Справа № 405/5840/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.11.2024 Ленінський районний суд м. Кіровограда в складі

головуючої судді: Шевченко І.М.

з участю секретаря : Мишевець Т.І.

позивача : ОСОБА_1 та її представника : ОСОБА_2

представника відповідача : ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький в порядку спрощеного провадження в режимі відео конференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного вищого навчального закладу «Донецький національний технічний університет» про стягнення заробітної плати, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась в суд з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість по середній заробітній платі за період з 01.05.2024 року по 31.07.2024 року в сумі 29 250,00 грн., та моральну шкоду в сумі 10 000 грн.

Позов обґрунтовано тим, що з 05.07.2013 року по даний вона знаходилась у трудових відносинах з Відокремленим структурним підрозділом «Бахмутський індустріальний фаховий коледж Державного вищого навчального закладу «Донецький національний технічний університет», що підтверджується записом у трудовій книжці НОМЕР_1 , відомостями про трудову діяльність (витяг з електронної трудової книжки) з реєстру застрахованих осіб № 4500 4553 2245 1526 від 21.08.2024 року, даними про нараховану заробітну плату з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування № 6232 2026 1154 0215 від 21.08.2024 року, відомостями з державного реєстру фізичних осіб - платників податки про суми виплачених доходів та утриманих податків від Податкової служби України № 1419103 від 21.08.2024 року. Також зазначений факт доведено рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда у справі № 405/3901/22 від 08.02.2023 року, ухвалою Кропивницького апеляційного суду у справі № 405/3901/22, провадження № 22-ц/4809/628/23 від 03.07.2023 року, рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда у справі № 405/5417/23 від 15.03.2024 року, постановою Кропивницького апеляційного суду у справі № 405/5417/23 - провадження № 22-ц/4809/968/24 від 13.08.2024 року. Посада - старший диспетчер навчальної частини, адміністратор бази ЄДЕБО.

Починаючи з 01.06.2022 року вона, як і всі співробітники ВСП БІФК ДВНЗ ДонНТУ не отримує заробітну плату, відпускні кошти (або компенсацію за невикористану відпустку). У зв`язку з вказаними обставинами 04.08.2022 року вона звернулась до суду з метою стягнення з юридичної особи Державний вищий навчальний заклад «Донецький національний технічний університет» (далі - ДВНЗ «ДонНТУ» або - відповідач) заборгованості з заробітної плати за червень та липень 2022 року (два місяці). Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда у справі № 405/3901/22 від 08.02.2023 року було ухвалено стягнення з відповідача заробітної плати за червень і липень 2022 року відповідно до вимог її позовної заяви, а також компенсації за спричинену моральну шкоду. Постановою Кропивницького апеляційного суду рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 08.02.2023 року залишити без змін. За період розгляду справи, роботодавцем - юридичною особою Державний вищий навчальний заклад «Донецький національний технічний університет» не було вчинено жодних дій щодо владнання ситуації з нею, як співробітником, відповідно до КЗпП. Вона не була звільнена, заробітна плата не виплачувалась, мої пропозиції щодо виконання обов`язків в режимі, передбаченому ч.1 ст. 57 Закону України «Про освіту», а саме дистанційному - адміністрація університету ігнорувала. Звернення щодо заборгованості по заробітній платі також були проігноровані. Після набуття зазначеного рішення законної сили вона звернулась до суду повторно 03.08.2023 року з вимогою щодо стягнення заробітної плати, компенсації за вчинену моральну шкоду за період з 01.08.2022 по 31.07.2023 року і рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда її позовні вимоги були задоволені. Постановою Кропивницького апеляційного суду був змінений період за який вона має отримати заборгованість по середній заробітній платі, оскільки 19.07.2022 року набув чинності Закон України від 01.07.2022 року № 2352-ІХ «Пре внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», який регламентує, що звернення до суду у разі порушення трудових прав може здійснюватись не пізніше як у тримісячний термін.

