ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/2061/24 Номер провадження 22-ц/814/3366/24Головуючий у 1-й інстанції Потетій А. Г. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.,

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.,

розглянув в порядку письмового провадження без виклику учасників в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Васильченко Ганни Іванівни, представника ОСОБА_1 , на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 08 серпня 2024 року (час ухвалення судового рішення та дата виготовлення повного тексту судового рішення не зазначені) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

У С Т А Н О В И В:

У травні 2024 року ТОВ «Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з вказаним позовом, просило ухвалити рішення, яким стягнути із ОСОБА_2 заборгованість:

за кредитним договором №901/7855937-СК від 02.03.2020 у сумі 11 383,25 грн, з яких: 6 572,72 грн заборгованість по тілу кредиту, 4 810,53 грн заборгованість по відсоткам;

за кредитним договором №02252-02/2022 від 03.02.2022 у сумі 10 456 грн, з яких: 4 000 грн заборгованість по тілу кредиту; 6456 грн заборгованість по відсоткам.

В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що відповідачка 03.02.2022 та 02.03.2020 уклала в електронній формі кредитні договори із ТОВ «ФК «Інвеструм» (№02252-02/2022) і АТ «ТАСКОМБАНК» (№901/7855937-СК).

Відповідачка, отримавши кредитні кошти, належним чином свої зобов`язання з їх повернення не виконала, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, право вимоги якої відступлена 02.12.2022 та 13.01.2023 на користь ТОВ «Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів» на підставі укладених договорів факторингу.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 08 серпня 2024 року позов ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» суму заборгованості:

за кредитним договором №901/7855937-СК в розмірі 11383,25 грн, з яких: 6 572,72 грн - заборгованість по тілу боргу; 4 810,53 грн - заборгованість по відсоткам;

за кредитним договором №02252-02/2022 в розмірі 10 456,00 грн, з яких: 4 000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 6 456,00 грн - сума заборгованості за відсотками;

а всього 21 839,25 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3028,00 грн.

В апеляційній скарзі адвокат Васильченко Г.І., представник ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» суму заборгованості за кредитним договором №02252-02/2022 в розмірі 4 600 грн, з яких: 4 000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 600 грн сума заборгованості за відсотками, в решті позовних вимог відмовити. Стягнути з позивача на користь відповідача 3 633 грн судового збору за подачу апеляційної скарги та 10 000 грн витрат на правничу допомогу.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги стверджується, що суд залишив поза увагою той факт, що позивачем не надано договору №901/7855937-СК від 02.03.2020, який би свідчив про укладеність договору та містив всі необхідні для його виконання умови.

Судом першої інстанції порушено норми процесуального права у частині задоволення заяви відповідачки про часткове визнання позовних вимог, оскільки ОСОБА_2 не ознайомлювалася з матеріалами справи і їй не було відомо, що позивачем навіть не додано до позовної заяви кредитного договору № 901/7855937-СК від 02.03.2020, а відповідно відсутні взагалі підстави для стягнення з неї навіть тіла кредиту у розмірі 7 000,00 грн і як наслідок відсотків за користування кредитом.

Проте, судом першої інстанції всупереч відсутності доказу на підтвердження укладення кредитного договору № 901/7855937-СК по суті прийнято та задоволено заяву відповідачки про часткове визнання позову, хоча така заява відповідачки суперечить положенням ЦПК України, так як судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Вирішуючи позовні вимоги по договору №02252-02/2022 від 02.03.2020, суд першої інстанції мав застосувати ЗУ «Про захист прав споживачів», оскільки умови договору є несправедливими, а сума, яку просить стягнути позивач, не є співрозумною сумі кредиту.

Суд залишив поза увагою, що позивачем нарахована заборгованість за кредитним договором №02252-02/2022 від 02.03.2020 поза межами строку кредитування, а тому нарахування відсотків після 04.03.2022 є безпідставним.

Щодо витрат на правничу допомогу зазначала, що витрати у розмірі 10 000,00 грн розраховано виходячи із розрахунку вартості правової допомоги адвоката: 1 година 2 000,00 грн, у тому числі, але не виключно за ознайомлення та аналіз матеріалів судової справи та рішення суду, складання, оформлення та подання до суду апеляційної скарги тощо.

