Справа № 509/1610/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2024 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі :

головуючого судді Гандзій Д.М.

при секретарі Задеряка Г.М.

позивачки ОСОБА_1 та її представника адвоката Дворніченка О.О.

відповідачки ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в смт. Овідіополь в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , за участю 3-їх осіб без самостійних вимог на предмет спору : Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та Відділу опіки та піклування Приморської районної адміністрації виконкому Одеської міської ради про встановлення факту батьківства та внесення змін до актового запису про народження, -

ВСТАНОВИВ :

18 березня 2024 року, представник ОСОБА_1 звернувся до Овідіопольського райсуду Одеської області з вказаною заявою, в якій просив суд : встановити юридичний факт батьківства ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 - відносно сина ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Одесі та внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 № 231 від 7 лютого 2024 року, здійсненого ВДРАЦС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), вказавши у графі «батько» ОСОБА_4 , громадянина України, який народився ІНФОРМАЦІЯ_5 у м. Перещепине, Новомосковського району Дніпропетровської області, що потрібно позивачці для призначення пенсії у зв?язку з втратою годувальника та отримання частини одноразової грошової допомоги, мотивуючи це фактичними шлюбними та інтимними стосунками між позивачкою та ОСОБА_4 - капітаном ЗСУ, заступником командира 1 батальйону НОМЕР_1 окремої бригади морської піхоти ім. контр-адмірала ОСОБА_6 (35 ОБрМП, в/ч НОМЕР_2 , що дислокується в Одеській області), від якого вона завагітніла в травні 2023 р.

16.08.2023 р. ОСОБА_4 загинув поблизу н/п Красногорівка, Покровського району Донецької області під час виконання бойового завдання, отримавши поранення несумісні з життям.

ІНФОРМАЦІЯ_3 позивачка ОСОБА_1 народила сина ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 08.02.2024 р., в якому батьком дитини записаний ОСОБА_7 за вказівкою матері дитини (позивачки) в порядку ст. 135 СК України через те, що остання не перебувала у зареєстрованому шлюбу з загиблим військовослужбовцем ОСОБА_4 , який в свою чергу, на момент своєї смерті, перебував в офіційному шлюбі з відповідачкою ОСОБА_3 , з якою у них не було дітей, та з якою він мав намір розірвати шлюб, для чого, спочатку оформив нотаріально посвідчену заяву від 29.06.2023 р. (реєстр. № 1277), якою надав свою згоду на розірвання шлюбу з ОСОБА_3 , підтвердивши у заяві, що своїм підписом він підтвердив той факт, що зміст цієї заяви та його правові наслідки йому зрозумілі, документ повністю відповідає його волевиявленню, текст заяви ним уважно прочитаний, жодних технічних, логічних помилок не виявлено, а в подальшому, 14.07.2023 р. ОСОБА_4 оформив нотаріально посвідчену довіреність (реєстр. № 1206) на свою жінку ОСОБА_3 , якою уповноважив останню бути його представницею у будь-якому ВДРАЦС з усіх без винятку питань, в тому числі питань подання заяви про державну реєстрацію розірвання шлюбу подружжя, яке не має дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Під час перебування справи в суді, позивачка самостійно звернулась до КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» Департаменту охорони здоров?я ООДА з заявою про проведення судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи з метою встановлення факту біологічного батьківства загиблого військовослужбовця ОСОБА_4 відносно дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , народженого нею та висновком експерта № 345 від 22.07.2024 р., шляхом проведення молекулярно-генетичного аналізу ДНК було встановлено, що загиблий військовослужбовець ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 може являтися біологічним батьком дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , народженого ОСОБА_1 з ймовірністю 99,99999%, таким чином, батьківство практично доведене.

В судовому засіданні позивачка та її представник повністю підтримали позов, який просили задовольнити, повністю підтвердивши обставини своїх доводів, викладених у позові, зазначивши, що вимоги ОСОБА_1 були викладені у виді позовної заяви, а не заяви в порядку окремого провадження, через те, що відповідачка ОСОБА_3 категорично заперечує факт батьківства її загиблого чоловіка ОСОБА_4 по відношенню до малолітнього сина позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а тому виник спір про право на отримання частини одноразової грошової допомоги внаслідок смерті військовослужбовця ОСОБА_4 , який повинен вирішуватися в порядку позовного провадження, що підтверджується заявою заінтересованої особи ОСОБА_2 на адресу судді Приморського райсуду м. Одеси Яреми Х.С., в провадженні якої перебувала заява ОСОБА_1 , за участю заінтересованих осіб : Приморського ВДРАЦС, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про встановлення факту батьківства, наслідком чого стала ухвала цього суду від 25.06.2024 р. про залишення позову без розгляду на підставі заяви представника заявниці ОСОБА_1 .

Відповідачка ОСОБА_2 (мати загиблого ОСОБА_4 ) в судовому засіданні повністю визнала позов, підтвердивши доводи позивачки, викладені у позові та під час судового засідання.

Відповідачка ОСОБА_3 (дружина загиблого ОСОБА_4 ) в судове засідання не з?явилась, про дату, час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином, зворотними поштовими повідомленнями з відмітками про вручення судових повісток та особисто під розписку, причини неявки не повідомила, надіславши до суду клопотання про слухання справи за її відсутності, а також письмовий відзив на позов, в якому категорично заперечувала проти задоволення безпідставного і необґрунтованого позову ОСОБА_1 , з якою не міг їй зрадити загиблий чоловік, і яка, на її думку, своїм позовом порочить їхній шлюб з загиблим ОСОБА_4 , з яким вона не збиралася розлучатися, а поведінку позивачки вона вважає аморальною, що спричинило їй сильні душевні хвилювання та страждання, а саму подачу такого позову до суду вважає лише корисливі мотиви позивачки, з метою отримання частини грошової допомоги після загибелі її чоловіка ОСОБА_4 (а.с. 51,59-96,103,128-137,151,153-156).

Представниця 3-ої особи без самостійних вимог на предмет спору : Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з?явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належим чином, причини неявки не повідомила, надіславши до суду письмові повідомлення, в яких не заперечувала проти задоволення позовних вимог на проханням про слухання справи за її відсутності (а.с. 25-26,157-158).

Представник 3-ої особи без самостійних вимог на предмет спору : Відділу опіки та піклування Приморської районної адміністрації виконкому Одеської міської ради в судове засідання не з?явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належим чином, зворотним поштовими повідомленнями з відмітками про вручення судових повісток, причини неявки не повідомив, заяви про слухання справи за його відсутністю, письмових пояснень або заперечень до суду не надіслав (а.с. 127,152).

Заслухавши думку позивачки та відповідачки, дослідивши матеріали справи, а також висновок судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» Департаменту охорони здоров?я ООДА № 345 від 11.07.2024 р., суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно ст. 10-13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Статтею 18 ЦПК України встановлено - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд - не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відмова від визнання обставин приймається судом, якщо сторона, яка відмовляється, доведе, що вона визнала ці обставини внаслідок помилки, що має істотне значення, обману, насильства, погрози чи тяжкої обставини, або що обставини визнано у результаті зловмисної домовленості її представника з другою стороною. Про прийняття відмови сторони від визнання обставин суд постановляє ухвалу. У разі прийняття судом відмови сторони від визнання обставин вони доводяться в загальному порядку.

Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили - не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили - не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Стаття 89 ЦПК України встановлює, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Стаття 95 ЦПК України передбачає, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Відповідно до приписів ст. 263 ЦПК України - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин - суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з ч. 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» - висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 26 Постанови Пленуму ВСУ № 2 від 12.06.2009 р. «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» - під час судового розгляду, предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Пунктом 5 частини 2 статті 293 ЦПК України передбачено - суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частиною 6 статті 294 ЦПК України встановлено - якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Згідно із статтею 319 ЦПК України, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

Рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ч.1 ст. 130 СК України - у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір?ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Статтею 134 СК України передбачено, що на підставі заяв осіб, зазначених у ст. 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження.

Частиною 1 ст. 135 СК України встановлено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму ВСУ № 3 від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» - у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір?ю дитини, або смерті жінки, котра вважалась матір?ю останньої, факт їхнього батьківства (материнства) може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні. Заяви про встановлення факту як батьківства, так і материнства суд приймає до розгляду, якщо запис про батька (матір) дитини в Книзі реєстрації народжень учинено згідно зі ст. 135 СК України.

Згідно з п. 13 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини. Факт батьківства може бути встановлено за наявності однієї з таких обставин: 1) спільне проживання батьків дитини і ведення ними спільного господарства, яке не припинилось до її зачаття; 2) спільне виховання дитини; 3) спільне утримання дитини; 4) докази, що з вірогідністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

У пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.06.2006 року, № 3 роз?яснюється, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це.

Походження дитини встановлюється судом з урахуванням усіх обставин справи. При цьому можуть застосовуватися будь-які засоби доказування, передбачені цивільним процесуальним законодавством: пояснення сторін та третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази, висновок експерта. В основу рішення суду - не можуть бути покладені лише докази, отримані з порушенням закону, які не мають юридичної сили.