Таким чином їй було присуджено виплату за останні три місяці. При цьому, в рішенні та постанові вказаних судових інстанцій встановлено факт перебування її у трудових відносинах, право не середню заробітну плату не залежно від поточного місця перебування; факт того, що невиплата заробітної плати суперечить ст. 115 КЗпП України та факт порушення її трудових прав.

Зазначає, що до 09.05.2022 року Коледж був розташований за адресою: АДРЕСА_1 і є структурним підрозділом Державного вищого навчального закладу «Донецький національний технічний університет» (далі Університет). Відповідно до Наказу Міністерства освіти і науки України № 420 від 09.05.2022 року Коледж повинен був бути переміщений до АДРЕСА_2 . Забезпечення переміщення було покладено на ректора ДВНЗ Університету ОСОБА_4 згідно з п.3.1 вищевказаного Наказу.

При цьому, ОСОБА_4 , наказом Університету від 10.05.2022 року № 259/к, було відсторонено від виконання обов`язків директора Коледжу ОСОБА_5 та відкликано його довіреність № 06/07-13 від 04.01.2022 року.

12.05.2022 року ректором Університету призначено виконуючого обов`язки директора Коледжу ОСОБА_6 (наказ від 12.05.2022 року за № 262/к). Наказом Університету від 13.05.2022 року № 263/к право першого підпису надано проректору з науково-педагогічної роботи Університету ОСОБА_7 , у тому числі право підпису фінансових, казначейських документів.

Таким чином, право доступу до казначейських та інших рахунків Коледжу має виключно адміністрація Університету.

15.06.2022 року виконуючою обов`язки директора Коледжу призначено ОСОБА_8 . Комунікація з колективом з боку в.о. директора та адміністрації Університету відсутня, інформація щодо призначення взята з сайту Університету.

В період з 10.05.2022 року на виконання Наказу Міністерства освіти і науки України № 420 від 09.05.2022 року по день звернення в суд жодних дій щодо переміщення з м. Бахмут матеріально-технічної та документальної бази з боку в.о. директора Коледжу та ректором Університету не виконано, бездіяльність призвела до втрати особових справ співробітників. Посилаючись на зазначену втрату (Інформаційне повідомлення щодо поточного стану діяльності «Бахмутського індустріального фахового коледжу» ДВНЗ ДонНТУ), адміністрація Університету не виплачує заробітні плати співробітникам Коледжу та не надає чергові щорічні відпустки.

Останні суттєві зміні в умовах праці, що були доведені до неї, як співробітника описані в Наказі ВСП БІФК ДВНЗ ДонНТУ № 34 в/к від 30.04.2022 року, де по відношенню до неї відповідно до ст.60 КЗпП України запроваджене дистанційну роботу, жодних інших наказів, письмових чи усних розпоряджень щодо істотних змін умов праці до неї доведено не було та не видавалось. Факт запровадження дистанційної доводиться листом Бахмутському міському голові від директора коледжу № 141 від 14.03.2022 року доступ до якого вона отримала через електронну поштову скриньку коледжу, оскільки, відповідно до своїх посадових обов`язків - вела кореспонденцію ДП «Інфоресурс» через офіційну пошту коледжу. В зазначеному листі вказано, ще дистанційна робота в коледжі здійснюється до кінця воєнного стану.

Вказівки щодо роботи та обов`язків останній раз були виказані в.о. директора ВСП БІФК ДВНЗ ДонНТУ Ноженко І.В. (діяла на підставі наказу ДВНЗ «ДонНТУ» № 262к від 12.05.2022 року).

Зазначає, що як старший диспетчер навчальної частини сумлінно здійснювала свої обов`язки до завершення навчального року та продовжувала роботу щодо формування річного звіту, зведення педагогічного навантаження та ін. Також, як адміністратор бази ЄДЕБО виконувала вчасно всі обов`язки, займалась редагування бази, реєстрацією виданих дипломів та ін.

