Справа № 463/2201/24
Провадження № 2/463/956/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2024 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Нора Н.В.

за участю секретаря Заверухи О.Б.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду вм.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 ) до Військово-медичного клінічного центру Західного регіону (, місцезнаходження: 79010, м.Львів, вул.Личаківська, 26) про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

позивач звернулася до суду із позовом до відповідача, просить визнати незаконним та скасувати наказ Військово-медичного клінічного центру Західного регіону від 07.02.2024р. №38 в частині звільнення ОСОБА_1 за п.2 ст.40 КЗпП України; поновити ОСОБА_1 на посаді працівника з господарської діяльності закладу охорони здоров`я терапевтичної клініки Військово-медичного клінічного центру Західного регіону; стягнути з відповідача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу; стягнути з відповідача 30000,00 грн. моральної шкоди.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що з 29.06.1992 р. перебуває у трудових відносинах із відповідачем і за весь час до неї не застосовувались жодні заходи дисциплінарного впливу. На підставі наказу від 28.02.2022р. №41 її переведено на посаду працівника з господарської діяльності закладу охорони здоров`я терапевтичної клініки з 01.03.2022р. У січні 2024 р. вона пройшла МСЕК, за результатами якої 18.01.2024 року їй встановлено третю групу інвалідності загального захворювання безтерміново та видано довідку Серії 12 ААГ №601828, надано висновок про умови і характер праці, де зазначено «легка надомна праця. Робота по спеціальності». Також, були сформовані індивідуальні програми реабілітації інваліда від 22.01.2024р. №1511 та від 12.02.2024р. №1558, де передбачено раціональне працевлаштування (поновлення трудової діяльності за колишньою або новою професією) та роботу за спеціальністю. Всупереч цим рекомендаціям, наказом начальника Військово-медичного клінічного центру Західного регіону від 07.02.2024р. №38 її було звільнено за п.2 ст.40 КЗпП України у зв`язку з виявленою невідповідністю працівника займаній посаді за станом здоров`я на підставі висновку МСЕК від 18.01.2024р. серії 12 ААГ №601828, де передбачена легка надомна праця. Вважає, що звільнення було незаконним, оскільки згідно довідки МСЕК може продовжувати працювати на займаній посаді та її стан здоров`я не перешкоджає здійсненню трудової діяльності, в неї не відбулася втрата працездатності. Крім того, зазначає, що роботодавець не повідомив їй про вакантні посади. Також вважає, що звільнення з роботи негативно вплинуло на її моральний стан та завдало значних переживань, у зв`язку з чим просить стягнути з відповідача моральну шкоду.

У судовому засіданні позивач позов підтримала, дала пояснення аналогічні змісту позовної заяви, просить позов задоволити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву. Зазначає, що позивач працювала на посаді працівника з господарської діяльності закладу охорони здоров`я терапевтичної клініки Військово-медичного клінічного центру Західного регіону, яка складається з трьох відділень, що розташовані на різних поверхах. Відповідно до наказу начальника центру від 28.12.2024р. №375 у терапевтичній клініці по штату передбачено 138 ліжок і реально розгорнуто 120 ліжок. Трудова діяльність позивачки була пов`язана з ручною працею із задіянням м`язової активності та певних фізичних навантажень і потребувала значних енергетичних витрат. Особливо великих фізичних навантажень отримує працівник з господарської діяльності при виконанні завдань по забезпеченні терапевтичної клініки господарським, м`яким і твердим інвентарем, спецодягом, постільною і натільною білизною для хворих, предметами гігієни, миючими засобами, канцелярським приладдям, проведенні заміни спецодягу, рушників співробітникам, забезпеченні їдалень устаткуванням, посудом. Про ступінь завантаженості свідчить оборотна відомість руху матеріальних цінностей за лютий 2024р. Позивачкою була надана Центру Довідка МСЕК про встановлення 3 групи інвалідності, де зазначено про характер та умови праці «легка надомна праця», яка згідно законодавства є роботою, яку особа виконує за місцем її проживання або в інших приміщеннях за її вибором, але не у виробничих приміщеннях роботодавця; за винагороду; з метою виробництва товарів або послуг згідно із вказівками роботодавця; в інтересах підприємства. Тобто МСЕК рекомендувала позивачці по суті іншу роботу, аніж ту, яку вона виконувала згідно трудового договору. Крім того, згідно з індивідуальними програмами позивачки, було виявлено обмеження щодо пересування та трудової діяльності; їй протипоказано фізичне навантаження; рекомендовано милиці з підлокітниками як засіб для пересування. Тому, позивачка не може належно виконувати покладені на неї трудові обов`язки. З моменту встановлення позивачці 3 групи інвалідності, вакантні робочі місця для її працевлаштування у Центрі були відсутні, відтак, Центр не міг забезпечити їй працю необхідну за станом здоров`я відповідно висновку МСЕК легка надомна праця. В таких випадках законодавець допускає звільнення працівника за п.2 ст.40 КЗпП України. Звертає увагу, що на момент звільнення довідка МСЕК була без поправок, а суду позивач надала виправлену довідку, де зазначено «робота по спеціальності». Виправлену довідку позивач надала Центру вже після звільнення 14.02.2024р. Крім того, за зверненням позивачки у Центрі 29.02.2024р. проведено перевірку дотримання законодавства у сфері праці, за результатами якої складено Акт від 13.03.2024р. про відсутність порушення законодавства. Відповідач вважає, що звільнення позивачки було законним і просить в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши думку учасників процесу, перевіривши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволення, виходячи з таких мотивів.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У судовому засіданні встановлено, що з 01.03.2022р. позивачка ОСОБА_1 працювала на посаді працівника з господарської діяльності закладу охорони здоров`я терапевтичної клініки Військово-медичного клінічного центру Західного регіону.

