Справа № 161/2621/24 Головуючий у 1 інстанції: Філюк Т. М.
Провадження № 22-ц/802/976/24 Доповідач: Карпук А. К.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 жовтня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів Бовчалюк З.А., Здрилюк О. І.,

секретар Власюк О. С.

з участю: позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_4 , приватний нотаріус Луцького районного нотаріального округу Гаврилюк Марина Василівна, про встановлення факту спільного проживання та про стягнення грошової компенсації частини від проданого спільного майна подружжя за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 липня 2024 року,-

в с т а н о в и в :

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про встановлення факту спільного проживання та про стягнення грошової компенсації частини від проданого спільного майна подружжя, мотивуючи такими обставинами.

З 19 жовтня 2012 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , який розірвано рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області 31 жовтня 2019 року.

До реєстрації шлюбу, з серпня 2010 року проживав з відповідачкою однією сім`єю без реєстрації шлюбу як чоловік та дружина, вели спільне господарство, разом займались побутом та мали взаємні права та обов`язки як подружжя, мали спільний бюджет, несли спільні витрати по утриманню майна. За період спільного проживання ними було придбано земельну ділянку площею 0,1653 га, кадастровий номер 6001:3228, що розташована в с. Боратин Луцького району, для будівництва та обслуговування житлового будинку та за рахунок спільних коштів побудовано будинок в АДРЕСА_1 . Оскільки коштів на будівництво будинку не вистачало, його сестра продала свою квартиру в м. Нововолинськ і кошти від продажу були вкладені в будівництво будинку. Після розірвання шлюбу ними з відповідачем було досягнуто домовленості щодо продажу майна, яке перебуває у спільній сумісній власності подружжя, а саме незавершеного будівництвом житлового будинку готовність 81%), що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та земельної ділянки площею 0,1653 га, кадастровий номер 6001:3228, що розташована в с. Боратин Луцького району, та поділу коштів, виручених від продажу даного майна. 11 жовтня 2023 року відповідачем було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого об`єкти спільного майна подружжя було продано за 68000 доларів США, що становить 2 573 800 гривень. Також існувала домовленість між колишнім подружжям, щоб відняти від вартості проданого майна вартість автомобіля, який залишився у користуванні позивача у розмірі 189250 грн (еквівалент 5000 доларів США), тому компенсація від продажу спірного майна подружжя складає 1 097 650 гривень. Однак відповідач в добровільному порядку відмовляється повертати кошти від продажу спільного майна.

Просив встановити факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в період з серпня 2010 року по 19 жовтня 2012 року, стягнути з ОСОБА_3 грошову компенсацію частини від проданого спільного майна подружжя, а саме незавершеного будівництвом житлового будинку ( готовність 81%), що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та земельної ділянки площею 0,1653 га, кадастровий номер 6001:3228, що розташована в с. Боратин Луцького району, вартість якого складає 68 000 доларів США, що становить 1 097 650 гривень.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від31 липня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду в частині відмови у позові про стягнення вартості від проданого спільного майна подружжя, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідач не скористалась правом подати відзив на апеляційну скаргу.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено такі обставини.

Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 19 жовтня 2012 року, який було розірвано рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області 31 жовтня 2019 року.

11 жовтня 2023 року ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу незавершеного будівництвом житлового будинку (готовність 81%), що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,1653 га, кадастровий номер 6001:3228 за цією ж адресою.

Відповідно до п.2.1 договору продаж майна вчиняється за домовленістю сторін за 2 383 844 гривні.

Відповідно до п.10.4 договору ОСОБА_1 надав свою згоду на укладення колишньою дружиною договору купівлі-продажу у продажу, яка викладена в його заяві від 11.10.2023.

