КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 листопада 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Гаращенка Д.Р., Сушко Л.П.,

при секретарі: Курченко С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська пересувна механізована колона-2" на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 01 червня 2021 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська пересувна механізована колона -2" до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю "Екобуд", ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності, визнання недійсним договору, витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2018 року приватне акціонерне товариство «Київська пересувна механізована колона-2» (далі - ПрАТ «КПМК-2»), правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Київська пересувна механізована колона-2» (далі - ТОВ «КПМК-2»), звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Екобуд» (далі - ТОВ «Екобуд»), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на нежитлові приміщення, витребування нежитлових приміщень.

Позовна заява ПрАТ «КПМК-2» мотивована тим, що рішенням Київської міської ради від 27 лютого 2009 року №289-2/449 затверджено проект відведення і передано ТОВ «Екобуд» у довгострокову оренду на 25 років земельну ділянку площею 0,28 га за рахунок земель міської забудови для будівництва, експлуатації та обслуговування житлового будинку на Кудрявському узвозі, 3 у Шевченківському районі м. Києва.

25 квітня 2002 року між ТОВ «Екобуд» (забудовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Техбудлізинг» (далі - ТОВ «Лізингова компанія «Техбудлізинг») (інвестор) укладено угоду №2, відповідно до пункту 1.1 якої забудовник зобов`язався за рахунок інвестора виконати дії, пов`язані із забезпеченням зведення житлового будинку з гаражами і офісними приміщеннями на Кудрявському узвозі, 3 в м.Києві (далі - об`єкт), а інвестор - інвестувати 88 % кошторисної вартості будівництва об`єкта. Вклад забудовника становив 12 % кошторисної вартості будівництва об`єкт, що відповідає його витратам у цьому будівництві. Зазначена угода є договором про інвестиційну діяльність.

Відповідно до наданих повноважень (підпункт 3.4.2 пункту 3.4 угоди №2) ТОВ «Лізингова компанія «Техбудлізинг» (організація) 21 квітня 2005 року уклало інвестиційний договір №2 на будівництво нежитлових приміщень (офісів) у будинку на Кудрявському узвозі, 3, м. Київ з Товариством з обмеженою відповідальністю «Центробуд-трейд» (далі - ТОВ «Центробуд-трейд») (інвестор).

Об`єктом інвестиційної діяльності за цим договором є три нежитлові приміщення в будинку на Кудрявському узвозі, 3 в м. Києві. Інвестор здійснює фінансування 756,45 кв. м загальної площі нежитлових приміщень.

Згідно з додатковою угодою від 01 листопада 2006 року №3 до договору від 21 квітня 2005 року №2 у зв`язку зі зміною проектної документації, а саме: зміни планування першого поверху, - об`єктом інвестиційної діяльності за цим договором сторони визначили 4 (чотири) нежитлові приміщення, загальною площею 544,38 кв. м, фінансування яких здійснює інвестор.

У додатку №1 до інвестиційного договору від 21 квітня 2005 року №2 зазначено перелік нежитлових приміщень, а саме: №2 вісь 1-5 ряд Б-Г блок А, площею 112,05 кв. м; №4 вісь 1-5 ряд ОА-Б блок А, площею 122,04 кв. м; №5 вісь 5/1-9/1 блок Б, площею 130,51 кв. м; №6 вісь 2/2-5/1 блок Б, площею 179,78 кв. м.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 16 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 16 травня 2017 року та постановою Верховного Суду від 18 липня 2018 року, у справі № 761/23860/15-ц за позовом ПрАТ «КПМК-2» до ОСОБА_1 , ТОВ «Екобуд», ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Топілко О. О., про визнання правочину недійсним, витребування майна із чужого незаконного володіння і визнання права власності, встановлено, що ТОВ «Лізингова компанія «Техбудлізинг» (інвестор) повністю виконало свої зобов`язання за договором, а саме: сплатило кошти, у розмірі повної вартості виділених їй площ об`єкта.

Отже, за наслідками повного виконання взятих на себе зобов`язань за угодою від 25 квітня 2002 року №2 ТОВ «Лізингова компанія «Техбудлізинг», відповідно до підпунктів 3.1.6, 3.1.11 пункту 3.1 зазначеного правочину і положень статті 7 Закону України «Про інвестиційну діяльність» набула право власності на результати і об`єкти інвестицій.

На підставі положень статті 7 Закону України «Про інвестиційну діяльність», підпункту 3.4.4 пункту 3.4 угоди від 25 квітня 2002 року №2 і належного виконання зобов`язань за інвестиційним договором від 21 квітня 2005 року №2, ТОВ «Центробуд-трейд» набуло право власності на результати і об`єкти інвестицій, а саме: приміщення №2 вісь 1-5 ряд Б-Г блок А, площею 112,05 кв. м; №4 вісь 1-5 ряд ОА-Б блок А, площею 122,04 кв. м; №5 вісь 5/1-9/1 блок Б, площею 130,51 кв. м; №6 вісь 2/2-5/1 блок Б, площею 179,78 кв. м.