Доказами походження дитини від певної особи можуть бути будь-які фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері й особи, яку та вважає батьком дитини, ведення ними спільного господарства до народження останньої, або спільне її виховання чи утримання, визнання особою батьківства, а також інші обставини, що засвідчують походження дитини від певної особи. Спільне проживання та ведення спільного господарства може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо).

Батьківство може бути визнано особою як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини. Вказані обставини та інші обставини, що стосуються справи, можуть бути підтверджені поясненнями сторін і третіх осіб, показаннями свідків, письмовими доказами, речовими доказами і висновками експертів.

Зокрема, доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими доказами; висновками експертів; показаннями свідків.(ст. 76 ЦПК України).

Як вбачається із роз?яснень, даних в Листі Верховного Суду України від 01.01.2012 року «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» справи за заявами про встановлення фактів батьківства розглядаються за правилами окремого провадження, а відповідно до ст. 128 СК України, справи про визнання батьківства - за правилами позовного провадження.

У першому випадку передумовою звернення до суду за заявою про встановлення факту батьківства є смерть особи, батьківство якої встановлюється, а в другому - особа, батьківство якої встановлюється в судовому порядку, є відповідачем у справі.

Згідно п. 2.16.4 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених Наказом Мінюсту України від 12.01.2011 р. № 96/5 на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства), в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов?язані з цим зміни згідно із зазначеними в рішенні суду.

Відповідно до змісту ч.ч. 1,2 ст. 121 СК України, права та обов?язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за рішенням суду.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також і інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦПК України, у рішенні суду про встановлення факту повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

Відповідно до ч.ч. 6,7 ст. 102 ЦПК України - у висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (ім`я, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством.

У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

Приписами статті 126 ЦПК України визначено, що учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду.

Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям підчас дії воєнного стану» встановлено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15000000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у ст. 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідно до наказу від 25.01.2023 року № 45 Міністра оборони України «Про затвердження Порядку і умов призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовців Збройних сил України в період дії воєнного стану» особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, можуть реалізувати це право з дня його виникнення. Днем виникнення такого права є дата загибелі (смерті) особи, зазначеної у п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 « Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям підчас дії воєнного стану», що вказана у свідоцтві про смерть. Право осіб на отримання одноразової грошової допомоги визначається станом на дату загибелі (смерті) військовослужбовця. Заява (додаток 1) подається до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - ТЦКСП) незалежно від місця реєстрації заявника.

Суд, дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з?ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено і підтверджено позивачкою ОСОБА_1 що внаслідок фактичних шлюбних та інтимних стосунків, які почалися з березня 2022 р. між позивачкою та ОСОБА_4 - капітаном ЗСУ, заступником командира 1 батальйону НОМЕР_1 окремої бригади морської піхоти ім. контр-адмірала ОСОБА_6 (35 ОБрМП, в/ч НОМЕР_2 , що дислокується в Одеській області), від якого вона завагітніла в травні 2023 р.

16.08.2023 р. ОСОБА_4 загинув поблизу н/п Красногорівка, Покровського району Донецької області під час виконання бойового завдання, отримавши поранення несумісні з життям, що підтверджується повідомленням про смерть (загибель) ІНФОРМАЦІЯ_6 № НОМЕР_4 від 18.08.2023 р. на ім?я дружини загиблого ОСОБА_3 , з якою він перебував у шлюбі згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 від 29.09.2017 р., лікарським свідоцтвом про смерть № НОМЕР_6 від 18.08.2023 р. а також свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_7 від 04.08.2023 р. (а.с. 9 оборот аркуша,10,69,76).

ІНФОРМАЦІЯ_3 позивачка ОСОБА_1 народила сина ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 08.02.2024 р., в якому батьком дитини записаний ОСОБА_7 за вказівкою матері дитини (позивачки) в порядку ст. 135 СК України через те, що остання не перебувала у зареєстрованому шлюбу з загиблим військовослужбовцем ОСОБА_4 , який в свою чергу, на момент своєї смерті, перебував в офіційному шлюбі з відповідачкою ОСОБА_3 , з якою у них не було дітей, та з якою він мав намір розірвати шлюб, для чого, спочатку оформив нотаріально посвідчену заяву від 29.06.2023 р. (реєстр. № 1277), якою надав свою згоду на розірвання шлюбу з ОСОБА_3 , підтвердивши у заяві, що своїм підписом він підтвердив той факт, що зміст цієї заяви та його правові наслідки йому зрозумілі, документ повністю відповідає його волевиявленню, текст заяви ним уважно прочитаний, жодних технічних, логічних помилок не виявлено, а в подальшому, 14.07.2023 р. ОСОБА_4 оформив нотаріально посвідчену довіреність (реєстр. № 1206) на свою жінку ОСОБА_3 , якою уповноважив останню бути його представницею у будь-якому ВДРАЦС з усіх без винятку питань, в тому числі питань подання заяви про державну реєстрацію розірвання шлюбу подружжя, яке не має дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (а.с. 7,8,11).

