Єдиний унікальний номер 725/9995/24
Номер провадження 2/725/1973/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.11.2024

Першотравневий районний суд м.Чернівців в складі:

головуючого судді Галичанського О. І.

при секретарі Симик І.М.,

за участю:

позивача та його представника ,

відповідачки ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса проживання : АДРЕСА_2 ) про стягнення аліментів та встановлення факту , що має юридичне значення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вищевказаною заявою.

В обґрунтування заявлених позовних вимог вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_3 у нього з відповідачкою народилася донька ОСОБА_3 .

Спільне життя з відповідачкою не склалося. Відсутність взаєморозуміння та спільної думки щодо вирішення звичайних побутових питань спонукали до повного розриву відносин. Тривалий час не проживають разом. Спільна донька проживає разом з ним.

Додає, що відповідачка самоусунулась від виховання спільної доньки ОСОБА_3 .

Вважає, що подальше фактичне спільне проживання неможливе і є таким, що суперечить його особистим інтересам.

Додатково вказує, що донька ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 за їх домовленістю з відповідачкою залишається проживати разом з ним.

Враховуючи , що він самостійно виховує та утримує дитину , посилаючись на норми матеріального права, просить суд стягнути з відповідачки на його користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у розмірі 2000 гривень , але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку ; встановити факт , що він , самостійно виховує та утримує малолітню доньку ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Позивач та його представник у судовому засіданні відмовились від позовних вимог у частині стягнення аліментів з відповідачки . Мотивували тим , що у зв`язку із наявністю у відповідачки важкого захворювання та необхідності останній проводити дороговартісне лікування , утримувати дитину буде позивач самостійно , без стягнення з відповідачки аліментів.

Щодо решти позвоних вимог підтримали їх та просили задовільнити. Вказали , що донька ОСОБА_6 проживає разом з батьком та повністю перебуває на його самостійному вихованні та утриманні. Він є заброньованою особою до серпня 2025 року. Надав відповідний витяг з додатку " Резерв плюс". Має фінансову можливість зебезпечувати доньку найкращими умовами для навчання і життя.

Відповідачка у судовому засіданні позовні вимоги у частині встановлення факту , що позивач самостійно виховує та утримує доньку ОСОБА_3 - визнала. Підтвердила , що спільна з позивачем донька проживає разом з батьком і перебуває на його самостійному вихованні та утриманні. Вона не заперечує цьому, оскільки на даний час зайнята лікуванням, має важке онкологічне захворювання , яке на даний час у стані ремісії. Хвилюватись їй не можна та необхідно максимум часу приділити своєму здоров`ю. Часу приділити дитині немає змоги. Перебування у м. Чернівці позитивно впливає на її здоров"я.

Допитана у судовому засіданні малолітня ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4 пояснила , що вона проживає разом з батьком у м. Києві, окремо від матері вже тривалий час. Має багато друзів та відвідує престижну школу. Звикла до життя у столиці. З мамою не спілкується . Не бажає змінювати місце проживання , їй комфортно з батьком, який піклується про неї та забезпечує усім необхідним.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, заслухавши думку сторін та пояснення малолітньої особи, приходить до наступного висновку .

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (стаття 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 13 ЦПК України- суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 206 ЦПК України - позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд закриває провадження у справі.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 255 ЦПК України - суд закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

Враховуючи подану позивачем та його представником заяву про відмову від позовних вимог у частині стягнення з відповідачки аліментів, суд вважає, що провадження у цій частині підлягає закриттю.

Щодо решти позовних вимог,суд приходить до наступного .

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України- кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. ( ч.1 ст .82 ЦПК України). Суд не має сумніву , щодо достовірності обставин , які визнаються усіма учасниками справи.

Суд приймає до уваги визнання позову відповідачкою , оскільки воно не суперечить Закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Судом встановлено , що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 являються батьками малолітньої доньки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 . ( а.с. 7 ).

Згідно довідки ПП « Регіон центр» , відповідачка проживає за адресою : АДРЕСА_2 ( а.с.15).

Позивач ОСОБА_1 разом з донькою ОСОБА_3 проживає у м. Києві.

Відповідно до довідки Новопечерської школи, ОСОБА_7 здобуває базову середню освіту у закладі ТОВ « Новопечерська школа». Батько дівчинки є відповідальним , турботливо ставиться до доньки , підтримує зв`язок з вчителями, відвідує батьківські збори , бере активну участь у житті освітнього закладу ( а.с. 5).

Згідно характеристики Центру інноваційного розвитку для дітей, ОСОБА_7 займається танцями та вокалом. Оплату за навчання дитини завжди здійснює батько ОСОБА_8 , який цікавиться успіхами доньки , постійно комунікує з викладачами (а.с. 6).

Факт здійснення самостійного виховання позивачем своєї доньки ОСОБА_3 , також підтверджується письмовими поясненнями свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які містяться у матеріалах справи.

Згідно письмових пояснення вказаних свідків , з липня 2022 року ОСОБА_8 самостійно виховує свою доньку ОСОБА_3 , утримує її фінансово. Мати ОСОБА_3 вже понад 2 роки не проживає з донькою , не бере участі у її вихованні.

Нормами ч 1, ч. 2 ст. 161 СК України передбачено, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей (ч. 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства").

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Право на свободу вибору місця проживання кожному гарантоване ст. 33 Конституції України.

Статтею 5 Протоколу №7 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання.

Окрім цього, пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку…, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні».

Проживання дитини разом із батьками є водночас її правом ,а обов`язком батьків є утримання дитини

Згідно зі ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) у своєму рішенні від 01 липня 2017 року у справі "М.С. проти України" наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо.

Волевиявлення сторін по справі щодо участі у вихованні їх спільної доньки ОСОБА_3 , викладене та підтверджується нотаріально завіреним договором між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини , що міститься у матеріалах справи.

Судом встановлено та сторонами не заперечувалось, що вони тривалий час проживають окремо, мати дитини проживає окремо від доньки та позивача . Малолітня ОСОБА_3 перебуває на самостійному вихованні та утриманні батька , що підтвердила у судовому засіданні.

Встановлення факту самостійного виховання позивачем своєї доньки необхідне для забезпечення права на звернення до компетентних органів щодо захисту прав дитини.

Відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04.09.2024 року ( справа № 753/16535/22) - аналіз практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності.

Враховуючи всі обставини справи в сукупності, діючи винятково в інтересах дитини, враховуючи її вік , приймаючи до уваги особисті якості матері та батька, ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, життєві обставини, які сталися із відповідачкою, враховуючи факт окремого проживання відповідачки від позивача та доньки, що фактично підтверджує не можливість виконання нею своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини , інші обставини, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню , що відповідає волевиявленню сторін , встановивши факт такого проживання і утримання , що відповідає п.2 ч.1 ст. 315 ЦПК України.

На підставі наведеного вище, враховуючи положення ст. 264 ЦПК України, відповідно до якої під час ухвалення рішення суд , окрім іншого вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити , керуючись ст.ст.110,112,114, 161 Сімейного кодексу України, ст.ст.76,81, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Провадження по справі у частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів закрити.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту , що має юридичне значення- задовільнити.

Встановити факт , що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_1 , самостійно виховує та утримує малолітню доньку ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Роз`яснити сторонам , що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Апеляційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці О. І. Галичанський