Зі змісту заяви ОСОБА_1 , поданої ним 11 жовтня 2023 року приватному нотаріусу Луцького районного нотаріального округу Волинської області Гаврилюк М.В., зареєстрованої в реєстрі під № 622, вбачається, що ОСОБА_1 надає згоду на продаж його колишньою дружиною ОСОБА_3 за ціну та на умовах на її розсуд нерухомого майна, яке є іх спільною сумісною власністю подружжя : незавершеного будівництвом житлового будинку ( готовність 81%), що розташований за адресою АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,1653 га, кадастровий номер 6001:3228, що розташована в с. Боратин Луцького району.

Апеляційним судом встановлено, що на земельній ділянці площею 0,1653 га, кадастровий номер 6001:3228, яка була придбана на ім`я ОСОБА_3 , позивач та відповідач у період шлюбу розпочали будівництво житлового будинку для сім`ї. У період шлюбу готовність незавершеного будівництвом будинку склала 81%, право власності на незавершений будівництвом будинок зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 17.01.2022 державним реєстратором виконавчого комітету Луцької міської ради Гейзером С.А., номер реєстрації -080.

Після укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна, відповідачка, одержавши від покупця кошти в сумі 2 383 844 гривні, не віддала своєму колишньому чоловікові коштів від проданого майна, право на яке у нього виникло як в одного із подружжя.

Суд першої інстанції відмовив у позові про стягнення вартості від проданого майна подружжя пославшись на те, що позивач надав нотаріально посвідчену згоду колишній дружині відповідачу ОСОБА_3 на продаж спільного майна подружжя, у цій заяві та в договорі купівлі-продажу про фінансові зобов`язання колишнього подружжя не обумовлено.

З такими висновками суду першої інстанції апеляційний суд не погоджується, оскільки вони не узгоджуються з нормами матеріального права, якими врегульовано правовідносини як подружжя, так і колишнього подружжя на поділ спільно набутого майна.

Відповідно до частини першої статті 60 CK України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У частині першій статті 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 69 СК України передбачено право дружини і чоловіка на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Вирішуючи спір суд першої інстанції залишив поза увагою ту обставину, що предметом позову у даній справі є вимога про поділ спільного майна подружжя у формі поділу та стягнення грошових коштів, одержаних від продажу спільного подружнього майна за взаємною згодою колишнього подружжя, які є спільною сумісною власністю подружжя.

В апеляційному суді відповідачка не заперечувала тієї обстаини, що між нею та відповідачем було досягнуто домовленостіпро поділ коштів від продажу незавершеного будівництвом будинку, погодилась, що вартість автомобіля, придбаного в шлюбі, який залишився в користуванні позивача, становить еквівалент 5000 доларів США, проте вважає, що земельна ділянка, на якій розташовано незавершений будівництвом будинок, є її особистою власністю. Такі заперечення апеляційний суд відхиляє у зв`язку з таким.

Питання переходу права на земельну ділянку у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, що розміщені на ній врегульовано приписами статті 377 ЦК України, статті 120 ЗК України в редакції на час державної реєстрації права власності незавершеного будівництвом будинку)

Згідно з приписами статті 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України. Істотною умовою договору, який передбачає перехід права власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, який розміщений на земельній ділянці і перебуває у власності відчужувача, є умова щодо одночасного переходу права власності на таку земельну ділянку (частку у праві спільної власності на неї) від відчужувача (попереднього власника) відповідного об`єкта до набувача такого об`єкта.

Згідно з частинами 1-2 статті 120 ЗК України (у редакції, яка діяла на час реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва) у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. У разі якщо відчужувачу (попередньому власнику) такого об`єкта належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку, до набувача цього об`єкта переходить право власності на таку частку. При вчиненні правочину, що передбачає перехід права власності на зазначений об`єкт, мають дотримуватися вимоги частини шістнадцятої цієї статті.

У разі набуття частки у праві спільної власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва право власності на земельну ділянку (крім земель державної, комунальної власності), на якій розміщено такий об`єкт, одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача у розмірі належної відчужувачу (попередньому власнику) частки у праві спільної власності на такий об`єкт, крім випадку, коли попередньому власнику належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі. Якщо відчужувачу (попередньому власнику) у праві спільної власності на такий об`єкт належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі, право власності переходить у такому самому розмірі.