Докази остаточного розміру понесених відповідачкою витрат на правничу допомогу ОСОБА_2 будуть надані у відповідності до ч.8 ст.141 ЦПК України протягом 5 днів з моменту ухвалення рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 , представник ТОВ «Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів» за довіреністю, посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В обґрунтування повторно зазначено вказане у позові та звертається увага, що укладання угоди без заповнення Заявки Клієнтом є неможливим так як без проходження реєстрації та отримання Одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до домовленості є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису), без здійснення входу Відповідачем на веб-сайт за допомогою Логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між Відповідачем та Первісним Кредитором (Позикодавцем) не було б укладено, що і є доказом фактичного підписання оригіналів кредитних договорів та надання йому примірника оригіналів договорів.

Вважає, що товариством доведено факт укладання спірних договорів з Відповідачкою в електронній формі, тому позовні вимоги є законними та обгрунтованими, а Відповідач намагається уникнути виконання взятих на себе зобов`язань.

По договору № 02252-02/2022 від 03.02.2022 зазначає, що укладеним договором сторони узгодили розмір кредиту грошову одиницю, в якій надано кредит, строк, умови кредитування та нарахування відсотків в зв`язку з простроченням повернення кредитних коштів, що свідчить про наявність волі Відповідача для укладення такого Договору, на таких умовах шляхом підписання Договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Жодних заперечень з приводу того, що Відповідач не погодилась з Правилами надання коштів при укладенні договору висловлено не було.

Ніяких застережень або зауважень з боку Відповідача, щодо неповного розуміння або незгоди з умовами договору або додаткової угоди під час його підписання, до суду не подано, а у випадку неповного розуміння умов Кредитного договору у Відповідача була можливість відмовитися від підписання даного договору, якою вона не скористалась.

Зазначає, що ЗУ «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору, а тому у суду не було підстав до його застосування.

Вказував, що доводи апеляційної скарги про те, що умови договору щодо встановлення вимоги про сплату споживачем непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання зобов`язання за договором є несправедливими, не повинно братися судом до уваги, оскільки розмір відсотків за користування кредитними коштами сторонами договору визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому ст. 627 ЦК України.

Просить при винесенні рішення по договору №02252-02/2022 від 03.02.2022 врахувати розрахунок заборгованості за кредитним договором № 02252-02/2022 від 02.03.2020 підготовлений первісним кредитором, та Інформаційну довідку про перерахування кредитних коштів відповідачу за кредитним договором № 02252-02/2022 від 03.02.2022 які надійшли на адресу позивача від первісного кредитора вже після ухвалення рішення у справі.

По договору №901/7855937-СК від 02.03.2020 зазначає, що твердження представника відповідача про відсутність кредитного договору є безпідставними та не обґрунтованими, оскільки сам договір вважається укладений з моменту підписання анкети заяви де і прописані всі умови кредитування. На підставі вищевказаної заяви договору відповідач отримала у користування карту за номером НОМЕР_1 , що підтверджується власноручним підписом відповідачки, який міститься на даній заяві-договорі.

Звертає увагу, що відповідач надала до суду першої інстанції заяву в якій зазначила, що позовні вимоги визнає частково, готова сплатити тіло кредиту, чим підтвердила факт укладення Заяви-договору про приєднання до Публічної пропозиції АТ «ТАСКОМБАНК» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 901/7855937-СК та факт отримання карти в користування кредитної карти.

Просить при винесенні рішення по договору №901/7855937-СК від 02.03.2020 врахувати розрахунок заборгованості за кредитним договором №901/7855937-CK від 02 березня 2020 року підготовлений первісним кредитором який надійшов на адресу позивача від первісного кредитора вже після ухвалення рішення у справі і з якого вбачається що відповідачем було здійснено часткову оплату кредитної заборгованості, що є підтвердженням визнання кредитного договору ОСОБА_2 та здійснення певних заходів на погашення заборгованості яка виникла на підставі вищевказаного кредитного договору.

Зазначає, що твердження відповідача про неправомірне нарахування відсотків позивачем є безпідставним та не обґрунтованим оскільки після переуступлення прав вимоги за даним договором, Позивачем не здійснювалося додаткових нарахувань, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» просить стягнути кредитну заборгованість, яка була нарахована безпосередньо Первісним кредитором.

