Провадження № 22-ц/801/2311/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ан О. В.
Доповідач:Голота Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2024 рокуСправа № 127/23148/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Голоти Л. О. (суддя доповідач),

Суддів Оніщука В. В., Рибчинського В. П.,

розглянув у порядку письмового провадження справу № 127/23148/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Суперіум» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Суперіум» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 7.10.2024, ухвалене у складі судді Ан О.В. в приміщенні суду в м. Вінниця,

в с т а н о в и в :

11.07.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Суперіум» (далі ТОВ «ФК «Суперіум») звернулось до суду з позовом (вх № 61441) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просило : стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Суперіум» заборгованість у загальному розмірі 67362,82 грн; стягнути судовий збір за подання позовної заяви 2422,40 грн /а. с. 29/.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 31.08.2018 ОСОБА_1 уклала з ПАТ «Укрсиббанк» договір-анкету про відкриття комплексного розрахунково - касового обслуговування банківського рахунку фізичної особи на умовах кредитування. Позивач свої зобов`язання за цим договором виконало та надало відповідачу кредит.

20.02.2020 ПАТ «УкрСиббанк» відступило ТОВ «ФК «Олком-Лізинг» на підставі договору факторингу № 165 від 20.02.2020 право вимоги до відповідача за кредитним договором.

20.02.2020 ТОВ «ФК «Олком-Лізинг» відступлено ТОВ «ФК «Суперіум» на підставі договору факторингу № 2002-Ф2 від 20.02.2020 право вимоги до відповідача за кредитним договором.

Відповідач в порушення умов договору, зобов`язання належним чином не виконала, через що у неї утворилася заборгованість у сумі 67362,82 грн, з них : 47564,60 грн заборгованість за основним боргом; 19517,92 грн заборгованість за відсотками; 280,3 заборгованість за комісією.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 7.10.2024 в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Судові витрати залишено за позивачем.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ТОВ «ФК «Суперіум» подано апеляційну скаргу (вх. № 10172 від 15.10.2024), в якій, посилаючись на неповноту з`ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить : скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позову; стягнути судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 3633,60 грн /а. с. 64/

Основними доводами апеляційної скарги є те, що судом першої інстанції : не надано оцінку копії договору - анкеті про відкриття комплексного розрахунково касового обслуговування банківського рахунку фізичної особи та умови кредитування № 0 від 31.08.2018, в якому між сторонами погоджено, що ліміт кредитування складав 49500 грн, строк користування кредитом з 31.08.2018 по 10.09.2020, щомісячна ставка на суму кредитної заборгованості 55 %; відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 165 від 20.02.2020 та реєстру боржників до договору факторингу № 2002-Ф2 від 20.02.2020 заборгованість відповідача складає 67362,82 грн, з них : 47564,60 грн заборгованість за основним боргом; 19517,92 грн заборгованість за відсотками; 280,3 заборгованість за комісією; не вирішено клопотання позивача, заявленого в позові, про витребування з АТ «УкрСиббанк» виписки з особового рахунку відповідача, оскільки АТ «УкрСиббанк» на запит позивача відмовив у наданні зазначеної виписки. Тим самим суд допустив порушення норм процесуального права, обмеживши право позивача на судовий захист та на справедливий суд. Виписка з рахунку, яку просив витребувати позивач, підтвердить не лише видачу кредитних коштів, а й їх рух, нарахування відсотків, комісії, тобто наявну заборгованість за кредитним договором.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 21.10.2024 відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ТОВ «ФК «Суперіум» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 7.10.2024. Надано учасникам справи 5-денний строк з моменту отримання копії цієї ухвали для подання відзиву на апеляційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 360 ЦПК України та для надання заперечень щодо поданого одночасно з апеляційною скаргою клопотання про витребування доказів.

На аркуші справи 35-36 знаходиться відповідь Департаменту адміністративних послуг ВМР від 16.07.2024 № 04/00/011/148383 про те, що відповідач знята з реєстрації місця проживання АДРЕСА_1 .

Інших відомостей про місце реєстрації відповідача матеріали справи не містять.

Відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи (частина одинадцята статті 128 ЦПК України).

На аркуші справи 86, 87 знаходяться оголошення розміщені на офіційному веб-сайті судової влади України та адресовані відповідачу.

Також апеляційним судом були надіслані рекомендовані повідомлення за останньою відомою адресою реєстрації відповідача та адресою зазначеною в кредитному договорі, як адреса листування.

У строк встановлений судом відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 7.11.2024 клопотання ТОВ «ФК «Суперіум» про витребування доказів задоволено. Витребувано з АТ «УкрСиббанк» виписку з обліку кредитної заборгованості за позичковими рахунками за договором № 0 від 31.08.2018, укладеним між ОСОБА_1 та АТ «УкрСиббанк».

