Номер провадження: 22-ц/813/666/24
Головуючий у першій інстанції Поліщук І.О.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.06.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Комлевої О.С.,

за участю секретаря Малюти Ю.С.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21.09.2021 у складі судді Поліщук І.О.,

встановив:

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про визнання права власності у порядку спадкування.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його дідусь ОСОБА_4 , у зв`язку із чим відкрилась спадщина, до складу якої увійшла частка квартири під АДРЕСА_1 .

06 березня 2002 року до Сьомої одеської державної нотаріальної контори від його імені звернулась із заявою за № 286 про прийняття спадщини ОСОБА_5 , директор загальноосвітньої школи-інтернату № 4 для дітей сиріт і дітей, які залишилися без піклування батьків 1-3 ступенів, яка діяла на підставі Статуту, затвердженого розпорядженням Одеського міськвиконкому від 28 грудня 1996 року за № 1249р.

29 червня 2016 року державним нотаріусом Сьомої одеської державної нотаріальної контори Мельник Л. В. йому ( ОСОБА_1 ) було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку квартири АДРЕСА_1 , у зв`язку з відсутністю документів, що посвідчують право власності спадкодавця на майно.

Уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_1 просив визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом, після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Постановою Одеського апеляційного суду від 03 квітня 2019 рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2017 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 18.12.2019 скасовано постанову Одеського апеляційного суду від 03 квітня 2019 та рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2017 року, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 21.09.2021 позов ОСОБА_1 задоволено частково, визнано право власності на частину квартири під АДРЕСА_2 .

Не погодившись з наведеним рішенням ОСОБА_3 оскаржив його до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. ОСОБА_3 зазначає, що суд першої інстанції частково задовольнивши позовні вимоги, не звернув увагу на той факт, що спадщина була відкрита 29.01.2000, при цьому з матеріалів спадкової справи вбачається, що звернення з заявою про прийняття спадщини відбулось 06.03.2002, тобто поза межами встановленого законом строку для звернення з такою заявою. З огляду на викладене ОСОБА_3 просить суд апеляційної інстанції оскаржуване рішення скасувати та відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В судове засідання апеляційного суду учасники справи не з`явилися, про час та місце розгляду повідомлялися у встановленому законом порядку. Від представника ОСОБА_3 надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам в повній мірі відповідає, з огляду на наступне.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, про що свідчить свідоцтво про смерть від 30 січня 2000 року серії НОМЕР_1 , запис № 1373, у зв`язку із чим відкрилась спадщина.

До складу спадщини ввійшла 1/2 частина квартири під АДРЕСА_1 , що належала на праві приватної сумісної власності в рівних частках ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , згідно зі свідоцтвом про право власності на житло від 28 травня 1996 року зареєстровано та записано в реєстрову книгу за № 3-8035, виданим на підставі розпорядження від 28 травня 1996 року за № 77693.

Відповідно до технічного паспорта на квартиру, що перебуває у власності громадянина ОСОБА_4 квартира під АДРЕСА_1 , складається з двох житлових кімнат, загальною площею 47,2 кв. м, житловою площею 31,2 кв. м.

ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась ОСОБА_7 , відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 18 лютого 1978 року, запис № 59, де батьками зазначені: батько ОСОБА_8 , мати ОСОБА_9

ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_10 , відповідно до архівної довідки від 16 вересня 2002 року за № 1264, де батьками зазначені: батько ОСОБА_8 , мати ОСОБА_9 .

07 липня 1972 року ОСОБА_7 уклала шлюб з ОСОБА_4 та змінила прізвище на « ОСОБА_11 », про що свідчить довідка Відділу реєстрації актів громадського стану управління юстиції в Одеській області від 18 квітня 2000 року за № 3255/09-63.

ОСОБА_6 та ОСОБА_10 є рідними братом та сестрою, а ОСОБА_3 (третя особа у справі) є сином ОСОБА_10 та племінником ОСОБА_6 .