Звертає увагу суду, що відповідно до роз`яснень Національного Банку України, для звільнення військовослужбовців, резервістів та військовозобов`язаних від нарахування штрафів, пені та процентів за користування кредитом Відповідача не надав Первісному кредитору жодних доказів на підтвердження того факту, що у нього є право на пільги відповідно до ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Для припинення нарахування штрафних санкцій, пені, а також процентів за користування кредитом Відповідач зобов`язаний був звернутись до відділення відповідної фінансової установи, надати відповідні підтверджуючі документи для призупинення нарахування штрафних санкцій за користування кредитом і як наслідок отримати документ, що підтверджує призупинення нарахування штрафних санкцій за користування кредитом.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу вказує, що представником Відповідача суду не надано, договору про надання правничої правової допомоги, акту приймання передачі послуг, копію квитанції про оплату та Детальний опис робіт, які б підтвердили дійсне надання правничої допомоги, дали б можливість зрозуміти обсяг, складність проведеної роботи та витрачений на це час, а тому вартість правової допомоги в сумі 10 000,00 грн, є недоведеною належним чином, і з огляду на малозначність справи та складність написання відзиву є неспівмірною.

У відповіді на відзив адвокат Васильченко Г.І., представник ОСОБА_1 , просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позовні ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково, стягнувши з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» суму заборгованість за Кредитним договором № 02252-02/2022 в розмірі 4 600,00 грн, з яких: 4 000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 600,00 грн - сума заборгованості за відсотками, в решті позовних вимог відмовити.

В обгрунтування вказувала, що подання позивачем разом з відзивом на апеляційну скаргу документів, які він прохає взяти до уваги, надані ним в порушення ч. 3 ст. 367 ЦПК України, адже докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Позивач вже використав свою можливість надати докази разом з позовною заявою до суду першої інстанції, проте ним не було додано таких доказів, а тому вони взагалі не мають бути враховані судом апеляційної інстанції.

Надана позивачем довідка про систему гарантійного вкладу фізичних осіб б/н б/д, яка сама по собі не є доказом укладеного Кредитного договору № 901/7855937-СК між АТ «ТАСКОМБАНК» та відповідачкою.

Вказує, що доводи позивача про узгодження сторонами договору № 02252-02/2022 від 03.02.2022, розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк, умови кредитування та нарахування відсотків в зв`язку з простроченням повернення кредитних коштів та про відсутність несправедливих умов договору є безпідставними, оскільки Позивач як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи з порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги діючого законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які Відповідачка не могла оцінити належно, у зв`язку зі специфічними умовами та структурою самого договору.

Зазначає, що позиція Позивача про те, що у даному спорі ЗУ «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору та посилання на позицію Верховного суду від 02.12.2015 № 6-1341цс15 є помилковою та протилежною актуальній судовій практиці викладеній у постанові Верховний суду від 21.07.2021 по справі № 35/13202/18.

Звертає увагу, що розрахунок заборгованості, відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» є лише похідним від первинної бухгалтерської документації та може містити відомості про господарську операцію. Проте саме банківська виписка за картковими рахунками може бути належним доказом щодо заборгованості за кредитним договором, що споживач користувався кредитною карткою, ним вносились кошти на погашення заборгованості, або ні. Позивачем було надано розрахунок заборгованості за кредитним договором № 02252-02/2022 від 03.02.2022 і даний документ не містить жодного підпису представника первісного кредитора, жодного підтвердження реальності господарської операції: з нього не можливо вирахувати, коли первісним кредитором заборгованість була переведена в прострочену, який був порядок нарахування відсотків, в якому розмірі вони були нараховані, коли вони були нараховані, тощо.

Зазначає, що доводи Відповідача про те, що нарахування Відповідачу відсотків здійснювалось з тих підстав, що Відповідач не повідомив Первісних кредиторів про розповсюдження на неї норм ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», є необґрунтованими та безпідставними, оскільки у апеляційній скарзі скаржник не посилався на норми ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Вказує, що доводи відзиву, щодо недоведеність розміру витрат на правничу допомогу є необґрунтованими з огляду на ч.8 ст.141 ЦПК України.

У запереченні на відповідь на відзив на апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» вважає відповідь на відзив на апеляційну скаргу безпідставною та необгрунтованою, а надані до відзиву додаткові документи подані своєчасно, оскільки вони отримані позивачем вже після подання позовної заяви до суду, а тому товариство було позбавлено можливості подати такі докази раніше. Отже всі документи які були які додано до відзиву на апеляційну скаргу подані позивачем ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» у порядку, визначеному чинним законодавством, зокрема, пунктом 2 ч. 1 ст. 43, ч. 4 ст. 179, ч. 8 ст. 279 ЦПК України.

Звертав увагу, що відповідач як власник особистого кабінету в ІТС Первісного кредитора, маючи безперешкодний доступ до даних верифікації та ідентифікації Позичальника не надав до суду відомостей та не спростував факт не укладання кредитного договору, як і доказів неотримання кредитних коштів маючи доступ до своїх карткових рахунків.

Перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції скасувати.

Відповідно п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення у разі порушення судом першої інстанції норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права.

З матеріалів справи вбачається, що 02.03.2020 ОСОБА_2 підписано заяву про приєднання до публічної пропозиції АТ «Таскобанк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 019/4832847-СК, відповідно до умов якого остання мала отримати кредит у сумі 10 000 грн (а.с.8).

Також, 02.03.2020 ОСОБА_2 підписала паспорт споживчого кредиту, у якому визначені умови кредитного договору за карткою «Велика П`ятірка» (а.с.9).

02 грудня 2022 року між АТ «Таскомбанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № НІ/11/7-Ф, за умовами якого ( п.2.1.) в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, фактор зобов`язався передати (сплатити) клієнту суму фінансування, а клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги за кредитними договорами в обсязі та на умовах , що існують на дату відступлення прав вимоги. Перелік позичальників, підстави виникнення права вимоги до позичальників, сума боргу та інші дані зазначаються в реєстрі прав вимог, який формується згідно додатку № 1 та є невід`ємною частиною цього договору.( а.с.15 зворот)

Пунктом 2.3 договору передбачено, що відступлення права вимоги і всіх інших прав, належних клієнту за кредитними договорами та їх перехід від клієнта до фактора відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру прав вимог згідно додатку №2, але не раніше здійснення оплати фактором, після чого фактор стає кредитором по відношенню до позичальника стосовно боргу та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру прав вимог підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги боргу та є невід`ємною частиною цього договору (а.с. 16).

Згідно акту прийому-передачі реєстру прав вимоги за договором факторингу № НІ/11/7-Ф від 02 грудня 2022 року клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників кількістю 7276 шт (а.с. 18).

До позовної заяви ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було надано витяг з реєстру боржників до договору факторингу № НІ/11/7-Ф від 02 грудня 2022 року, щодо передання права вимоги відносно боржника ОСОБА_4 , номер кредитного договору №901/7855937-СК, сума заборгованості за основною сумою боргу 6572,72 грн, сума заборгованості за відсотками 4810 грн 53 коп., а разом 11383 грн 25 коп. ( а.с.19). Витяг з реєстру не містить підписів уповноважених осіб клієнта та фактора, засвідчений лише особою, яка сформувала цей витяг.

03.02.2022 між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та ОСОБА_4 укладено договір про надання фінансового кредиту №02252-02/2022, згідно якого товариство надало відповідачу фінансовий кредит у розмірі 4000 грн 00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах визначених цим договором (п.1.1. договору).

Кредит надавався строком на 30 днів, тобто до 04 березня 2022 року. Строк дії договору починається з моменту його укладення відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію» та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (п.2.1. договору).

За користування кредитом клієнт сплачує товариству 182,5% річних від суми кредиту в розрахунку 0,50% на добу.(п.1.3. договору)

Тип процентної ставки фіксована (а.с. 24).

13 січня 2023 року між ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» укладено договір факторингу № 13012023, за умовами якого фактор зобов`язався передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити фактору право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом, пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно додатку №1 та є невід`ємною частиною договору( п.1.1. договору)(а.с.28 зворот)

Відповідно до п. 1.2 договору перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно додатку №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною договору (а.с. 28 зворот).

Згідно акту прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 13012023 від 13 січня 2023 року клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників кількістю 10683 (а.с. 31).

До позовної заяви ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було надано витяг з реєстру боржників до договору факторингу № 13012023 від 13 січня 2023 року, щодо передання права вимоги відносно боржника ОСОБА_2 , номер кредитного договору №02252-02/2022, сума заборгованості за основною сумою боргу 4000 грн, сума заборгованості за відсотками 6456 грн 00 коп., а разом 10456 грн 00 коп. ( а.с. 32). Витяг з реєстру не містить підписів уповноважених осіб клієнта та фактора, засвідчений лише особою, яка сформувала цей витяг.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з доведеності обставин, на які посилався позивач у підтвердження заявлених вимог.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з такого.

По договору №901/7855937-СК від 02.03.2020.

Згідно з ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом. Так, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1054 ЦК).

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно ст.612 ЦК України - боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

За змістом ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.514 ЦК).

Встановлено, що позивачем при подачі позову до суду надано копію заяви-договору про приєднання до публічної пропозиції АТ «Таксомбанк» на укладення договору № 901/7855937-СК про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб від 02.03.2020.( а.с.8)

Дана заява підписана ОСОБА_4 .. Своїм підписом остання погодилась, що сума бажаного кредитного ліміту визначена у розмірі 10 000 грн, яку слід перерахувати на оформлену позивачем кредитну картку «Велика П`ятірка» за номером 206741(а.с.8)

Наявність в матеріалах справи заяви-договору свідчить про згоду ОСОБА_2 укласти договір №901/7855937-СК від 02.03.2020 із АТ «ТАСКОМБАНК» та про намір останньої отримати кошти у розмірі 10 000 грн..

У постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15), у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17 сформульований такий правовий висновок:

«З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11Закону №1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.»

За змістом положень ст.12, ст.13, ст.89 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності і диспозитивності. Кожна із сторін зобов`язана довести належними і допустимими доказами ті, обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог та заперечень. Суд розглядає цивільні справи у межах заявлених вимог і на підставі доказів, наданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд не може збирати докази, що стосуються спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судоми у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійснені учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, враховуючи правовий висновок Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17, при вирішенні цього спору необхідно виходити з того, що ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» суду не надано належних і допустимих доказів про те, що відповідачка (позичальниця) на час укладення кредитного договору була ознайомлена з Умовами і правилами надання банківських послуг, на які зроблене посилання у позові.

Тобто відсутні докази про те, що сторони у належний спосіб визначили умови нарахування і сплати процентів за користування кредитними коштами, адже сама по собі підписана відповідачкою заявка-договір без надання належних та допустимих доказів, що підтверджують укладення договору, не може бути підставою для стягнення процентів за користування кредитними коштами, пені та штрафів за невиконання кредитного договору.

У заяві позичальника від 02.03.2020 процентна ставка не зазначена.

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Разом з позовною заявою позивачем надано суду паспорт споживчого кредиту за карткою «Велика П`ятірка» (а.с.9), у якому зазначено: строк кредитування - 12, з автоматичною пролонгацією; мета отримання кредиту - Споживчі цілі; Спосіб та строк надання кредиту - Кредитна лінія; Базова процентна ставка 43,2 % річних; Загальні витрати за кредитом, грн. - 2 307,95 грн на прикладі суми кредитного ліміту 10 000,00 грн та його погашення впродовж 12 місяців; Орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (у т.ч. тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі), грн. - 52307,95 грн на прикладі суми кредитного ліміту 10 000,00 грн та його погашення впродовж 12 місяців; Реальна річна процентна ставка, відсотків річних- 44,70%; Пеня - відсутня; Штрафи 100,00 грн. за кожен факт; процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту - 44,70 %. Зазначений паспорт підписаний ОСОБА_4 ( а.с.9)

Підписаний сторонами 02.03.2020 паспорт споживчого кредиту є тією інформацією, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (Стандартизована форма), викладений у формі відповідно до Додатку 1 до Закону України "Про споживче кредитування".

Закон України "Про споживче кредитування", який набрав чинності 10 червня 2017 року та діяв на час підписання відповідачем паспорту споживчого кредиту, визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері.

Згідно із п. 1 ч. 1Закон України "Про споживче кредитування" договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.

Стаття 9 Закону України "Про споживче кредитування" визначає інформацію, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит. До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту.

Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (ч. 2 ст. 9 Закону).

Частиною 3 ст. 9 Закону України "Про споживче кредитування" визначено інформацію, що надається кредитодавцем споживачу, також і в разі укладення договору про споживчий кредит у формі кредитування рахунку (п. 12).

