Справа № 199/2058/24
(2/199/1652/24)
РІШЕННЯ

іменем України

16.07.2024

м. Дніпро

справа №199/2058/24

провадження №2/199/1652/24

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Подорець О.Б.

секретаря судового засідання Костючик В.В.

учасники справи:

позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом - ОСОБА_1 відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину домоволодіння та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту та визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

за участі учасників справи:

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача адвоката Скочко О.А.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину домоволодіння.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що наразі позивач за первісним позовом є власником частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 28.07.2023. Ним зазначено, що вищевказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами належав його дідові ОСОБА_3 на підставі договору будівництва, посвідченого 07.01.1953. Після його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилась спадщина. На той час спадкоємцями першої черги після його смерті були: його дружина ОСОБА_4 та його діти ОСОБА_5 (батько позивача), ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які прийняли спадщину і всі разом отримали свідоцтва про право на спадщину від 19.12.1979. В подальшому ОСОБА_6 та ОСОБА_7 подарували свої частки житлового будинку батькові позивача ОСОБА_5 , який став власником частин домоволодіння.

Майже одразу після смерті діда позивача ОСОБА_4 разом із сином переїхала на інше місце мешкання, а 06.07.1984 виписалася з будинку, що підтверджується відповідним записом в домовій книзі. З того часу позивач, родина якого постійно мешкала в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , не бачив ОСОБА_4 , вона не мешкала за вищевказаною адресою та не доглядала за цим будинком.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла. Після її смерті єдиним спадкоємцем першої черги став її син ОСОБА_2 - відповідач по справі.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер батько позивача ОСОБА_5 . Після його смерті позивач прийняв спадщину у вигляді частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 28.07.2023. Саме тоді з відомостей КП ДМБТІ ДМР та свідоцтва про право на спадщину, про яке позивачу стало відомо при оформленні спадщини, він дізнався, що ОСОБА_4 належить частина вищевказаного домоволодіння.

У зв`язку з тим, що більше 40 років (з 1980 року) батько позивача, а тепер і він особисто відкрито володіють та користуються часткою, що належить ОСОБА_4 , а також утримують її та виконують ремонтні роботи, позивач просить суд визнати за ним ОСОБА_1 право власності на частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 (а.с.1-5).

Не погодившись із первісним позовом відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому зазначив, що 19.09.1967 його мати ОСОБА_8 уклала шлюб з ОСОБА_3 і змінила прізвище на Пеня, спільних дітей у них не було. З 1967 року та до 1980-х років мати відповідача за первісним позовом мешкала разом із своїм чоловіком ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 . Після смерті останнього, ОСОБА_4 оформила свою частину спадщини, отримавши свідоцтво про право на спадщину за законом від 19.12.1979 на частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами. З 1984 року мати відповідача за первісним позовом виїхала з будинку, де мешкала зі своїм чоловіком і його родиною (в тому числі позивачем за первісним позовом), і переїхала до свого сина ОСОБА_2 , який на той час проживав за адресою: АДРЕСА_2 , де вони разом постійно мешкали до її смерті в 2000 році.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина у вигляді частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . З урахуванням того, що ОСОБА_2 фактично мешкав разом з матір`ю по день її смерті - ІНФОРМАЦІЯ_2 , він вважає, що вищевказаного житлового будинку повинна належати йому на праві спадкування за законом.

У зв`язку з тим, що постановою державного нотаріуса Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори від 09.05.2024 ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, він просить суд встановити факт прийняття ним - ОСОБА_2 , спадщини, яка складається з частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , за законом після смерті матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також визнати за ним право власності на частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . (а.с.48-51).

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 березня 2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі та визначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Також цією ухвалою судом витребувано з Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи після ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 . (а.с.38).

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2024 року прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину домоволодіння, зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту та визнання права власності в порядку спадкування за законом, об`єднавши їх в одне провадження (а.с.60).

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 червня 2024 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду по суті (а.с.67).

У судовому засіданні позивач за первісним позовом ОСОБА_1 підтримав первісний позов та просив його задовольнити, відмовивши у задоволенні зустрічного позову.

Представник відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 адвокат Скочко Ольга Анатоліївна проти первісного позову заперечувала. Зустрічний позов просила задовольнити з підстав викладених у ньому. Зокрема зазначила, що ОСОБА_2 фактично мешкав разом з матір?ю ОСОБА_4 на день її смерті за адресою його реєстрації на той момент: АДРЕСА_2 , а, отже, як спадкоємець першої черги, прийняв після неї спадщину, тому частина житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , успадкована ним в порядку ст. 529 ЦК УРСР 1963 року, який діяв на день смерті матері відповідача за первісним позовом, але у зв`язку з тим, що постановою державного нотаріуса Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори від 09.05.2024 ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, він вимушений звернутися до суду за захистом своїх спадкових прав.

За клопотанням сторони відповідача за первісним позовом було допитано свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які повідомили суду, що після смерті ОСОБА_3 , ОСОБА_4 переїхала на постійне місце проживання до свого сина ОСОБА_2 , який мешкав за адресою: АДРЕСА_3 , де і проживала до своєї смерті.