Будучи власником результатів і об`єкта інвестицій, ТОВ «Центробуд-трейд» (продавець) 01 березня 2007 року уклало з Акціонерним комерційним банком «Київ» (далі - АКБ «Київ») (покупець) договір №1 купівлі-продажу майнових прав (далі - Договір №1), згідно з пунктом 1.1 якого продавець продає, а покупець купує майнові права на 4 (чотири) нежитлові приміщення (офіси), загальною площею 544,38 кв. м, а саме: приміщення №2 вісь 1-5 ряд Б-Г блок А, площею 112,05 кв. м; №4 вісь 1-5 ряд ОА-Б блок А, площею 122,04 кв. м; №5 вісь 5/1-9/1 блок Б, площею 130,51 кв. м; №6 вісь 2/2-5/1 блок Б, площею 179,78 кв. м. Відповідно до умов пункту 1.4 цього договору майнові права на об`єкт передаються продавцем покупцю шляхом підписання акту приймання-передачі майнових прав; акт підписується сторонами після здійснення покупцем їх 100 % оплати.

Факт передачі майнових прав за договором №1 сторони зафіксовано в акті приймання-передачі від 17 липня 2007 року, 100 % оплата яких підтверджена довідкою від 17 липня 2007 року за вихідним №35.

Розпорядженням Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації від 28 квітня 2008 року №454 присвоєно новозбудованому блоку А житлового будинку АДРЕСА_1 .

05 січня 2009 року АКБ «Київ» та ТОВ «Центробуд-трейд» уклали додаткову угоду №1 до договору №1 купівлі-продажу майнових прав від 01 березня 2007 року. У додатковій угоді сторони визначили, що у зв`язку з проведенням технічної інвентаризації нежилих приміщень (офісів) пункт 1.1. викладений в новій редакції. За цією редакцією продавець продає, а покупець купує майнові права на 4 (чотири) нежитлові приміщення (офіси) (об`єкт), загальною площею 551,90 кв. м, які будуються в будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний банк «Київ» (далі - ПАТ «АКБ «Київ»), правонаступник АКБ «Київ» (сторона 1), 07 серпня 2009 року, уклало з АТ «КПМК-2» (сторона 2) договір міни, за умовами якого сторона 1 зобов`язалася взамін переданого їй майна - квартир, передати стороні 2 у власність належні їй майнові права на нерухоме майно, яке вказане, в тому числі у підпунктах 1.3.20, 1.3.21 пункту 1.3 договору: нежитлові приміщення (офіси), на перших поверхах, під №62, в будинку, що будується під АДРЕСА_1 , загальною площею 156,60 кв. м, і № 61, в будинку, що будується під АДРЕСА_2 , загальною площею 134,70 кв. м, а сторона 2 - передати стороні 1 у власність нерухоме майно. На виконання пункту 3.2 договору міни передача майнових прав зафіксована в актах від 12 серпня 2009 року № 27, 28.

У листі від 30 серпня 2017 року №01-933 Публічне акціонерне товариство «Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву» (далі - ПАТ «КИЇВЗНДІЕП») пояснило, що є правонаступником ВАТ «Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву» (далі - ВАТ «КиївЗНДІЕП»), яке було залучено генеральним підрядником ТОВ «Екобуд» в якості генерального проектувальника для розробки проектної документації будівництва житлового будинку з гаражами і офісними приміщеннями за будівельною адресою: АДРЕСА_3 . За результатами вивчення і порівняння проектної документації, яка розроблялась і зберігається на теперішній час у ПАТ «КИЇВЗНДІЕП», з наданими копіями технічних паспортів на нежитлові приміщення встановлено таке:

1) Нежитлові приміщення АДРЕСА_4 , загальної площею 119,6 кв. м, які позначені у «Технічному паспорті на нежитловий будинок (приміщення) АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 », складеному КП «Київське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна» 18 січня 2010 року, інвентаризаційна справа №33729/69796, є тими самими приміщеннями, які позначені у проектній документації. як приміщення у вісях «1-5 ряд Б-Г», Блок - «А», загальною проектною площею 112,5 кв. м.

2) Нежитлові приміщення АДРЕСА_8 , загальною площею 134,6 кв. м, які позначені у «Технічному паспорті на нежитловий будинок (приміщення) АДРЕСА_9 », складеному КП «Київське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна», інвентаризаційна справа №77147/70796/1986, є тими самими приміщеннями, які позначені у проектній документації як приміщення у вісях «5/1-9/1», Блок - «Б», загальною проектною площею 130,51 кв. м.