Термін "паспорт споживчого кредиту" вживається у Законі України "Про споживче кредитування" лише в розділі II "Інформаційне забезпечення договору про споживчий кредит та дії, що передують його укладенню" та у Додатку 1 зі стандартизованою формою такого паспорта. Приписи про умови договору про споживчий кредит, його форму, порядок укладення та розірвання визначені у розділі ІІІ "Договір про споживчий кредит" цього Закону. До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (ч.2 ст. 9 Закону України "Про споживче кредитування", чинного на момент виникнення спірних правовідносин). З огляду на ці норми закону паспорт споживчого кредиту є довідкою для споживача про умови кредитування, з якими банк зобов`язаний його ознайомити для прийняття споживачем усвідомленого рішення про наступне укладення кредитного договору. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, підписання такого паспорта не означає укладення кредитного договору. Паспорт споживчого кредиту не є тим документом, який Закон України "Про споживче кредитування" включає до форми договору про споживчий кредит (стаття 13).

Отже, зважаючи на наявність підписаного сторонами 02.03.2020 паспорту споживчого кредиту, який відповідає формі та змісту, визначеного для нього Додатком 1 ЗУ "Про споживче кредитування", АТ «ТАСКОМБАНК» та ОСОБА_4 , мали укласти договір споживчого кредитування, як того вимагає Закон України "Про споживче кредитування".

Відповідно до ст. 13 Закону України "Про споживче кредитування" у редакції, чинній на час підписання відповідачем та позивачем паспорту споживчого кредиту, договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.

Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця.

Статтею 12 Закону України "Про споживче кредитування" визначено умови договору про споживчий кредит.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що: під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація; правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами: першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін; зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів, (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину; потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Зазначене узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2022 року (справа № 393/126/20).

В даному випадку матеріали справи не містять договору про споживчий кредит, укладеного між сторонами в даній справі після підписання паспорту споживчого кредиту 02.03.2020, а додана позивачем до позову заява - договір, підписана відповідачем, не є договором про споживчий кредит в розумінні Закону України "Про споживче кредитування".

Отже, паспорт споживчого кредиту відповідно до Закону України "Про споживче кредитування" є інформацією, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит, який повинен відповідати формі, визначеній ст. 13 цього Закону. Включення позивачем паспорту споживчого кредиту в Умови та Правила надання банківських послуг в АТ «ТАСКОМБАНК», суперечить Закону України "Про споживче кредитування".

Зазначений Паспорт споживчого кредиту містить узагальнену інформацію про умови кредитування та орієнтовану загальну вартість кредиту та передує укладенню кредитного договору з позичальником.

Окрім того, у цьому паспорті міститься посилання на те, що інформація зазначена у ньому зберігає чинність та є актуальною лише до 03.04.2020, тобто слід виходити з того, що сторони Банк і позичальник, у належній формі узгодили усі істотні умови кредитного договору, однак дані істотні умови втратили свою чинність 03.04.2020.

Враховуючи, що Паспорт споживчого кредиту є інформацією, яка була надана ОСОБА_4 , була актуальною лише до 03.04.2020 і матеріали справи не містять відомостей про те, які саме із зазначених у Паспорті умов були прийняті позичальником, дана інформація не може бути взята судом до уваги як доказ підтвердження конкретних умов кредитування.

З огляду на зазначене, відсутні правові підстави для стягнення на користь ТОВ «Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів» відсотків за кредитом №901/7855937-СК від 02.03.2020, оскільки в матеріалах справи відсутні дані щодо прийняття боржником умов і тарифів кредитування.

Перевіряючи обґрунтованість вимог ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» про стягнення заборгованості за тілом кредита у сумі 6 572,72 грн, апеляційний суд керується такими міркуваннями.

Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію оперативної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від18червня 2003року №254 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України №75 від 04 липня 2018 року.

Матеріали справи не містять будь яких документів про перерахування коштів на користь відповідачки за укладеним договором, як і не містять доказів про рух коштів на рахунку відповідачки, що унеможливлює перевірити наявність чи відсутність загальної заборгованості по тілу кредиту, а долучений до відзиву на апеляційну скаргу розрахунок заборгованості по договору №901/7855937-СК від 02.03.2020 (а.с.130) колегія суддів не приймає до уваги з огляду на ч.3 ст. 367 ЦПК України та відсутності доказів поважності причин неподання даних доказів суду першої інстанції під час розгляду справи по суті.