Вислухавши учасників судового розгляду, допитавши свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 належав ОСОБА_3 на підставі договору будівництва, посвідченого 07.01.1953.

19.09.1967 ОСОБА_3 уклав шлюб із ОСОБА_8 , яка змінила прізвище на Пеня, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу №9 від 30.04.2024 (а.с.76).

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 є сином ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 , актовий запис № 847 (а.с.52).

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після його смерті відкрилась спадщина. Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_3 були: його дружина ОСОБА_4 та його діти ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_11 , які прийняли спадщину, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Гезь В.Н., зареєстрованого в реєстрі за №2-1377, від 19.12.1979 (а.с.13).

В подальшому ОСОБА_6 та ОСОБА_11 подарували свої частки житлового будинку батькові позивача ОСОБА_5 , який став власником частин домоволодіння.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть виданого Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Макіївського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №647 від 13.03.2000 (а.с.72).

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть виданого Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис №504 від 25.04.2022 (а.с.27).

28.07.2023 ОСОБА_1 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на частки житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , посвідчене державним нотаріусом Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Писарєвою Н.С. та зареєстроване у реєстрі за №2-1046 (а.с.28).

З належним чином завіреної копії спадкової справи № 238/2024 після ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , вбачається, що 02.05.2024 ОСОБА_2 подав заяву до Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.71).

09.05.2024 ОСОБА_2 видано постанову державного нотаріуса Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Писарєвої Н.С. про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з тим, що згідно ст. 549 Цивільного кодексу України (в редакції 1963 року) спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном , або якщо він подав до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть №6 від 02.05.2024, місце реєстрації на день смерті спадкодавця ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , записано за адресою: АДРЕСА_4 , тобто на території Донецької області, що унеможливлює отримати відомості про місце реєстрації спадкодавця та коло спадкоємців, які були зареєстровані разом з померлою на день її смерті, та про наявність або відсутність відкритої спадкової справи у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації та тимчасовою окупацією території м. Макіївка Донецької області, а також відсутністю відомостей про місце знаходження архівних документів (а.с.84).

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до частини першої та четвертої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Норми права інституту набувальної давності регулюють один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередньому титулі права власності та на відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Аналіз категорії добросовісності заволодіння майном як умови набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України дає підстави для висновку, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного права означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно реалізовувати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки. При вирішенні таких спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном). Добросовісний володілець майна у момент заволодіння ним не знає (не може і не повинен знати) про неправомірність такого заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для набуття права власності на нього.

Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка у подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном, то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю, якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх наведених умов у сукупності.

Відсутність добросовісності у позивача під час заволодіння ним спірним майном звільняє від потреби аналізувати інші умови набуття права власності за набувальною давністю, передбачені статтею 344 ЦК України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18) зроблено висновок, що "умовами набуття права власності за набувальною давністю на підставі статті 344 ЦК України є: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна (нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери) право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду. Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. За змістом частини першої статті 344 Цивільного кодексу України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном".

Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях.

Оскільки частина житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 є спадковим майном, яке внаслідок об`єктивних чинників не перейшло до спадкоємців, тому на думку суду відсутні такі обставини, які мають значення для справи, як - відкритість та добросовісність володіння чужим майном.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 на підставі ст.344 ЦК України.

Що сточується зустрічного позову, то суд приходить до наступного.

У разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, тобто до набрання чинності ЦК України, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР від 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються Кодексом УРСР.

Судом встановлено, що спадщина після ОСОБА_4 відкрилась 05.03.2000, оскільки саме в цей день вона померла, тому дані відносини спадкування регулюються Цивільним кодексом УРСР 1963 року, який діяв на час відкриття спадщини.

Згідно ст. 524 ЦК УРСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Відповідно до ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Судом встановлено та підтверджується показами допитаних свідків та письмовими доказами, що ОСОБА_2 вважається таким, що прийняв спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_4 , зокрема частку житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , оскільки з 1984 року і до моменту її смерті проживав разом із нею за однією адресою, вони вели спільне господарство, тобто він фактично вступив у володіння спадковим майном.

За встановлених обставин, зустрічний позов підлягає до задоволення в повному обсязі.

Враховуючи результат розгляду справи та у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати за первісним позовом слід віднести на позивача за первісним позовом, а за зустрічним позовом, за клопотанням позивача ОСОБА_2 на останнього.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину домоволодіння - відмовити у повному обсязі.

Судові витрати за первісним позовом віднести на позивача ОСОБА_1 .

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту та визнання права власності в порядку спадкування за законом - задовольнити у повному обсязі.

Встановити факт прийняття ОСОБА_2 спадщини, яка складається з частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованими за адресою АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованими за адресою АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Судові витрати за зустрічним позовом віднести на позивача ОСОБА_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Копію судового рішення із викладом вступної та резолютивної частин видати учасникам справи, які були присутні у судовому засіданні, за їхньою заявою негайно після його проголошення.

Повний текст судового рішення складено 19.07.2024.

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації АДРЕСА_5 .

відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації АДРЕСА_6 .

Суддя О.Б. Подорець