УХВАЛА

23 серпня 2024 року

м. Київ

справа № 538/563/23

провадження № 61-11136ск24

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Карпенко С. О., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 10 жовтня 2023 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 13 червня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Сегет Людмила Володимирівна, про встановлення факту належності заповіту, визнання права власності в порядку спадкування за заповітом,

ВСТАНОВИВ:

29 липня 2024 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 10 жовтня 2023 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 13 червня 2024 року.

Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу

(далі - ЦПК) України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі статтею 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги додаються докази, що підтверджують дату отримання копії оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції, - за наявності.

Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 272 ЦПК України за заявою учасника справи копія повного судового рішення вручається йому під розписку безпосередньо в суді. Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень оскаржувану постанову Полтавський апеляційний суд прийняв 13 червня 2024 року.

З касаційною скаргою ОСОБА_1 звернулася 29 липня 2024 року, тобто

з пропуском строку на касаційне оскарження, водночас порушує питання про поновлення цього строку,і зазначає, що не була присутньою під час проголошення оскаржуваної постанови та не отримувала її копію, однак заявник не надає докази, які підтверджують поважність причин пропуску вказаного процесуального строку.

На стадії вирішення питання про відкриття касаційного провадження Верховний Суд не має можливості перевірити наявність чи відсутність у матеріалах справи доказів на підтвердження надсилання/вручення судом апеляційної інстанції копії рішення заявнику.

Отже на усунення зазначеного недоліку касаційної скарги заявнику необхідно надати суду докази, які підтверджують поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження рішення Лохвицького районного суду Полтавської області

від 10 жовтня 2023 року та постанови Полтавського апеляційного суду від 13 червня 2024 року.

Згідно з пунктом 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

До касаційної скарги додано платіжний документ, що підтверджує сплату судового збору у розмірі 2 598 грн, однак не наведено обґрунтування такого розміру відповідно до ціни позову (вартості 1/2 частки житлового будинку та земельної ділянки розміром 4,11 га).

Частиною першою статті 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір»за подання фізичною особою позовної заяви немайнового характеру судовий збір сплачується в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом у березні 2023 року.

Згідно зі статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», прожитковий мінімум для працездатних осіб на 1 січня 2023 року встановлений

в розмірі 2 684 грн, тому за подання позовної заяви в частині вимоги немайнового характеру підлягав сплаті судовий збір у розмірі 1 073,60 грн (2 684 грн х 0,4).

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України

«Про судовий збір» за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру судовий збір встановлюється у розмірі 1 відсотка від ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше

5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з підпунктом 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання касаційної скарги на рішення суду судовий збір підлягає сплаті

в розмірі 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми.

Відповідно до пунктів 2, 9, 10 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається: у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна; у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, - дійсною вартістю нерухомого майна, а на нерухоме майно, що належить юридичним особам, - не нижче його балансової вартості; у позовах, що складаються з кількох самостійних вимог, - загальною сумою всіх вимог.

При цьому вартість майна - це грошова сума, за яку це майно може бути придбане у даній місцевості. Тягар доказування вартості майна несе позивач у справі. Доказом вартості майна можуть бути договори купівлі-продажу цього майна, відомості про його залишкову балансову вартість, звіт про оцінку майна тощо.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 серпня 2020 року

у справі № 910/13737/19 (провадження № 12-36гс20) зазначено, що будь-який майновий спір має ціну. Різновидами майнових спорів є, зокрема, спори, пов`язані з підтвердженням прав на майно та грошові суми, на володіння майном і будь-які форми використання останнього.

Отже судовий збір за подання позовної заяви про визнання права власності на майно, стягнення, витребування або повернення майна - як рухомих речей, так

і нерухомості - визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як

зі спору майнового характеру.

Наявність вартісного, грошового вираження матеріально-правової вимоги позивача свідчить про її майновий характер, який має відображатися у ціні заявленого позову (пункт 8.12 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2019 року

у справі № 907/9/17, провадження № 12-76гс18).

З огляду на зазначене судовий збір за позовними вимогами щодо визнання права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :00:004:0192

з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розміром 4,11 га, а також визнання права власності на 1/2 частку житлового будинку, визначається з урахуванням вартості спірного майна за формулою (А ? 1 % ? 200 %), де А - це вартість спірного майна.

Із касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень не вбачається ціни позову на день його подання (вартості спірної земельної ділянки та 1/2 частки будинку), тому суд позбавлений можливості встановити розмір судового збору, який підлягає сплаті за подання касаційної скарги.

Оскільки з поданої касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень неможливо встановити ціну позову станом на день звернення до суду із вимогою майнового характеру, заявник зобов`язаний самостійно встановити й обґрунтувати розмір судового збору щодо такої позовної вимоги.

На підтвердження розміру судового збору заявник має надати належні докази (позовну заяву з визначеною ціною позову, докази про вартість спірної земельної ділянки та частини будинку, щодо яких позивач просив визнати право власності тощо) тадокументи, що підтверджують сплату судового збору у розмірі, визначеному статтею 4 Закону України «Про судовий збір», у разі, якщо розмір сплаченого судового збору не відповідає вимогам закону.

Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено за такими реквізитами: отримувач коштів - ГУК у м. Києві/Печерс.р-н/22030102, код отримувача

(код за ЄДРПОУ) - 37993783, банк отримувача - Казначейство України (ЕАП),

код банку отримувача (МФО) - 899998, рахунок отримувача (стандарт ІВАN) - UA0026007, код класифікації доходів бюджету - 22030102, «Судовий збір (Верховний Суд, 055)», призначення платежу (вказати номер справи та інші необхідні відомості).

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) особи, яка подає касаційну скаргу, її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи

в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта (для фізичних осіб - громадян України), номери засобів зв`язку, адреса електронної пошти (за наявності), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.

Всупереч пункту 2 частини другої статті 392 ЦПК України заявник не зазначила

у касаційній скарзі відповідних відомостей щодо себе, зокрема, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.

Отже на усунення вказаного недоліку заявнику необхіднонадати суду доповнену редакцію касаційної скарги, в якій зазначити відомості відповідно до вимог

пункту 2 частини другої статті 392 ЦПК України, а також надати копії касаційної скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

Оскільки касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених

статтею 392 ЦПК України, вона відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України залишається без руху.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 10 жовтня 2023 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 13 червня 2024 рокузалишити без руху.

Надати заявнику десять днів з дня вручення цієї ухвали для усунення зазначених недоліків.

Якщо доказів, що підтверджують поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження, не буде подано заявником у зазначений строк, це є підставою для відмови у відкритті касаційного провадження.

У разі невиконання у встановлений судом строк інших вимог цієї ухвали скарга вважатиметься неподаною і підлягатиме поверненню заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С. О. Карпенко