Справа №443/624/24
Провадження №2/443/325/24
РІШЕННЯ

іменем України

19 липня 2024 року місто Жидачів

Жидачівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Равлінка Р.Г.,

за участю секретаря Рибакової І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування Ходорівської міської ради про позбавлення батьківських прав,-

встановив:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 третя особа: орган опіки та піклування Ходорівської міської ради в якій просить позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Обґрунтування позовних вимог.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що з відповідачем по справі, 14.02.2009 зареєстровали шлюб у Вибранівській сільській раді Жидачівського району Львівської області. Від спільного проживання у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_3 , яка проживає з нею. Виховує та утримує доньку позивачка. 15.09.2016 рішенням Жидачівського районного суду шлюб між ними було розірвано. Однією з причин розпаду сім`ї було те, що відповідач не приділяв жодної уваги дитині, не приймав участі у її вихованні, не цікавився нею, її здоров`ям, зловживав спиртним, постійно був «відірваний» від сім`ї, не надавав матеріальної допомоги на утримання дитини. 23.08.2016 Жидачівським районним відділом ДВС ГТУЮ була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № ВП 52019543 у відповідності до виконавчого листа № 443/1069/16-ц, виданого 20.07.2016 Жидачівським районним судом Львівської області про стягнення з відповідача у її користь на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліментів у розмірі частки з усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення донькою повноліття, починаючи з 24.06.2016. До дитини відповідач не приїжджає понад 6 років, участі у її вихованні не бере та не надає допомоги у вихованні дитини ОСОБА_3 , але частково сплачує аліменти. Висновком органу опіки та піклування Ходорівської міської ради надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача щодо доньки ОСОБА_3 , 2010 року народження. Оскільки, відповідач по справі, протягом майже 10 років не приймає жодної участі у вихованні дитини, не цікавиться її здоров`ям, майбутнім, навчанням, не відвідує доньку, позивачка звернулась із даним позов.

Процесуальні рішення, постановлені по справі.

Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Равлінко Р.Г. від 18.04.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та призначено до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження на 10.05.2024 /а.с.25-26/.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 10.05.2024 закрито підготовче провадження. Справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 04.06.2024 /а.с.38-39/.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 04.06.2024 у зв`язку з першою неявкою відповідача справу оглядом відкладено на 19.07.2024 /а.с.46/.

Розгляд справи по суті відбувся 19.07.2024 за відсутності сторін.

Позивачка ОСОБА_1 будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилась. Подала заяву, згідно якої просить справу слухати в її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю та не заперечує проти винесення заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового розгляду, на виклик суду не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності не подав, правом на подання відзиву не скористався.

Згідно відомостей відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України у Львівській області місце реєстрації ОСОБА_2 с. Вибранівка, Жидачівського району Львівської області. Судом скеровувались виклики у судові засідання на зазначену адресу, однак конверти поверталися до суду із відміткою засобу зв`язку «Укрпошта» «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України є належним врученням виклику у судове засідання.

Представник третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Ходорівської міської ради, будучи належним чином повідомили про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився. Подав клопотання про розгляд справи у відсутності представника. Просить винести рішення згідно чинного законодавства.

Відтак, суд вважає, що наявні умови для проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі даних та доказів, що відповідає вимогам частини 4 статті 223 та статті 280 ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене та зважаючи на вимоги частини 2 статті 247 ЦПК України суд доходить висновку про можливість проведення заочного розгляду справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, суд вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд дійшов висновку, що неявка відповідача не є перешкодою для розгляду справи, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін і позов слід задовольнити, ухваливши заочне рішення.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 01.02.2010 Вибранівської сільської радою Жидачівського району Львівської області батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 /а.с.10/.

Згідно з рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 15.09.2016 , яке набрало законної сили 26.09.2016, розірвано шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який зареєстровано 14.02.2009 у Вибранівській сільській раді Жидачівського району Львівської області, актовий запис №1. Малолітню дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишено проживати з матір`ю /а.с.16/.

Згідно з постановою Жидачівського районного відділу ДВС ГТУЮ від 23.08.2016 відкрито виконавче провадження № ВП 52019543 на підставі виконавчого листа №443/1069/16-ц, виданого 20.07.2016 Жидачівським районним судом Львівської області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліментів у розмірі частки з усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення донькою повноліття, починаючи з 24.06.2016 /а.с.17/.

Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №73582037 від 12.12.2023 відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа №443/1069/16-ц виданого 16.08.2016 Жидачівським районним судом Львівської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліментів у розмірі частки з усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення донькою повноліття, починаючи з 24.06.2016 /а.с.18/.

Згідно з розрахунком заборгованості по аліментах АСВП № 73582037 від 05.01.2024, заборгованість боржника ОСОБА_2 зі сплати аліментів станом на 05.01.2024 становить 72 787,77 грн. Боржником сплачено 109 719,00 грн /а.с.19-20/.

Відповідно до довідки виконавчого комітету Ходорівської міської ради №41 від 24.01.2024 разом із ОСОБА_1 спільно проживає та знаходиться на її утриманні дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Батько дитини ОСОБА_2 , спільно з дочкою не проживає та участі у її вихованні не бере /а.с.13/.

Згідно з актом обстеження житлово-побутових матеріальних умов заявника від 23.01.2024 ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 разом із дочкою ОСОБА_4 , матір`ю ОСОБА_5 та батьком ОСОБА_6 . ОСОБА_1 працює, розлучена, з батьком дитини не проживає та спільного господарства не веде. Належним чином займається вихованням дитини. Батько дитини до колишньої дружини з дочкою не приїжджає понад шість років, не надає допомоги у вихованні дочки ОСОБА_3 , але частково сплачує аліменти. Матеріальні умови: кімнати знаходяться в доброму стані, є створені належні умови для проживання сім`ї, виховання дитини та її всебічного розвитку /а.с.14/.

Відповідно до довідки комунального закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів №8 с. Вибранівка Ходорівської міської ради Львівської області виданої ОСОБА_1 , матері ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , учениці 8 класу загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №8 с. Вибранівка про те, що її батько ОСОБА_2 контакту із школою не підтримує, успішністю дочки не цікавиться, з вчителями не спілкується, батьківські збори не відвідує /а.с.15/.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Ходорівської міської ради Стрийського району Львівської області №68 від 26.03.2024 затверджено висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с.5/

Згідно висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно дочки ОСОБА_4 , який є додатком до рішення виконавчого комітету Ходорівської міської ради №68 від 26.03.2024, вважається за доцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с.6-7/.

ОСОБА_4 подала заяву, згідно якої викладені в позові вимоги та обставини справи їй відомі, підтверджує їх та просить позбавити батьківських прав ОСОБА_2 /а.с.56-57/.

Норми чинного законодавства та мотиви їх застосування.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Конституції України, Закону України «Про охорону дитинства», Сімейного кодексу України.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Зокрема, вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення наведених норм права дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Згідно зі ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до частини 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує також висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Під час застосування наведених норм права суд враховує правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176цс18 (пункти 68-70), Верховним Судом у постановах від 26.12.2018, 13.03.2019 та 06.05.2020 при розгляді справ № 404/6391/16-ц, № 631/2406/15-ц та № 753/2025/19, відповідно до яких ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Згідно зі ст. 3 «Конвенції про права дитини», прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року (набрала чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»).

В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року в справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи грунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.

Згідно зі статтею 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, якщо зміниться поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав.

Оцінка доказів судом та висновки суду за результатами розгляду справи.

Таким чином, у судовому засіданні беззаперечно встановлено, що відповідач як батько протягом тривалого часу не спілкується із своєю дочкою, матеріально її не утримує, заходів до спілкування та турботи не приймає, а вихованням та утриманням доньки займається позивачка.

Аналізуючи зібрані по справі докази та оцінюючи їх у сукупності суд вважає, що відповідач, свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, оскільки не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти, а тому його слід позбавити батьківських прав. Відтак, позовні вимоги підлягають до задоволення.

Щодо судових витрат.

Крім того, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Окрім того, враховуючи відсутність у прохальній частині позову вимог позивачки про стягнення на його користь з відповідача понесених судових витрат, а також відсутність відомостей про наявність підстав для застосування до ОСОБА_1 вимог ст. 5 Закону України «Про судовий збір» суд вважає за можливе залишити витрати зі сплати судового збору за позивачкою.

Керуючись ст. 10, 12, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263, 265, 280-283 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування Ходорівської міської ради про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на заочне рішення може бути подана до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Р.Г. Равлінко