Вказує, що ректор Університету ОСОБА_4 вчинив службове недбальство у виконанні наказу Міністерства освіти і науки України № 420 від 09.05.2022 року, яке призвело до тяжких наслідків, а саме - невиплата заробітної плати, а також, що згідно з наказом Університету від 13.05.2022 № 263/ к оперативне керування Коледжем здійснюється Університетом, працівники якого мають права на перший підпис фінансової документації Коледжу, ситуація щодо невиплати заробітної плати створена штучно ректором Університету.

Зазначає, що неодноразово зверталась до адміністрації університету та наголошувала, що спираюсь на Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 року роботодавець не має права без згоди співробітника переводити його на роботу в іншу місцевість і що її робота може виконуватись віддалено (що відбувалось з квітня 2022 року) в повному обсязі.

Також повідомляла, що відповідно до ст.60-2 КЗпП в умовах дистанційного режиму роботи працівник самостійно визначає робоче місце та несе відповідальність за забезпечення безпечних і нешкідливих умов на ньому. Відповідно до пункту 8.3.3 Галузевої Угоди між Міністерством освіти і науки України та ЦК Профспілки працівників освіти і науки України на 2021 - 2025 роки (Мінекономіки зареєстроване Галузеву угоду 18 червня 2021 за № 12) керівник установи (ректор, що видав наказ про переміщення) повинен забезпечити збереження заробітної плати в умовах дистанційної роботи.

Останні звернення до роботодавця були нею направлені 19.03.2024 року, 20.03.2024 року та 06.04.2024 року, але адміністрація ДВНЗ «ДонНТУ» заперечує факт трудових відносин колективу коледжу з ВСП БІФК ДВНЗ ДонНТУ, посилаючись на втрату документів кадрового та бухгалтерського обліку, при цьому заробітна плата колективу (близько 90 осіб) не виплачується з травня 2022 року.

Спираючись на свої права та факти доведені під час попередніх судових справ, просить задовольнити вимоги щодо стягнення середньої заробітної плати за період з 01.05.2024 року по 31.07.2024 року (3 місяці) та компенсації за причинену моральну шкоду, яка викликана невиплатою заробітної плати під час воєнного стану протягом зазначеного періоду.

Також зазначає, що позбавивши її заробітної плати на два місяці під час воєнного стану, керівництво Університету причинило їй моральну шкоду - погіршило її побутові умови, позбавило можливості завчасно переїхати з міста Бахмут, де проводяться активні бойові дії, до більш безпечного регіону України; вона, як інвалід ІІІ групи, була позбавлена можливості купувати ліки та забезпечити потрібне харчування, що принесло значну шкоду фізичному та психологічному здоров`ю. Крім того, вона є матір`ю неповнолітньої дитини та виховує її сама. Зважаючи на погіршення здоров`я та нараження на небезпеку її життя і життя неповнолітньої дитини через відсутність коштів на існування під час війни, оцінює моральну шкоду в 10 000 грн., яку просить стягнути з відповідача.

Ухвалою суду від 23.08.2024 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

10.09.2024 року відповідачем подано відзив на позов, в якому він просить відмовити в задоволенні вимог позивача, так як отримувати заробітну плату працівник має за виконану роботу, а позивачем не надано доказів виконання своїх обов`язків.

10.08.2022 року позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якому зазначено, що відзив на позов представником відповідача подано безпідставно та необґрунтовано.

В судовому засіданні проведеному в режимі відео конференції позивач та її представник позов підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просили позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, пояснила, що позивачем не надано доказів, які підтверджували б виконання роботи відповідачем.

Заслухавши пояснення позивача, її представника, пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що відповідно до наказу Міністерства освіти і науки України від 09.05.2022 № 420 «Про тимчасове переміщення відокремлених структурних підрозділів ДВНЗ «Донецький національний технічний університет» з метою збереження життя та здоров`я громадян України, а також створення безпечного освітнього середовища, організації здобуття освіти, освітнього процесу в умовах воєнного стану, відокремлений структурний підрозділ «Бахмутський індустріальний фаховий коледж Державного вищого навчального закладу «Донецький національний технічний університет» (ВСП БІФК ДонНТУ), тимчасово переміщений на базу Луцького національного технічного університету за адресою: вул. Софії Ковалевської, 29, м. Луцьк, Волинська область, 43012, до завершення дії воєнного стану.

Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про фахову передвищу освіту» безпосереднє управління діяльністю закладу фахової передвищої освіти здійснює його керівник (директор, начальник тощо). Права, обов`язки та відповідальність керівника закладу фахової передвищої освіти визначаються законодавством і установчими документами закладу фахової передвищої освіти.

З метою негайного виконання наказу МОНУ № 420 адміністрацією університету була ініційована та проведена організаційна нарада із керівниками відокремлених структурних підрозділів ДВНЗ ДонНТУ, на якій директор ВСП БІФК ДонНТУ ОСОБА_9 був ознайомлений з наказом МОНУ № 420, отримав відповідне доручення ректора, але відмовився особисто приїжджати та забезпечувати переміщення ВСП БІФК ДонНТУ до м. Луцьк. Через бездіяльність керівництва коледжу у особі ОСОБА_10 , який до 13.05.2022 року мав відповідні повноваження та обов`язки, а також інших посадових осіб коледжу, у тому числі заступника директора, які фактично самоусунулися від виконання своїх посадових обов`язків, на теперішній час фактично втрачений доступ до будь-якої фінансової та кадрової документації коледжу, документів обліку освітнього процесу, архівів та ін. У зв`язку з втратою доступу до документації коледжу подано відповідну заяву до Національної поліції України у м. Луцьк щодо вчинення дій, що мають ознаки кримінального правопорушення, а директор ВСП БІФК ДонНТУ ОСОБА_5 за поданням вченої ради звільнений наказом ректора.

Позивач є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою від 22.04.2022 року № 3504-.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що перебуває у трудових відносинах з відповідачем, що підтверджується записом у трудовій книжці НОМЕР_1 , відомостями про трудову діяльність (витяг з електронної трудової книжки) з реєстру застрахованих осіб № 4500 4553 2245 1526 від 21.08.2024 року, даними про нараховану заробітну плату з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування № 6232 2026 1154 0215 від 21.08.2024 року, відомостями з державного реєстру фізичних осіб - платників податки про суми виплачених доходів та утриманих податків від Податкової служби України № 1419103 від 21.08.2024 року.

Зазначений факт доведено рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда у справі № 405/3901/22 від 08.02.2023 року, ухвалою Кропивницького апеляційного суду у справі № 405/3901/22, провадження № 22-ц/4809/628/23 від 03.07.2023 року, рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда у справі № 405/5417/23 від 15.03.2024 року.

Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, е доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

До позовної заяви для підтвердження трудових відносин позивач надано копію трудової книжки серії НОМЕР_1 .

Як вбачається із запису у копії трудової книжки НОМЕР_1 , витягу з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування № 4500 4553 2245 1526 від 21.08.2024 року, даних про нараховану заробітну плату з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування № 6232 2026 1154 0215 від 21.08.2024 року, відомостей з державного реєстру фізичних осіб - платників податки про суми виплачених доходів та утриманих податків від Податкової служби України № 1419103 від 21.08.2024 року, позивач ОСОБА_1 з 05.07.2013 року, знаходиться у трудових відносинах з Відокремленим структурним підрозділом «Бахмутський індустріальний фаховий коледж Державного вищого навчального закладу «Донецький національний технічний університет», перебуваючи на посаді - старшого диспетчера навчальної частини та адміністратор бази ЄДЕБО.

Стаття 94 КЗпП України визначає, що заробітна плата це винагорода, обчислена як правило, у грошовому еквіваленті, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу.

Згідно з ч.1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до наказу ВСП БІФК ДВНЗ ДонНТУ від 30.04.2022 року № 34 в/к робота позивача виконується дистанційно.

Як зазначає позивач вона неодноразово зверталась до адміністрації університету та наголошувала, що спираюсь на Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 року роботодавець не має права без згоди співробітника переводити його на роботу в іншу місцевість і що її робота може виконуватись віддалено (що відбувалось з квітня 2022 року) в повному обсязі.