15.11.2024 на адресу Вінницького апеляційного суду надійшла з АТ «УкрСиббанк» виписка по рахунку за договором № 0 від 31.08.2018 ОСОБА_1 за період з 31.08.2018 по 19.02.2020

/а. с. 89-106/.

У постанові Верховного Суду від 13.01.2021 у справі № 264/949/19 (провадження № 61-16692св19) зазначено, що: вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні.

Колегія суддів, ознайомившись із поданою апеляційною скаргою, матеріалами справи, дійшла висновку про приєднання до матеріалів справи виписка по рахунку відповідача, наданої АТ «УкрСиббанк» на ухвалу суду від 7.11.2024

відповідно до частини другої, третьої статті 367 ЦПК України, оскільки в суді першої інстанції позивачем було заявлено клопотання про витребування зазначеної виписки, яке не було вирішено місцевим судом, та зазначений доказ має виключне значення для правильного вирішення справи, цей доказ стосується фактів, на які посилається позивач, тому наявні підстави для його прийняття задля забезпечення повного, справедливого та об`єктивного вирішення спору.

Справа розглядається в порядку частини першої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи. Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.

Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

У справі встановлено наступні обставини.

31.08.2018 ОСОБА_1 підписала з ПАТ «УкрСиббанк» договір - анкету про відкриття комплексного розрахунково касового обслуговування банківського рахунку фізичної особи та умови кредитування № 0. Відповідно до умов договору : ліміт кредитування склав 49500 грн, строк користування кредитом з 31.08.2018 по 10.09.2020 (п. 2.2), щомісячна ставка на суму кредитної заборгованості 55 % річних. Щомісячна комісія за рахунково-касове обслуговування у відповідності до тарифного плану (п. 2.3); у разі прострочення сплати клієнтом чергового платежу банк має право вимагати сплати клієнтом комісії за надання послуг з управління кредитом при простроченні сплати платежу у розмірі до 500 грн (п. 2.7)

/а. с. 15-17/.

На аркуші справи 17 зворот - 18 знаходиться паспорт споживчого кредиту.

20.02.2020 між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Олком-лізинг» укладено договір факторингу, згідно якого до останнього перейшло право вимоги до відповідача. ТОВ «Олком-лізинг» зобов`язалося здійснити плату АТ «Укрсиббанк» за права вимоги. В підтвердження виконання вказаних домовленостей суду надано платіжне доручення № 6

/а. с. 6, 8-10, 22/.

Також, 20.02.2020 між ТОВ «Олком-лізинг» та ТОВ «ФК «Суперіум» укладено договір факторингу, згідно якого до останнього перейшло право вимоги до ОСОБА_1 .. У свою чергу ТОВ «ФК «Суперіум» зобов`язалося здійснити плату ТОВ «Олком-лізинг» за права вимоги. В підтвердження виконання вказаних домовленостей суду надано платіжне доручення № 450

/а. с 11-14, 22/.

28.12.2023 ТОВ «ФК «Суперіум» надіслано на адресу ОСОБА_1 досудову вимогу про сплату заборгованості у сумі 67362,82 грн.

/а. с. 23-24/

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є недоведеними, оскільки суду не надано доказів отримання або зарахування коштів на рахунок відповідача. Позивачем не надано розрахунку заборгованості, що позбавляє суд можливості встановити факт наявності заборгованості та її суму. Позивачем не надано первинних бухгалтерських та платіжних документів, якими б підтверджувалося перерахування коштів на рахунок ОСОБА_1 .. На підтвердження позовних вимог ТОВ «ФК «Суперіум» додало до позовної заяви витяг з реєстру боржників де частина інформації є нечитабельною, а частина закритою. Розрахунок заборгованості у матеріалах справи відсутній, що позбавляє суд дослідити період, за який нараховано заборгованість, а також дані щодо руху коштів на рахунку, сум, що фактично були отримані відповідачем, а отже, встановити дійсний розмір заборгованості ОСОБА_1 за цим кредитним договором неможливо.

Зазначений висновок суду першої інстанції зроблено за неповного з`ясування обставин справи, неправильного застосування норм матеріального та процесуального права з огляду на наступне.

Щодо доведеності укладання кредитного договору.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно з статтею 76 ЦПК України доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За загальними принципами цивільного судочинства змагальності та диспозитивності (статті 12, 13 ЦПК України) сторони є рівними у своїх правах щодо подання доказів та вільними у виборі способів доказування.

Відповідно до вимог статей 12, 13, 81 ЦПК України обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Вінницький апеляційний суд вважає, що позивачем надано суду докази на підтвердження укладення 31.08.2018 між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 договору - анкети про відкриття комплексного розрахунково касового обслуговування банківського рахунку ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 фізичної особи та умови кредитування № 0, зокрема : копію договору анкети про відкриття та комплексне розрахунково-касове обслуговування банківського рахунку фізичної особи та умови кредитування (з Правилами) № від 31.08.2018 /а. с. 15-16/; копію анкети-заявки на надання споживчого кредиту від 31.08.2018 /а. с. 17/; копію паспорта споживчого кредиту /а. с. 17 зворот-18/; виписку по рахунку відповідача, наданої АТ «УкрСиббанк».