29 жовтня 1996 року ОСОБА_6 подарувала, а ОСОБА_3 прийняв в дар 1/2 частину квартири під АДРЕСА_1 , про що свідчить договір дарування, посвідчений Десятою одеською державною конторою 29 жовтня 1996 року, за реєстровим № 2-7402.

20 червня 1996 року ОСОБА_4 подарував, а ОСОБА_2 (відповідач у справі) прийняв в дар 1/2 частину квартири під АДРЕСА_1 , про що свідчить договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Лічман І. М. 20 червня 1996 року, за реєстровим № 8764.

ОСОБА_4 звертався до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання договору дарування 1/2 частини квартири недійсним. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 18 грудня 1996 року позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано недійсним договір дарування, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 20 червня 1996 року про дар 1/2 частини квартири під АДРЕСА_1 (т. 1 а. с. 6970).

Відповідно до заповіту від 22 січня 2000 року за життя ОСОБА_4 . У разі смерті належну йому частину квартири АДРЕСА_1 , заповідав онуку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , дітей своїх: доньку ОСОБА_12 та сина ОСОБА_13 спадщини лишив, про що свідчить заповіт від 22 січня 2000 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Рюміною О. О., зареєстрований в реєстрі за № 419.

ІНФОРМАЦІЯ_5 народилась ОСОБА_13 , відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 07 червня 1949 року, запис № 815, де батьками зазначені: батько ОСОБА_4 , мати ОСОБА_14 .

12 травня 1953 року ОСОБА_13 уклала шлюб з ОСОБА_15 та змінила прізвище на « ОСОБА_16 », згідно зі свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_4 від 12 травня 1953 року, запис № 456.

ІНФОРМАЦІЯ_6 народився ОСОБА_13 , відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 від 05 листопада 1950 року, запис № 3061, де батьками зазначені: батько ОСОБА_4 , мати ОСОБА_14

ІНФОРМАЦІЯ_7 народився ОСОБА_1 (позивач у справі), відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 від 16 грудня 1993 року, запис № 891, де батьками зазначені: батько ОСОБА_17 , мати ОСОБА_18 .

Згідно з довідками школи-інтернат № 4 від 01 березня 2002 року за № 75, № 77 ОСОБА_1 навчається в школі-інтернат № 4 та перебуває на повному державному забезпеченні.

Відповідно до листа Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради від 13 вересня 2001 року за № 218 Служба у справах неповнолітніх Малиновської районної адміністрації повідомляє директора школи-інтернат № 4 ОСОБА_5 , що у ОСОБА_1 по батьківській лінії ІНФОРМАЦІЯ_1 помер дідусь ОСОБА_4 , 1904 року народження, раніше проживав в АДРЕСА_3 . Бабуся по батьківській лінії - ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_8 .

За відомостями працівників соціальної служби, ОСОБА_4 на ім`я неповнолітнього онука складено заповіт на 1/2 частину зазначеної квартири. Інші родичі в квартирі протягом останніх п`яти років не проживали і за бабусею й дідусем не доглядали. На сьогодні в квартирі ніхто не проживає. Останнім часом з`явилися далекі родичі, що претендують на спадщину. В інтересах дитини Служба у справах неповнолітніх Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради звернулась з проханням до директора школи-інтернат № 4 ОСОБА_5 перевірити ці факти і вжити відповідні заходи щодо прийняття спадщини від імені неповнолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

06 березня 2002 року до Сьомої одеської державної нотаріальної контори від імені ОСОБА_1 звернулась із заявою за № 286 про прийняття спадщини щодо майна ОСОБА_4 , директор загальноосвітньої школи-інтернату № 4 для дітей сиріт і дітей, які залишилися без піклування батьків 1-3 ступенів ОСОБА_5 , яка діяла на підставі Статуту, затвердженого розпорядження Одеського міськвиконкому за № 1249р від 28 грудня 1996 року.

29 червня 2016 року державним нотаріусом Сьомої одеської державної нотаріальної контори Мельник Л. В. було відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку квартири під АДРЕСА_1 , у зв`язку з відсутністю документів, що посвідчують право власності спадкодавця на майно, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 29 червня 2016 року.