Відповідно до ст.60-2 КЗпП в умовах дистанційного режиму роботи працівник самостійно визначає робоче місце та несе відповідальність за забезпечення безпечних і нешкідливих умов на ньому. Відповідно до пункту 8.3.3 Галузевої Угоди між Міністерством освіти і науки України та ЦК Профспілки працівників освіти і науки України на 2021 - 2025 роки (Мінекономіки зареєстроване Галузеву угоду 18 червня 2021 за № 12) керівник установи (ректор, що видав наказ про переміщення) повинен забезпечити збереження заробітної плати в умовах дистанційної роботи.

Як встановлено судом останні звернення до роботодавця були направлені позивачем 19.03.2024 року, 20.03.2024 року та 06.04.2024 року, але адміністрація ДВНЗ «ДонНТУ» заперечує факт трудових відносин колективу коледжу з ВСП БІФК ДВНЗ ДонНТУ, посилаючись на втрату документів кадрового та бухгалтерського обліку, при цьому заробітна плата колективу (близько 90 осіб) не виплачується з травня 2022 року.

Згідно зі ст. 30 КЗпП України працівник повинен виконувати доручену йому роботу особисто і не має права передоручати її виконання іншій особі, за винятком випадків, передбачених законодавством. Отже, трудовій договір передбачає, що саме роботодавець повинен забезпечити умови праці працівника, тобто забезпечити працівника роботою. Працівник отримує заробітну плату за факт виконаної роботи (за процес), а не за кінцевий результат (в протилежність цивільно - правової угоди, де оплачується саме кінцевий результат роботи). Таким чином оплаті підлягає весь час знаходження працівника у трудових відносинах до дати звільнення.

Відповідачем не спростовано факт перебування позивача у трудових відносинах з відповідачем. Перебування позивача у трудових відносинах з роботодавцем підтверджується отриманням нею заробітної по травень 2022 року та виплатами відповідно до вищевказаних рішень суду.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача на її користь заробітної плати за період з 01.05.2024 року пол. 31.07.2024 року.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода не може бути виміряна квитанціями чи матеріальними витратами на її послаблення.

Згідно з п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Як встановлено в судовому засіданні позивач є інвалідом ІІІ групи, є матір`ю, що самостійно виховує неповнолітню дитину, мешканка міста, де проходять активні бойові дії, в період воєнного стану позбавлена основного джерела доходів з вини відповідача, а тому відшкодування моральної шкоди в розмірі 10 000 грн. підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Враховуючи заявлені позивачем вимоги, суд приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі за період з 01.05.2024 року по 31.07.2024 року в сумі 29 250,00 грн. та моральної шкоди в сумі 10 000 грн.

Відповідно до пункту 2, ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, а тому стягненню з відповідача на користь держави підлягають судові витрати в розмірі 2 422,40 грн. судового збору щодо двох вимог майнового характеру.

Керуючись ст. ст. 7, 12, 17, 18, 76, 141, 259, 263-265, 430 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до Державного вищого навчального закладу «Донецький національний технічний університет» про стягнення заробітної плати задовольнити.

Стягнути з Державного вищого навчального закладу «Донецький національний технічний університет» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за період з 01.05.2024 року по 31.07.2024 року в сумі 29 250,00 грн.

Допустити негайне виконання рішення в частині присудження виплати заробітної плати за один місяць в сумі 9 750,00 грн.

Стягнути з Державного вищого навчального закладу «Донецький національний технічний університет» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 10 000,00 грн.

Стягнути з Державного вищого навчального закладу «Донецький національний технічний університет» на користь держави судові витрати п справі в сумі 2 422,40 грн.

Рішення в повному обсязі виготовлене 22.11.2024 року.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 , прож. АДРЕСА_3 .

Відповідач: Державний вищий навчальний заклад «Донецький національний технічний університет» місце знаходження: пл. Шибанкова, 2, м. Покровськ, Донецька область, 85300; фактичне місцезнаходження: вул. Софії Ковалевської, буд. 29, м. Луцьк, 43012, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 02070826

Суддя Ленінського

районного суду

м. Кіровограда Ірина Миколаївна Шевченко