Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 листопада 2024 року місто Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:
головуючого судді Крегул М.М.,
за участю секретаря судового засідання Микуланинець О.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгороді у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до відповідача 1: Першої Ужгородської державної нотаріальної контори, відповідача 2: ОСОБА_2 про зняття арешту,
13.06.2023 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовною заявою до Першої Ужгородської державної нотаріальної контори та ОСОБА_2 про зняття арешту, в обґрунтування якої посилається на те, що вона є власницею домоволодіння, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .
З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №343396938 від 18.08.2023 року, позивач дізналася, що на належне їй на праві приватної власності майно, а саме житловий будинок в АДРЕСА_1 , накладена заборона (архівний запис) реєстраційний номер обтяження 3911284 зареєстровано: 18.10.2006 року реєстратором: Ужгородська районна державна нотаріальна контора. Підставою для держаної реєстрації обтяження зазначено повідомлення б/н, 28.12.1989 року, видавник: ПО «Тиса». Боржником згідно даного запису про заборону значиться ОСОБА_2 , який є зятем позивача (чоловіком доньки - ОСОБА_3 ).
Позивач стверджує, що ОСОБА_2 тривалий час (більше 10 років) не проживає з її донькою, ОСОБА_3 , а тому зв`язку з ним не має.
Відповідач ніколи не був власником житлового будинку який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , від 22 вересня 1989 року належить на праві приватної власності позивачу - ОСОБА_1 ,
Відповідно до відомостей, які є в Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 18.08.2023 року №343396938 в рядку де зазначається документ на підставі якого було накладено заборони, зазначено - повідомлення б/н видане 28.12.1989 року, видано - ПО «Тиса».
На запит позивача від 21.06.2023 р. № 276/23, поданий до Закарпатського обласного державного нотаріального архіву, було отримано відповідь від 10.07.2023 р. № 264/01-21 про відмову у наданні запитуваної інформації з посиланням на ст. 8 ЗУ «Про нотаріат» нотаріальна таємниця.
З наведеного слідує те, що окрім відсутності боргу, відсутня юридична особа на користь якої накладено обтяження, що робить існування такого арешту неправомірним.
На підставі наведеного, позивач просить зняти арешт (заборону) з майна власником якого є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1 накладений на підставі повідомлення б/н, 28.12.1989 року, видавник: ПО «Тиса», за реєстром, заборона (архівний запис) реєстраційний номер обтяження 3911284 зареєстровано: 18.10.2006 року реєстратором: Ужгородська районна державна нотаріальна контора, архівна дата 23.06.2001 року дата виникнення 28.12.1989 року № реєстр: 436185-206, внутр. № 5801СЕ3827F25А2Е624А, коментарій: 260-97/89.
Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.09.2023 прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за даним позовом. Розгляд справи постановлено проводити за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 17.05.2024 року закрито підготовче провадження, а справу призначено до розгляду посуті.
Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Бойко Б.Б. у судове засідання не з`явилися, при цьому, останній подав до суду заяву, згідно з якою просить розглянути справу без їх участі.
Відповідач ОСОБА_2 , будучи неодноразово повідомленим про час та місце розгляду справи у судове засідання повторно не з`явився, відзиву на позовну заяву не подав
Представник відповідача Ужгородської державної нотаріальної контори у судове засідання також повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомляв.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 18.06.2008 року №136 є власницею домоволодіння, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .
Згідно з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №343396938 від 18.08.2023 року, позивач дізналася, що на належне їй на праві приватної власності майно, а саме житловий будинок в АДРЕСА_1 , накладена заборона (архівний запис) реєстраційний номер обтяження 3911284 зареєстровано: 18.10.2006 року реєстратором: Ужгородська районна державна нотаріальна контора. Підставою для держаної реєстрації обтяження зазначено повідомлення б/н, 28.12.1989 року, видавник: ПО «Тиса».
Божником згідно даного запису про заборону значиться ОСОБА_2 , на майно якого було накладено арешт, що доводиться архівним номером: 2869420LVOV35, архівна дата 23.06.2001 року, дата виникнення 28.12.1989 року № реєстру: 436185-206, внутр. № 5801СЕ3827F25А2Е624А, коментарій: 260-97/89.
ОСОБА_2 , є зятем ОСОБА_1 (чоловіком доньки - ОСОБА_3 ), що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу від 25.07.1981 року серія НОМЕР_1 .
Судом встановлено, що відповідач на момент видачі повідомлення б/н, 28.12.1989 року, видавник: ПО «Тиса» та на момент реєстрації арешту Ужгородською районною державною нотаріальною конторою у відповідному реєстрі, що мало місце 23.06.2001 року не був власником житлового будинку який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , від 22 вересня 1989 року належить на праві приватної власності позивачу - ОСОБА_1 , що доводиться свідоцтвом про право особистої власності на житловий будинок від 10.01.1990 року №81 та довідкою виданою КП «Ужгородське районне БТІ нерухомого майна» від 02.03.2023 року №33/01-14.
З наведеного також слідує те, що окрім відсутності боргу у позивача, відсутня юридична особа на користь якої накладено обтяження, що робить і снування такого арешту неправомірним.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Основною метою статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 01 червня 2006 року). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі статті 1. Зокрема, необхідно, щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.
Таким чином, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності має бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника.
За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на захист її особистого немайнового або майнового права чи інтересу у суді.
Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (частини перша та друга статті 4 ЦПК України).
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).
Статтею 5 ЦПК України встановлено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №372/51/16-ц (провадження №14-511цс18) зроблено правовий висновок про те, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Гарантії захисту права власності закріплені у статті 41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень, установлених законом.
Зазначений принцип відображено й конкретизовано в частині першій статті 321 Цивільного кодексу України, згідно з якою право власності є непорушним, і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Одним із способів захисту права власності є гарантована статтею 391 цього Кодексу можливість власника вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до статті 73 Закону України «Про нотаріат» нотаріус за місцем розташування жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, іншого нерухомого майна чи місцем розташування земельної ділянки, або за місцезнаходженням однієї із сторін правочину накладають заборону їх відчуження: за повідомленням установи банку, підприємства або організації про видачу громадянину позики (кредиту) на будівництво, капітальний ремонт чи купівлю жилого будинку (квартири); при посвідченні договору довічного утримання; при посвідченні договору про заставу жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна; за повідомленням іпотекодержателя; в усіх інших випадках, передбачених законом.
Згідно зі статтею 74 Закону України «Про нотаріат» одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна.
Підпунктом 5.1 пункту 5 глави 15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 за №296/5, передбачено, що нотаріус, який накладав заборону, знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення: кредитора про погашення позики; про припинення (розірвання, визнання недійсним) договору застави (іпотеки); про припинення договору іпотеки у зв`язку з набуттям іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, після припинення договору іпотеки у зв`язку з відчуженням іпотекодержателем предмета іпотеки; про припинення, розірвання, визнання недійсним договору ренти, довічного утримання (догляду), спадкового договору; органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини; про скасування рішення суду про оголошення фізичної особи померлою або закінчення п`ятирічного строку з часу видачі свідоцтва про право на спадщину на майно особи, оголошеної померлою; про смерть другого з подружжя, що склали спільний заповіт; про скасування рішення суду про позбавлення батьків дитини батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав; про смерть відчужувача за спадковим договором або про смерть другого з подружжя, що уклали спадковий договір; про відчуження майна, переданого під виплату ренти; за рішенням суду; в інших випадках, передбачених законом.
Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (статті 89 ЦПК України).
Враховуючи наведене та встановлені обставини справи, беручи до уваги принцип «справедливої рівноваги» між загальним інтересом суспільства та захистом основних прав конкретної особи, у зв`язку з недоведеністю необхідності на даний час перебування майна під арештом, суд приходить до висновку, що право власності позивача ОСОБА_1 підлягає судовому захисту шляхом зняття обтяження арешту зареєстрованого 23.06.2001 реєстратором: Ужгородська районна державна нотаріальна контора, на підставі повідомлення б/н, 28.12.1989 року, видавник: ПО «Тиса», з будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а відтак позовні вимоги підлягають до задоволення.
Керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 11,15,16, 321, 391 ЦК України, ст. ст. 5, 13, 76, 81, 89, 223, 258, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд
Позовну заяву задовольнити повністю.
Зняти арешт (заборону) з майна власником якого є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1 накладений на підставі повідомлення б/н, 28.12.1989 року, видавник: ПО «Тиса», за реєстром, заборона (архівний запис) реєстраційний номер обтяження 3911284 зареєстровано: 18.10.2006 року реєстратором: Ужгородська районна державна нотаріальна контора, архівна дата 23.06.2001 року дата виникнення 28.12.1989 року № реєстр: 436185-206, внутр. № 5801СЕ3827F25А2Е624А, коментарій: 260-97/89.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач-1: Ужгородська районна державна нотаріальна контора, , місцезнаходження: вул. Собранецька, 47, м. Ужгород, Закарпатська область.

Відповідач-2: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП невідомий, місце проживання: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено 25.11.2024р. о 16 . 00 год.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду М.М. Крегул