Згідно з Довідкою кваліфікаційних характеристик випуск 78 охорона здоров`я, затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 29 березня 2002р. №117, працівник з господарської діяльності проводить заходи щодо забезпечення санітарно-гігієнічного режиму закладу (відділення). Забезпечує господарським, м`яким і твердим інвентарем, спецодягом, постільною і натільною білизною для хворих, предметами гігієни, миючими засобами, канцелярським приладдям. Проводить заміну спецодягу, рушників співробітникам. Забезпечує блоки харчування (буфет, їдальня) устаткуванням, посудом і спостерігає за їх маркіровкою і використанням. Складає заявки на ремонт приміщень, обладнання, реманенту і контролює його проведення. Керує роботою молодших медичних сестер (санітарок-прибиральниць і санітарок-буфетниць) з утримання в чистоті та порядку приміщень. Веде обліково-звітну документацію.

Як встановлено в судовому засіданні, трудова діяльність позивачки була пов`язана з ручною працею із задіянням м`язової активності та певних фізичних навантажень і потребувала значних енергетичних витрат. Особливо великих фізичних навантажень отримує працівник з господарської діяльності при виконанні завдань по забезпеченні терапевтичної клініки господарським, м`яким і твердим інвентарем, спецодягом, постільною і натільною білизною для хворих, предметами гігієни, миючими засобами, канцелярським приладдям, проведенні заміни спецодягу, рушників співробітникам, забезпеченні їдалень устаткуванням, посудом. Про ступінь завантаженості свідчить оборотна відомість руху матеріальних цінностей за лютий 2024р., долучена до матеріалів справи.

Позивачу 18 січня 2024 року видано довідку МСЕК Серії 12 ААГ №601828, відповідно до якої їй встановлено третю групу інвалідності загального захворювання безтерміново, надано висновок про умови і характер праці, де зазначено «легка надомна праця. Робота по спеціальності».

Відповідно до ст.60-1 КЗпП України, п.1.1 Методичних рекомендацій щодо визначення робочих місць, схвалених протоколом Міністерства праці України від 21 червня 1995 року №4 термін «надомна праця» визначено як робота, яку особа виконує за місцем її проживання або в інших приміщеннях за її вибором, але не у виробничих приміщеннях роботодавця; за винагороду; з метою виробництва товарів або послуг згідно із вказівками роботодавця; в інтересах підприємства.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» та п.6 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року №1317 висновки комісії, реабілітаційні заходи, визначені в індивідуальній програмі реабілітації особи з інвалідністю, обов`язкові для виконання органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, реабілітаційними підприємствами, установами та організаціями, в яких працює або перебуває особа з інвалідністю, незалежно від їх відомчої підпорядкованості, типу і форми власності.

Як вбачається з індивідуальних програм позивачки від 22.01.2024р. №1511 та від 12.02.2024р. №1558, останній встановлено обмеження щодо пересування та трудової діяльності; їй протипоказано фізичне навантаження; рекомендовано милиці з підлокітниками як засіб для пересування.

Згідно з ч.2 ст.4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується на принципах: пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників.

Згідно з ст.170 КЗпП України працівників, які потребують за станом здоров`я надання легшої роботи, власник або уповноважений ним орган повинен перевести, за їх згодою, на таку роботу відповідно до медичного висновку тимчасово або без обмеження строку.

З наданих представником відповідача пояснень вбачається, що виконання посадових обов`язків за посадою, яку займала позивачка, вимагало значного фізичного навантаження і пересування протягом робочого дня з поверху на поверх, де розміщені відділення клініки, відтак позивач не могла належно виконувати покладені на неї трудові обов`язки.

Заклад охорони здоров`я терапевтичної клініки Військово-медичного клінічного центру Західного регіону, враховуючи рекомендації МСЕК щодо працевлаштування легка надомна праця, не міг забезпечити позивачу іншу легшу роботу, яку б могла за станом здоров`я виконувати позивач, крім того, вакантні посади були відсутні. У зв`язку з чим, відповідно до наказу Військово-медичного клінічного центру Західного регіону від 07.02.2024р. №38 ОСОБА_1 було звільнено з роботи за п.2 ст.40 КЗпП України. У зв`язку з виявленою невідповідністю працівника займані посаді за станом здоров`я, вказавши підставою Довідку МСЕК Серії 12 ААГ №601828 від 18 січня 2024 року. З даним наказом позивач була ознайомлена, але відмовилась отримати його копію, що підтверджується Актом від 09.02.2024р.

Як вбачається з матеріалів справи, 29.02.2024р. у закладі охорони здоров`я терапевтичної клініки Військово-медичного клінічного центру Західного регіону проведено перевірку дотримання законодавства у сфері праці, за результатами якої складено Акт від 13.03.2024р. про відсутність порушення законодавства.

Враховуючи вищенаведене, оскільки звільнення позивачки з роботи було проведено з дотриманням норм чинного законодавства, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю.

У зв`язку з відмовою в задоволенні позову в частині визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, відсутні і правові підстави для стягнення грошових коштів на відшкодування моральної шкоди.

Керуючись ст.ст. 2, 81, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

ухвалив:

в задоволенні позову ОСОБА_1 (місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 ) до Військово-медичного клінічного центру Західного регіону (, місцезнаходження: 79010, м.Львів, вул.Личаківська, 26) про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди - відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з часу складання повного судового рішення до Львівського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складене 26.11.2024 року.

Суддя Нор Н.В.