При вчиненні правочину, який передбачає перехід права власності на частку у праві спільної власності на такий об`єкт, мають дотримуватися вимоги частини шістнадцятої цієї статті.

У разі набуття права власності на об`єкт незавершеного будівництва перехід прав на земельну ділянку, на якій розміщений такий об`єкт, здійснюється за правилами, встановленими цією статтею, за умови державної реєстрації права власності на такий об`єкт незавершеного будівництва у порядку, визначеному законом(частина 15 ст.120 ЗК України).

Ураховуючи ту обставину, що сторони за спільні кошти та за взаємною згодою збудували на придбаній відповідачкою земельній ділянці незавершений будівництвом будинок, одночасно з набуттям права спільної сумісної власності на це нерухоме майно позивач набув право власності і на земельну ділянку, на якій незавершений будівництвом будинок розміщений, а тому позивач в порядку поділу майна подружжя, має право на частину коштів, одержаних від продажу нерухомого майна за спільною згодою колишнього подружжя.

Суд першої інстанції на вказану обставину не звернув, дійшов помилкового висновку, що позивач, надавши згоду на укладення договору купівлі-продажу спільного майна подружжя, втратив право на половину коштів, одержаних від його реалізації.

При розрахунку розміру коштів, які необхідно стягнути з відповідачки в порядку поділу між колишнім подружжям спільно набутого майна, апеляційний суд враховує зміст позовних вимог, у яких позивач просив відняти від вартості проданого майна повну вартість автомобіля, який він визначив в еквіваленті 5000 доларів США, що становить 189500 грн., а відповідачка не заперечувала такої вартості. До того ж позивач просив зменшити належну до виплати частину коштів не на частину вартості спільного автомобіля, а на його повну вартість.

Отже (2 383 844 грн. : 2) 189250 грн.=1002672 грн. - належить стягнути з відповідачки на користь позивача, як частину грошових коштів, одержаних від продажу за взаємного згодою подружжя спільного сумісного майна.

Згідно з приписами статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

При розгляді справи суд першої інстанції неповно встановив обставини справи, не визначився з предметом та підставами заявленого позову, неправильно встановив правовідносини, які виникли між сторонами та не застосував закону, яким ці правовідносини урегульовані, що призвело до ухвалення помилкового рішення в частині заявлених вимог про стягнення в порядку поділу майна частини грошових коштів, одержаних від продажу за взаємного згодою подружжя спільного сумісного майна. Тому рішення суду першої інстанції в оскарженій частині необхідно скасувати, ухвалити нове судове рішення в цій частині про часткове задоволення позову.

Відповідно до приписів статті 141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням апеляційної скарги та скасуванням рішення суду першої інстанції в оскарженій частині на користь позивача ОСОБА_1 з відповідачки ОСОБА_3 необхідно стягнути 10026,72 грн копійки сплаченого судового збору при зверненні до суду з цією позовною вимогою, та 15040,80 грн частини сплаченого судового збору при поданні апеляційної скарги.

Керуючись статтями 374,376, 382,383, 384, 389-390 ЦПК України

ухвалив:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 липня 2024 року в оскарженій частині про відмову в стягненні вартості від проданого спільного майна подружжя та розподілу судових витрат в даній справі скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (код РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (код РНОКПП НОМЕР_2 ) частину вартості від проданого спільного майна подружжя у розмірі 1002672 (один мільйон дві тисячі шістсот сімсот дві) грн.

Стягнути з ОСОБА_3 (код РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (код РНОКПП НОМЕР_2 ) 10026,72 грн витрат по оплаті судового збору за подання позовної заяви.

Стягнути з ОСОБА_3 (код РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (код РНОКПП НОМЕР_2 ) 15040,08 грн витрат по оплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення постанови апеляційного суду.

Головуючий

Судді: