Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/3974/24
Провадження № 2/711/1591/24
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
19 липня 2024 року Придніпровський районний суд м. Черкаси у складі:
головуючого судді Скляренко В.М.,
при секретарі Копаєвій Є.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕБТ ФОРС», треті особи: приватний виконавець виконавчого округу Черкаської області Чупис Тетяна Петрівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -
В обґрунтування позовних вимог в позові зазначено, що оспорюваним виконавчим написом з позивача стягнуто кредитну заборгованість. Натомість позивач заперечує безспірність вимог ТОВ «Вердикт Капітал» і стверджує, що нотаріус не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що були стягнуті, оскільки зазначені у виконавчому написі суми грошових вимог розраховані неправильно, а сам виконавчий напис був вчинений без повідомлення позивача про наявність боргу та про вчинення виконавчого напису. Також позивач стверджує, що нотаріус не мав права вчиняти виконавчий напис на такому кредитному договорі, оскільки договір не був нотаріально посвідчений. Тож позивач переконаний, що виконавчий напис має бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню.
Від відповідача на адресу суду не надходило письмового відзиву проти позову.
20.05.2024 судом відкрито провадження у справі з визначенням здійснення розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
Позивач в судове засідання не з`явився, однак 19.07.2024 року подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити без його участі, за наявними у справі матеріалами. Крім того, останній в позовній заяві також виклав клопотання, в якому просив розгляд справи проводити без його участі, за наявними у справі матеріалами, а також зазначив, що не заперечує проти заочного розгляду справи.
Треті особи також не з`явились в судове засідання і не повідомили суд про причини неявки.
Відповідач був повідомлений про час і місце розгляду справи належним чином про що свідчить відповідне поштове повідомлення про вручення відповідачу 28.05.2024 судової повістки-повідомлення, ухвали про відкриття провадження у справі та копії позовної заяви з додатками.
Отже, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, відповідач не з`явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки, внаслідок чого на підставі ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України судом прийнято рішення про заочний розгляд справи.
Дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідні їм правовідносини.
За змістом виконавчого напису право грошової вимоги, яка є предметом виконавчого напису, виникло на підставі кредитного договору №827080 від 02.10.2019, укладеного між ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» (кредитодавець) та ОСОБА_1 (позичальник). Відповідне право вимоги було відступлене на користь ТОВ «Вердикт Капітал» на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами №2612-02 від 26.12.2019.
27.08.2021 на підставі такого виконавчого напису приватний виконавець виконавчого округу Черкаської області Чупис Т.П. відкрила виконавче провадження №66636192 /а.с. 14/.
Натомість позивач стверджує, що оспорюваний ним виконавчий напис безпідставно вчинено приватним нотаріусом без дотримання умов його вчинення в частині подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника, а також в частині відсутності у нотаріуса компетенції на вчинення виконавчого напису за договорами, які укладені не в нотаріальній формі, а тому такий виконавчий напис має бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню.
Надаючи оцінку обґрунтованості позовних вимог суд виходить з наступного.
За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону №3425 нотаріат в Україні це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.
Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону №3425). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14 Закону №3425 та глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.
Відповідно до ч. 1 ст. 88 Закону №3425 нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.
Згідно зі ст. 87 Закону №3425 для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусі (далі Перелік документів).
Постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 №662 (далі Постанова №662) було внесено зміни до Переліку документів та його доповнено після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту:
«Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин
2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями.
Для одержання виконавчого напису додаються:
а) оригінал кредитного договору;
б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості».
За обставинами спірних правовідносин судом встановлено, що оспорюваний позивачем виконавчий напис вчинений нотаріусом 12.06.2021 стосовно вимог ТОВ «Вердикт Капітал», які ґрунтуються на кредитному договорі №827080 від 02.10.2019, укладеному позивачем з ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС». Будь-яких відомостей щодо форми відповідного кредитного договору (проста письмова, нотаріальна, електронна) виконавчий напис не містить і всупереч вимог ст.ст.12, 81 ЦПК України стороною позивача не надано суду будь-яких доказів того, що такий кредитний договір було укладено без дотримання нотаріальної форми його посвідчення. За таких обставин доводи сторони позивача про наявність підстав для задоволення позовних вимог з мотивів відсутності у нотаріуса компетенції на вчинення оспорюваного виконавчого напису суд не може сприйняти як об`єктивні т обґрунтовані.
В той же час суд звертає увагу, що статтею 88 Закону №3425 визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.
Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1-3 глави 16 розділу ІІ).
Відповідно до пп. 1.1 п.1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.
Відповідно до пп. 3.1 п.3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.
Крім того, підпунктами 3.2, 3.4, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ цього ж Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою КМУ від 29.06.1999 року №1172.
Так, п.п. 1, 1-1 вищевказаного Переліку документів передбачено стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами. Зокрема, для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку) подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання (п. 1 Переліку документів).
Відповідно до п. 2-2 Переліку документів для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.
Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.
Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.
Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону №3425). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.
Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.
З урахуванням приписів ст.ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст.ст. 50, 87, 88 Закону №3425 захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.
Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів.
Для правильного застосування положень ст.ст. 87, 88 Закону №3425 у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.
При цьому законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.
Аналогічного висновку щодо застосування вказаних норм матеріального права у аналогічних правовідносинах, дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29.03.2019 року за наслідками розгляду цивільної справи № 137/1666/16-ц (касаційне провадження № 14-84цс19).
Таким чином, для вирішення питання щодо визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, мають бути встановлені: належність кредитору права вимоги за кредитним договором, правильність вимог, зазначених у виконавчому написі, а також необхідно встановити наявність (відсутність) об`єктивних обставин, коли виконавчий напис втратив чинність та не підлягає виконанню.
За обставинами спірних правовідносин судом встановлено, що право вимоги кредитора до боржника, на підставі якого вчинено оспорюваний виконавчий напис, ґрунтується на умовах кредитного договору №827080 від 02.10.2019, укладеного між ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» та позивачем. За змістом такого виконавчого напису до складу заборгованості боржника входить, як прострочені суми кредитних платежів (сума кредиту в розмірі 5287,36 грн.; суми комісій 793,10 грн.; відсотки за користування кредитом 3965,52 грн.), так і строкова заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом в сумі 680,17 грн. При цьому відсутні відомості про нарахування неустойки за прострочення виконання боржником своїх зобов`язань. Зазначені обставини дають підстави виснувати, що вчиненню виконавчого напису мала передувати вимога кредитора про зміну строку виконання зобов`язань боржника за кредитним договором та дострокову сплату процентів за користування кредитом (ч. 2 ст. 1050 ЦК), яка мала бути направлена кредитором боржнику. Натомість позивач стверджує, що не отримував ніяких письмових вимог чи повідомлень ані від ТОВ «Вердикт Капітал», ані від приватного нотаріуса Грисюк О.В..
Надаючи оцінку обґрунтованості тверджень сторони позивача щодо невідповідності змісту оспорюваного виконавчого напису вимогам безспірності стягнутих сум, суд виходить з наступного.
Згідно з п. 1, 3 ст. 129 Конституції України та ст.ст. 12, 76-81 ЦПК України, всі учасники судового процесу рівні перед законом і судом; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За змістом положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц).
Беручи до уваги характер та зміст спірних правовідносин, а також засади змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, в даному випадку саме на відповідачеві лежить обов`язок надання суду доказів, які свідчать про обґрунтованість та безспірність його вимог, на підставі яких вчинено оспорюваний виконавчий напис, якщо він заперечує проти позовних вимог. При цьому суд бере до уваги, що відповідач, як правонаступник кредитора у спірних правовідносинах, з огляду на положення ч. 1 ст. 517, ст. 545 ЦК зобов`язаний мати у своєму розпорядженні примірник кредитного договору №827080 від 02.10.2019, оскільки відсутність такого документу свідчить про спірний характер вимог кредитора.
Отже, в даному випадку суд враховує те, що сам відповідач ТОВ «ДЕБТ ФОРС» не скористався своїм правом та не надав суду доказів, які б вказували на необґрунтованість тверджень позивача про невідповідність оспорюваного виконавчого напису вимогам закону в частині безспірності стягнутих сум. Зокрема, стороною відповідача не було надано суду примірника копії кредитного договору №827080 від 02.10.2019, розрахунку заборгованості та/або виписки із рахунку боржника за таким кредитним договором із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості, які відповідачем мали бути подані також і приватному нотаріусу Грисюк О.В. для вчинення виконавчого напису, як це передбачено Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим №1172 від 29.06.1999 року.
Наведені обставини поза розумним сумнівом вказують на спірність вказаної в оспорюваному виконавчому написі суми заборгованості, що є підставою для визнання відповідного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
При цьому суд звертає увагу, що всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України відповідачем не надано суду будь-яких заперечень проти позовних вимог та не повідомлено про обставини, які б спростували правомірність заявлених позивачем вимог та встановлені судом обставин спірних правовідносин.
За таких обставин позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що судові витрати по справі складаються з витрат позивача з оплати судового збору в сумі 1816,80 грн.
Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов підлягає до задоволення, то відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір в розмірі 1816,80 грн. підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача.
Стосовно вжитих судом заходів забезпечення позову, то суд бере до уваги, що згідно з ч.7 ст.158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Враховуючи, що жоден з учасників справи не заявляв клопотань про скасування заходів забезпечення позову, то вони продовжують свою дію в порядку, передбаченому ч.7 ст.158 ЦПК України.
На підставі вищевикладеного і керуючись ст.ст.7, 9, 11-13, 81, 89, 137, 141, 259, 263-265, 268, 273, 280, 282 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕБТ ФОРС», треті особи: приватний виконавець виконавчого округу Черкаської області Чупис Тетяна Петрівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складений 19.07.2024 року.

Головуючий: В.М. Скляренко