 2853,63 грн.

Керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 258-259, 263-265, 273, 280-282 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором доручення на укладення договору купівлі-продажу в розмірі 7000,00 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 2853,63 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Місце проживання: АДРЕСА_1 . РНОКПП: .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 . РНОКПП: НОМЕР_1 .

Суддя М. М. Бебешко