Щодо розміру заборгованості.

У постанові Верховного Суду від 9.01.2020 у справі № 643/5521/19 зазначено, що в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 висловлено правову позицію про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Після спливу чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

У позові ТОВ «ФК «Суперіум» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 0 від 31.08.2018 в загальному розмірі 67362,82 грн.

Відповідно до умов договору № 0 від 31.08.2018: ліміт кредитування склав 49500 грн, строк користування кредитом з 31.08.2018 по 10.09.2020 (п. 2.2), щомісячна ставка на суму кредитної заборгованості 55 % річних. Щомісячна комісія за рахунково-касове обслуговування у відповідності до тарифного плану (п. 2.3); у разі прострочення сплати клієнтом чергового платежу банк має право вимагати сплати клієнтом комісії за надання послуг з управління кредитом при простроченні сплати платежу у розмірі до 500 грн (п. 2.7)

Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 165 від 20.02.2020 та реєстру боржників до договору факторингу № 2002-Ф2 від 20.02.2020 заборгованість відповідача складає 67362,82 грн, з них : 47564,60 грн заборгованість за основним боргом; 19517,92 грн заборгованість за відсотками; 280,3 заборгованість за комісією.

Відповідно до виписки по рахунку за договором № 0 від 31.08.2018 ОСОБА_1 за період з 31.08.2018 по 19.02.2020 /а. с. 89-106/ заборгованість відповідача за кредитним договором становить 67362,82 грн.

Суд апеляційної інстанції вважає, що місцевий суд дійшов помилкового висновку про недоведеність позовних вимог, не сприявши позивачу в отримання доказів (виписки по рахунку, за наявності клопотання позивача про витребування виписки, яке залишилось не вирішеним судом), відтак позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а саме в частині стягнення 67082,52 грн, з них : 47564,60 грн заборгованість за основним боргом; 19517,92 грн заборгованість за відсотками.

В частині стягнення заборгованості за кредитним договором № 0 від 31.08.2018 за комісією в розмірі 280,30 грн Вінницький апеляційний суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки в кредитному договорі не зазначено конкретного переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговуванням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія, також позивачем не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, а тому положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Щодо відступлення права вимоги.

Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, як передбачено статтею 11 ЦК України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Поряд з цим, право грошової вимоги до боржника може бути відступлене також на підставі договору факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), за яким згідно з частиною першою статті 1077 ЦК України одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Статтею 1079 ЦК України визначено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

У постанові Верховного Суду від 24.12.2019 року у справі № 668/7544/15-ц зазначено, що: «за приписами частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України).

Колегія суддів вважає доведеним позивачем також перехід прав вимог до відповідача за кредитним договором № 0 від 31.08.2018, що підтверджується, зокрема : копією договору факторингу № 165 від 20.02.2020 /а. с. 8-10/; копією реєстру боржників до договору факторингу № 165 від 20.02.2020 /а. с. 6/; копією платіжного доручення № 6 від 20.02.2020 сума фінансування згідно договору факторингу № 165 /а. с. 7/; копією договору факторингу № 2002-Ф2 від 20.02.2020 /а. с. 11-14/, копією реєстру боржників до договору факторингу № 2002-Ф2 від 20.02.2020 /а. с. 21/; копією платіжного доручення № 450 від 20.02.2020 /а. с. 22/.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010 зроблений висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Суду не надано доказів на спростовування презумпції правомірності договору факторингу № 165 від 20.02.2020 та договору факторингу № 2002-Ф2 від 20.02.2020.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (пункт 1-4 частини першої статті 376 ЦПК України).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволенні позовних вимог.

Щодо розподілу судових витрат.

Згідно з частиною першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Ураховуючи наведене, оскільки апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог за подання позовної заяви в розмірі 2412,23 грн /67082,52х100:67362,82=99,58 %; 2422,40 х 99,58 % = 2412,23/, за подання апеляційної скарги в розмірі 3618,34 грн /3633,60 х 99,58 % = 3618,34/, всього 6030,57 грн.

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Суперіум» задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 7.10.2024 у даній справі скасувати та ухвалити нове.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Суперіум» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Суперіум» заборгованість за кредитним договором № 0 від 31.08.2018 в розмірі 67082,52 грн, з них : 47564,60 грн заборгованість за основним боргом; 19517,92 грн заборгованість за відсотками.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Суперіум» судовий збір в розмірі 6030 (шість тисяч тридцять) гривень 57 копійок.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя Л. О. Голота

Судді: В. П. Рибчинський

В. В. Оніщук