Під час перебування справи в суді, позивачка самостійно звернулась до КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» Департаменту охорони здоров?я ООДА з заявою від 11.07.2024 р. про проведення судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи з метою встановлення факту біологічного батьківства загиблого військовослужбовця ОСОБА_4 відносно дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , народженого нею (а.с. 105).

Висновком експерта № 345 від 22.07.2024 р., шляхом проведення молекулярно-генетичного аналізу ДНК було встановлено, що загиблий військовослужбовець ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 може являтися біологічним батьком дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , народженого ОСОБА_1 з ймовірністю 99,99999%, таким чином, батьківство практично доведене (а.с. 106-112).

Суд звертає увагу на примітку у вказаному висновку про те, що з правами та обов?язками експерта, передбаченими ст. 72 ЦПК України експерти ознайомлені, за дачу завідомо неправдивого висновку експерта та відмову без поважних причин від виконання покладених на експертів обов?язків несуть відповідальність за ст.ст. 384,385 КК України (а.с. 106).

При чому, дозвіл експертам для проведення вищевказаної експертизи на відібрання біологічного матеріалу, відібраного від загиблого військовослужбовця ОСОБА_4 було здійснено на підставі заяви його матері ОСОБА_2 від 19.08.2023 р. (а.с. 13).

З відзиву на позов вбачається, що відповідачка ОСОБА_3 категорично заперечує проти задоволення позову та не визнає факту батьківства її загиблого чоловіка по відношенню до малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , метою якого є право на отримання частини одноразової грошової допомоги, про що вона вказала у своєму письмовому відзиві на позов, вважаючи його поданим з корисною метою, а тому, в даному випадку виник спір про право, у зв?язку з чим, на думку суду, беручи до уваги приписи ч. 6 статті 294 ЦПК України, позивачкою правомірно подано до суду позов, а не заяву в порядку окремого провадження, про що також вказувала відповідачка ОСОБА_3 у відзиві, враховуючи ухвалу Приморського райсуду м. Одеси від 25.06.2024 р. про залишення без розгляду заяву ОСОБА_1 , за участю заінтересованих осіб : Приморського ВДРАЦС, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про встановлення факту батьківства (а.с. 84).

Щодо тверджень відповідачки ОСОБА_3 , викладених нею у відзиві на позов з приводу невизнання позову з підстав відсутності доказів фактичних шлюбних відносин позивачки та її чоловіка ОСОБА_4 , який, за її твердженням ніколи їй не зраджував, а якщо б таке сталося, він відразу повідомив її, а також те, що загиблий був зразковим сім?янином, суд відноситься до них критично та до уваги їх не приймає, адже вказані твердження є голослівними і не підтвердженими належними доказами, крім того стосуються морально-етичних норм, оцінку яким не може давати суд, і які повністю спростовуються висновком судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи, вказаної вище, який береться судом до уваги, як належний та допустимий доказ.

На думку суду, з урахуванням вищенаведених даних щодо інтимних відносин між позивачкою та загиблим 16.08.2023 р. ОСОБА_4 , а також висновку судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи № 345 від 22.07.2024 р. проведеної КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» Департаменту охорони здоров?я ООДА, що загиблий військовослужбовець ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 може являтися біологічним батьком дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , народженого ОСОБА_1 з ймовірністю 99,99999%, таким чином, батьківство практично доведене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову, який підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 13,76,80,81,89,106,258,259,263-265,293,294,315,318,319 ЦПК України, ст.ст. 125,128,130,135 СК України, суд

ВИРІШИВ :

1.Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , за участю 3-їх осіб без самостійних вимог на предмет спору : Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та Відділу опіки та піклування Приморської районної адміністрації виконкому Одеської міської ради про встановлення факту батьківства та внесення змін до актового запису про народження задовольнити ;

2.Встановити юридичний факт батьківства ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 - відносно сина ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Одесі ;

3.Внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 № 231 від 7 лютого 2024 року, здійсненого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), вказавши у графі «батько» - ОСОБА_4 , громадянина України, який народився ІНФОРМАЦІЯ_5 у м. Перещепине, Новомосковського району Дніпропетровської області.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення. У випадку, якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 23.10.2024 року.

Суддя Гандзій Д.М.