Посилання позивача на неотримання даних доказів до ухвалення рішення судом першої інстанції є необгрунтованими, так як не підтверджені жодними доказами, їх отримання саме перед написанням відзиву на апеляційну скаргу, як і доказів причин їх неотримання під час підготовки позову до суду.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про відсутність у суду підстав для задоволення позовної вимоги щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів» заборгованості за кредитним договором №901/7855937-СК від 02.03.2020.

По договору №02252-02/2022 від 03.02.2022.

У постанові Верховного Суду від 12 січня 2021 року (справа №524/5556/19) викладені такі висновки щодо укладення кредитного договору в електронній формі.

«У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону.

У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.»

У постанові Верховного Суду від 12 червня 2023 року (справа №263/3470/20) викладені такі висновки стосовно доказів у правовідносинах, що виникли у зв`язку з укладення кредитного договору в електронній формі.

«Доводи касаційної скарги, що у матеріалах справи немає бухгалтерських документів про видачу кредиту не заслуговують на увагу, з огляду на таке.

Відповідно до пункту 1 статті 13 Закону розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», «;Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України.

Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України.

Згідно з пунктом 3 статті 13 Закону продавець (виконавець, постачальник) оператор платіжної системи або інша особа, яка отримала оплату за товар, роботу, послугу відповідно до умов електронного договору, повинні надати покупцеві (замовнику, споживачу) електронний документ, квитанцію, товарний чи касовий чек, квиток, талон або інший документ, що підтверджує факт отримання коштів із зазначенням дати здійснення розрахунку.

Закон є спеціальним нормативно-правовим актом щодо регулювання спірних правовідносин, тому посилання заявника на статтю 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» є безпідставним.

Також безпідставним є твердження заявника про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, оскільки подані сторонами електронні докази не досліджувалися в оригіналі, з огляду на таке.

Відповідно до частин другої, третьої, п`ятої статті 100 ЦПК України електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу.

Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

У матеріалах справи є роздруківки загальних умов договору кредитної ліній, спеціальних умов договору позики № AG2069856, додаткової угоди № АМ5917691 до спеціальних умов для короткострокового кредиту договору кредитної лінії № AG2069856, паспорта споживчого кредиту, інформації, яка надається споживачу до укладання договору про споживчий кредит.

Порушень порядку надання і отримання доказів у суді не встановлено, у суду не було сумніву щодо відповідності паперової копії електронного доказу оригіналу.

Вказане свідчить про відсутність підстав для дослідження оригіналу електронного доказу за наявності в матеріалах справи паперових копій цих доказів та за відсутності обґрунтованих сумнівів у їх відповідності оригіналу.

З огляду на це також безпідставними є доводи касаційної скарги, що суд апеляційної інстанції встановив факт укладення кредитного договору, зокрема його підписання позивачем, на підставі недопустимих доказів, а саме копії електронного доказу.

Доводи касаційної скарги, що суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що у матеріалах справи немає даних про те, що позивача було належним чином ідентифіковано при реєстрації в ІТС відповідним електронним підписом, електронним цифровим підписом чи іншим аналогом власноручного підпису, отже, відсутні докази підписання ним кредитного договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором є необґрунтованими, оскільки суд апеляційної інстанції встановив, що оспорюваний договір про надання кредиту підписаний позивачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину, без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не міг бути укладений.

Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, що спростовує доводи касаційної скарги у цій частині. Доказів протилежного матеріали справи не містять, позивач також їх не надав, що відповідно до статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.»

Підписання електронного договору за допомогою одноразового ідентифікатора, тобто укладення договору без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету не є можливим (див. висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 (справа№732/670/19), від 12.01.2021(справа №524/5556/19), від 31.08.2022 (справа №280/4456/20), від 09.02.2023 (справа №640/7029/19)).

У підтвердження заявлених вимог позивач надав суду: копію договору про надання фінансового кредиту №02252-02/2022, згідно якого товариство надало відповідачу фінансовий кредит у розмірі 4 000 грн 00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах визначених цим договором (п.1.1. договору), строком на 30 днів, тобто до 04 березня 2022 року (а.с.24); копію графіку платежів (а.с.25 зворот), згідно якого вбачається , що чиста сума кредиту/сума платежу за розрахунковий період складає 4 000 грн і проценти за користування кредитом складають 600 грн; інформацію про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту з аналогічними у договорі умовами кредитування (а.с.27). Договір та інформація про умови кредитування і заявка-анкета підписані електронним підписом, а саме одноразовим ідентифікатором.