Відповідно до спадкової справи № 428/2000 щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 07 липня 2000 року із заявою про прийняття спадщини зверталась ОСОБА_12 (дочка померлого) (т. 1 а. с. 54 зворот).

ОСОБА_13 (син померлого) надав до нотаріальної контори нотаріально завірену заяву про відмову від спадкового майна після батька на користь своєї сестри ОСОБА_12 (т. 1 а.с. 53).

06 березня 2002 року до Сьомої одеської державної нотаріальної контори від імені ОСОБА_1 (онук померлого) звернулась з заявою за № 286 про прийняття спадщини ОСОБА_5 , директор загальноосвітньої школи-інтернату № 4 для дітей сиріт і дітей, які залишилися без піклування батьків 1-3 ступенів, яка діяла на підставі Статуту, затвердженого розпорядженням Одеського міськвиконкому за № 1249р від 28 грудня 1996 року. Свідоцтво про право на спадщину не видавалось.

Згідно з довідкою КП «ЖКС «Черьомушки» від 18 серпня 2008 року за адресою: АДРЕСА_3 , з 16 серпня 1979 року по 18 лютого 2000 року постійно проживав та був зареєстрований ОСОБА_4 .

Відповідно до довідки (виписка із будинкової книги про склад сім`ї та реєстрації) від 18 серпня 2008 року у квартирі АДРЕСА_1 , зареєстрованим є ОСОБА_3 (основний) з 24 березня 2004 року, ОСОБА_4 (колишній власник) помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з листом КП «ОМБТІ та РОН» від 28 листопада 2008 року за № 12227-11/1160 станом на 09 грудня 2008 року та згідно з листом КП «ОМБТІ та РОН» від 26 січня 2017 року за № 480968.72, що станом на 31 грудня 2012 року квартира АДРЕСА_1 , зареєстрована 1/2 частина за ОСОБА_2 на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Лічман І. М. від 20 червня 1996 року, за реєстровим № 8764, який визнаний недійсним 18 грудня 1996 року Малиновським районним судом м. Одеси, та 1/2 частина за ОСОБА_3 , на підставі договору дарування, посвідченого Десятою Одеською державною конторою 29 жовтня 1996 року, за реєстровим № 2-7402.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач є спадкоємцем за заповітом, в силу малолітнього віку був позбавлений можливості своєчасно отримати спадщину, за захистом прав звернувся після досягнення повноліття, та при задоволенні вимог про визнання права власності на квартиру виходив з врахування права на обов`язкову частку у спадщині відповідача ОСОБА_12 .

Апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_3 , виходячи з наступного.

Враховуючи відкриття спадщини в 2000 році, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що підлягають застосуванню норми матеріального права, що були чинними на момент відкриття спадщини, тобто ЦК УРСР. Згідно зі ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР спадкування здійснюється за законом та за заповітом. Спадкування за законом має місце, коли і оскільки воно не замінено заповітом.

Згідно ст. 534 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним кооперативним та іншим громадським організаціям. Заповідач може у заповіті позбавити права спадкоємства одного, кількох або всіх спадкоємців за законом.

Як встановлено ОСОБА_4 заповідав належну йому частку квартири ОСОБА_1 , відтак спадкування здійснюється за заповітом.

ОСОБА_3 не входить до кола спадкоємців ОСОБА_4 за законом, заповіту на його ім`я не складено, на час відкриття спадщини в спірній квартирі зареєстрованим не був, докази про його проживання в ній у справі відсутні.

У разі втрати права на спадкування ОСОБА_1 право на спадкування ОСОБА_3 з жодних підстав неможливе, спадщина прийнята ОСОБА_12 в обов`язковій частці, спадкоємцем останньої ОСОБА_3 не є.

Зважаючи на викладене, визнанням за ОСОБА_1 права власності на частину квартири права ОСОБА_3 не порушуються, право вимоги щодо частки в спадковому майні в нього відсутнє, тому доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою скасування рішення суду.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21.09.2021 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складений 18.07.2024

Головуючий:

Судді: