Справа № 953/5388/24
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 листопада 2024 року Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді Зуб Г.А.
за участю секретаря - Черниш О.М.,
представника відповідача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
Позовні вимоги мотивовані наступним.
19.07.2021 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 2151493, за умовами якого відповідачці надано кредит у розмірі 9400, 00 грн., строком на 30 днів, зі сплатою відсотків за користування кредитом.
07.08.2021 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_2 укладено додатковий договір до кредитного договору № 2151493, відповідно до умов якого у зв`язку із неможливістю у повному обсязі та у встановлений строк виконати зобов`язання за Договором № 2151493 від 19.07.2021 ОСОБА_2 ініціювала продовження строку користування кредитом на 30 днів.
27.06.2022 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ « Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладений договір факторингу № 27062022, згідно з яким до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право вимоги за вказаним кредитним договором.
Відповідачка зобов`язання за договорами не виконала, що стало підставою звернення до суду.
18.06.2024 вказана справа надійшла до суду, та розподілена судді Зубу Г.А.
19.06.2024 судом здійснено електронний запит до Управління реєстрації місця проживання Департаменту реєстрації ХМР для встановлення місцеперебування відповідача, відповідь на який надано до суду 21.06.2024.
Ухвалою судді від 28.06.2024 було прийнято до розгляду вказану позовну заяву, та відкрито провадження в ній за правилами спрощеного позовного провадження.
24.10.2024 до суду через систему «Електронний суд» від представника відповідачки надійшли додаткові пояснення у справі, в яких представник відповідачки просить у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що відповідачка кредитний договір з ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» не укладала, та те що в матеріалах справи відсутні докази, підтверджуючи перехід прав за кредитним договором від первісного кредитора до позивача. Зазначає, що розрахунок заборгованості за договором є неналежним та недостатнім доказом, оскільки є внутрішнім документом установи, та не містить відомостей щодо правильності нарахування відсотків. Сума заборгованості за користування кредитом нарахована поза межами користування кредитом, тому є безпідставною та не підлягає задоволенню, оскільки після закінчення строку кредитування у позикодавця відсутні правові підстави нарахування процентів.
В судове засідання представник позивача не з`явився, повідомлений належним чином, просив розглядати справу без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, та просить розглянути справу у порядку заочного розгляду.
Представник відповідачки в судовому засіданні просила в задоволені позовних вимог відмовити, посилаючись на доводи, викладені в запереченнях.
Суд, вислухавши думку представника позивачки, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, 19.07.2021 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 2151493 про надання коштів на умовах споживчого кредиту.
07.08.2021 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_2 укладено додатковий договір до кредитного договору № 2151493, відповідно до умов якого у зв`язку із неможливістю у повному обсязі та у встановлений строк виконати зобов`язання за Договором № 2151493 від 19.07.2021 ОСОБА_2 ініціювала продовження строку користування кредитом на 30 днів.
27.06.2022 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ « Фінансова компанія « Європейська агенція з повернення боргів» укладений договір факторингу № 27062022 у відповідності до умов якого ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Авентус Україна» права вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників.
Частиною 1 статті 512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно із статтями 513, 514 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
За змістом статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.
Згідно зі статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч. 1 статті 1078 ЦК України).
Позивачем було долучено до позовної заяви докази, які підтверджують факт того, що відступалось право грошової вимоги.
Так кредитному договору № 2151493 від 19.07.2021 відступалось право грошової вимоги від ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» до ТОВ «ФК «ЄАПБ». (а.с. 20-22).
Згідно п. 1.1. Договору факторинг, Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом, пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту.
Згідно п. 1.2 Договору факторингу, Сторони погодили, що перехід від Клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі реєстру боржників згідно Додатку №2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору.
Таким чином, суд приходить до висновку, що на підставі Договору відступлення права вимоги №2151493, позивач одержав від ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» право вимоги по заборгованості відповідачки, що підтверджується Договором факторингу № 27062022 від 27.06.2022, Актом прийому-передачі реєстру боржників за Договором Факторингу № № 27062022 від 27.06.2022, Витягом з Реєстру боржників від 27.06.2022.
Відповідно до положень частин 1, 2 статті 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до частини 1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частиною 3 статтею 203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Відповідно до частини 1 статті 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.
Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
За нормами частини 1 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до частин 1, 2 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Відповідно до статті 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з частиною 1 статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Як роз`яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в пункті 14 постанови від 30 березня 2012 № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК України (статті 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055), статті 18 - 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Зокрема, кредитний договір обов`язково має укладатись у письмовій формі (стаття 1055 ЦК України); недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його нікчемністю. При вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди повинні враховувати роз`яснення, наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». Суди повинні розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний) або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених частиною першою статті 215 ЦК України, та кредитний договір, який є неукладеним (не відбувся), що не може бути визнаний недійсним, зокрема, у випадку, коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови або зміст яких неможливо встановити виходячи з норм чинного законодавства (статті 536,638,1056-1 ЦК України).
Відповідно до положення частини 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до вимог частини 1 статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається в письмовій формі, а відповідно частини 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами).
Згідно з частиною 2 статті 1055 ЦК України кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію».
Статтею 13 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.
Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит.
Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця.
Відповідно до пункту 5 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Статтями 7 та 8 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що продавець (виконавець, постачальник) товарів, робіт, послуг в електронній комерції під час своєї діяльності та у разі поширення комерційного електронного повідомлення зобов`язаний забезпечити прямий, простий, стабільний доступ інших учасників відносин у сфері електронної комерції до інформації про себе, визначену законодавством, а покупець, який приймає (акцептує) пропозицію іншої сторони щодо укладення електронного договору, зобов`язаний повідомити про себе інформацію, необхідну для його укладення.
Згідно зі статтею 10 Закону України «Про електронну комерцію», електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт).
Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначений Порядок укладення електронного договору.
Зокрема, відповідно до частини 3 цієї статті, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Згідно частини 4 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.
Частиною 6 цієї статті передбачено шляхи надання відповіді особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт), до яких відноситься:
- надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;
- заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;
- вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
У статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» закріплено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:
- електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;
- електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;
- аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Так, з кредитного договору № 2151493 від 19.07.2021 та додаткового договору від 07.08.2021, вбачається, що вони містить основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування.
У нижньому рядку додаткового договору від 07.08.2021 до кредитного договору № 2151493 наявний рядок, який містить надрукований запис «електронний підпис одноразовим ідентифікатором «М 1 7 0 07.08.2021 05:12:23 ОСОБА_3 ».
У нижньому рядку кредитного договору № 2151493 від 19.07.2021 наявний рядок, який містить надрукований запис «електронний підпис одноразовим ідентифікатором «Н 4 7 8 19.07.2021 10:52:19 ОСОБА_3 ».
За вказаних обставин, суд вважає встановленим факт укладення між відповідачкою та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» кредитного договору № 2151493 від 19.07.2021 та додаткового договору від 07.08.2021, із дотриманням вимог статті 12 Закону України «Про електронну комерцію».
Так, у Договорі № 2151493 від 19.07.2021 сторони погодили суму договору у розмірі 9400, 00 грн. (п. 1.1 Договору), строк дії Договору - 30 днів (п. 1.3 Договору), процентну ставку за користування кредитом (п.1.4. Договору).
У зв`язку із неможливістю у повному обсязі та у встановлений строк виконати зобов`язання за Договором № 2151493 від 19.07.2021 ОСОБА_2 ініціювала продовження строку користування кредитом на 30 днів.
Так, 07.08.2021 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_2 укладено додатковий договір до кредитного договору № 2151493, відповідно до умов якого, сторони погодили строк дії Договору - 30 днів (п. 3.1 Договору), процентну ставку за користування кредитом (п.3.2 Договору).
Разом з цим, у кредитному Договорі № 2151493 від 19.07.2021, сторони також погодили, що у випадку, якщо у Клієнта на дату закінчення строку кредиту повернення кредиту (нового строку кредиту після пролонгації) наявна заборгованість за кредитом, та Клієнт не продовжив строк кредиту відповідно до п.4.1.1.-4.1.6 Договору, за цим Договором застосовується автоматичне продовження строку користування кредитом (автопролонгація) з наступного дня зазначеному в п.5.1 після запланованої дати повернення кредиту.(п. 4.2.1 Договру).
За користування кредитом в період автопролонгації нараховування процентів здійснюється в порядку, визначеному розділом 3 Договору, за стандартною процентною ставкою у відповідності до п.1.5.1 Договору.(п. 4.2.3. Договору).
Загальна кількість автопролонгацій за Цим договором обмежується загальною кількістю календарних днів користування кредитом, яка не може бути більшою за 120 календарних днів.(п. 4.2.5 Договору).
ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» свої зобов`язання за Договорами виконало в повному обсязі, а саме - надало відповідачці ОСОБА_2 можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договорами та в межах встановлених кредитних лімітів.
Відповідачка не надала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, у зв`язку з чим, відповідно до умов Договору (п. 4.2.1) було застосовано автоматичне продовження строку користування кредитом (автопролонгація).
Розмір заборгованості відповідачем спростовано належними та допустимими доказами не було, як і не надано доказів про повернення грошових коштів.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Посилання представника відповідачки, на те що відповідачка кредитний договір з ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» не укладала, в матеріалах справи відсутні докази, підтверджуючи перехід прав за кредитним договором від первісного кредитора до позивача, та те, що розрахунок заборгованості за договором не має відомостей щодо правильності нарахування відсотків, суд вважає не обґрунтованими.
Так, з кредитного договору № 2151493 від 19.07.2021 та додаткового договору від 07.08.2021, вбачається, що вони містить основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування.
У нижньому рядку додаткового договору від 07.08.2021 до кредитного договору № 2151493 наявний рядок, який містить надрукований запис «електронний підпис одноразовим ідентифікатором «М 1 7 0 07.08.2021 05:12:23 ОСОБА_3 ».
У нижньому рядку кредитного договору № 2151493 від 19.07.2021 наявний рядок, який містить надрукований запис «електронний підпис одноразовим ідентифікатором «Н 4 7 8 19.07.2021 10:52:19 ОСОБА_3 ».
Таким чином, судом встановлено факт укладення кредитного договору № 2151493 від 19.07.2021 та додаткового договору від 07.08.2021, укладеними із дотриманням вимог статті 12 Закону України «Про електронну комерцію».
Факт відступлення права грошової вимоги по заборгованості відповідачки, підтверджується Договором факторингу № 27062022 від 27.06.2022, Актом прийому-передачі реєстру боржників за Договором Факторингу № № 27062022 від 27.06.2022, Витягом з Реєстру боржників від 27.06.2022.
Відповідачка не надала суду жодних доказів на спростування заявлених позовних вимог.
Питання розподілу судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог статті 141 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 3,4, 12, 76, 81, 141, 306, 263-265 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» витрати по сплаті судового збору в розмірі 3028 (три тисячі двадцять вісім) грн. 00 коп.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (, адреса: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 30, IBAN № НОМЕР_1 у АТ «ТАСкомбанк»).

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місцеперебування за адресою: АДРЕСА_1 .

Повний текст складено 26.11.2024.

СУДДЯ Г.А. Зуб