У підтвердження перерахування кредитних коштів відповідачці позивач не надав суду жодного доказу, однак ОСОБА_2 не заперечує факт отримання коштів в розмірі 4 000 грн і не заперечує щодо сплати заборгованості у розмірі 4 600 грн, які складаються з суми кредиту (4000 грн) та загальних витрат за кредитом у розмірі 600 грн.

Статтею 526 ЦК України презюмується, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (статті 610, 611 ЦК України).

За змістом статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Отже, надавши відповідачу грошові кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковому рахунку, Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі.

Ураховуючи те, що позичальник взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, кредитні кошти не повернув, внаслідок чого виникла заборгованість, тому згідно ст.ст.526, 527, 530, 1054ЦК України з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів» підлягає стягненню вказана заборгованість за кредитним договором у розмірі 4 600 грн.

У позові ТОВ «Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів» просить стягнути з відповідача на свою користь, окрім заборгованості за тілом кредиту, заборгованість за відсотками.

Задовольняючи позов в частині загальної заборгованості за відсотками по договору №02252-02/2022 від 03.02.2022, суд першої інстанції не звернув увагу на 4.3. договору (а.с 24 зворот)

Відповідно п. 4.3. договору у разі, якщо Клієнт не повернув кредит в строк визначений в п.1.2. цього Договору та/або в додатку до цього договору, проценти передбачені в п.2.4. цього договору продовжують нараховуватися за кожен день користування кредитними коштами, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів, починаючи з першого дня прострочення виконання умов договору.(а.с.24-25)

Вказаний пункт договору міститься в 4 розділі: «Відповідальність сторін та порядок вирішення спорів», а отже нарахування процентів після 30 денного строку кредитування слід розцінювати як санкція за порушення умов договору, що не є предметом даного спору.

Враховуючи встановлене, конкретні обставини справи і характер спірних правовідносин, апеляційний суд вважає, що інші доводи апеляційної скарги не є істотними та такими, що потребують детального аналізу задля забезпечення вимог п.1 ст.6 Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

На підставі викладеного рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 08.08.2024 підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ТОВ «Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів» та стягнення на їх користь з відповідача 4 600 грн заборгованості за договором №02252-02/2022 від 03.02.2022.

Частиною 13 ст. 141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частиною 1 та п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

Згідно ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Так, з матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів», подаючи позовну заяву, до суду сплатило 3 028 грн судового збору (а.с.1, 2)

Позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів» задоволено частково на 29,31%.

Таким чином, ТОВ «Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів» має право на стягнення з іншої сторони 3 028 х 29,31% = 8 87,51 грн судових витрат.

При апеляційному оскарженні рішення ОСОБА_2 сплачено 3 633,60 грн. судового збору (а.с.92)

Апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволена на 100%.

Таким чином, ОСОБА_2 має право на стягнення з іншої сторони 3 633,60 грн судових витрат.

Відповідно до ч.10 ст.141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Оскільки з ТОВ «Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3633,60 грн, а з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 887,51 грн, то, враховуючи ч.10 ст. 141 ЦПК України, з ТОВ «Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_2 необхідно стягнути різницю судових витрат, покладених на обидві сторони, в розмірі 3 633,60 - 887,51 = 2 746,09 грн, а також звільнити ОСОБА_2 від обов`язку сплачувати ТОВ «Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів» частину судового збору.

Питання щодо витрат на правничу допомогу буде вирішено судом відповідно ч.8 ст.141 та 270 ЦПК України.

Керуючись ст.367, п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу адвоката Васильченко Ганни Іванівни, представника ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 08 серпня 2024 року скасувати, ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код: НОМЕР_2 ; АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів» (; вул. Симона Петлюри,30, м.Київ, 01032) заборгованість за договором №02252-02/2022 від 03.02.2022 у розмірі 4 600 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів» (; вул.. Симона Петлюри,30, м.Київ, 01032) на користь ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код: НОМЕР_2 ; АДРЕСА_1 ) судові витрати у розмірі 2 746,09 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду з урахуванням вимог ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлено 25 листопада 2024 року.

Головуючий суддя О.А.Лобов

Судді А.І.Дорош

В.М.Триголов