Відмінність площ приміщень за технічним паспортом від проектної площі пояснюються їхнім корегуванням під час проведення їх технічної інвентаризації після закінчення будівництва об`єкта.

Листами від 13 серпня 2009 року за №373/9 та від 09 листопада 2009 року за № 532/09/11-09 АТ «КПМК-2» повідомила ТОВ «Екобуд», ТОВ «Лізингова компанія «Техбудлізинг» про набуття права власності на спірні нежилі приміщення. Просило внести відповідні зміни до реєстру власників майнових прав на нерухоме майно в будинках, що будуються під номерами Кудрявський узвіз, 3А, 3 Б, - та оформити відповідні додаткові угоди до інвестиційного договору від 21 квітня 2005 року №2 та угоди від 25 квітня 2002 року №2 із зазначенням їх власником.

Заступник генерального директора ТОВ «Екобуд» Сало С. І. листом від 29 вересня 2009 року за №497 повідомила АТ «КПМК-2», що між ними немає жодних договірних відносин, а тому немає можливості надати інформацію з приводу їх вимог.

ТОВ «Центробуд-трейд», направивши 13 листопада 2009 року лист за №174 на адресу ТОВ «Екобуд» та АТ «КПМК-2», підтвердило стовідсоткову оплату майнових прав на спірне нежитлове приміщення та перехід права власності на них до АКБ «Київ».

За договором міни 07 серпня 2009 року АКБ «Київ» передав ці майнові права АТ «КПМК-2».

11 липня 2006 року між ТОВ «Екобуд» (далі - замовник) і ОСОБА_1 (далі - інвестор) були укладені чотири інвестиційні контракти, в тому числі №030231, 030232, на нежитлові приміщення, право власності на які на той день знаходилось у ТОВ «Центробуд-трейд».

За умовами контракту №030232 замовник своїми силами і засобами, за рахунок залучених від інвесторів коштів, зобов`язався збудувати і передати інвестору нежитлові приміщення № 61 офісного приміщення 3 (секція Б), 1-й поверх, загальною площею 134,7 кв. м, за адресою: Кудрявський узвіз, 3, а інвестор - забезпечити відповідне фінансування об`єкта інвестування та прийняти його у власність на умовах цього контракту. За визначеним пунктом 4.1 контракту порядком розрахунків загальна вартість об`єкта інвестування встановлювалась замовником. Вказана сума повинна бути внесена інвестором до 30 червня 2010 року.

Відповідно до платіжного доручення №1 ОСОБА_1 17 березня 2010 року сплатила 538 800,00 грн в рахунок інвестування коштів на будівництво за інвестиційним контрактом від 11 липня 2006 року № 030232.

Згідно з актом приймання-передачі об`єкта у власність інвестора від 16 серпня 2010 року ТОВ «Екобуд» передало ОСОБА_1 вбудоване нежитлове офісне приміщення АДРЕСА_8 , перший поверх, загальною площею 134,60 кв. м.

16 серпня 2010 року Головне управління комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) видало ОСОБА_1 свідоцтво про право власності на нежитлові приміщення від №1 до №10 (групи приміщень №61) офіс, загальною площею 134,60 кв. м, які розташовані на АДРЕСА_2 .

За договором купівлі-продажу від 23 лютого 2011 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С. В., ОСОБА_1 (продавець) передала у власність ОСОБА_2 (покупець) нежитлові приміщення від №1 до №10 (групи приміщень №61) офіс, загальною площею 134,60 кв. м, які розташовані на АДРЕСА_3 .

У подальшому, на підставі декларації про початок будівельних робіт ОСОБА_2 здійснила реконструкцію нежитлових приміщень від №1 до №10 (групи приміщень №61) з виділенням окремих приміщень №61а, площею 101,0 кв. м, та №61 б, площею 25,7 кв. м. Декларація про готовність об`єкта до експлуатації зареєстрована 19 лютого 2014 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва за №КВ15.

ОСОБА_2 12 лютого 2015 року за договором, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лозняковою С.В., подарувала групу приміщень №61-А (в літ. А), об`єкт нежитлової нерухомості, загальною площею 101,1 кв. м, ОСОБА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00).

Крім того, за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 000, на підставі договору купівлі-продажу і декларації про готовність об`єкта до експлуатації за КВ15 від 19 лютого 2014 року за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на групу приміщень №61-Б (в літ. А), об`єкт нежитлової нерухомості, загальною площею 24,8 кв. м.

ТОВ «КПМК-2» зазначало, що за ланцюгом правочинів: угода від 25 квітня 2002 року №2 між ТОВ «Екобуд» і ТОВ «Лізингова компанія «Техбудлізинг»; інвестиційний договір від 21 квітня 2005 року №2 між ТОВ «Лізингова компанія «Техбудлізинг» та ТОВ «Центробуд-трейд»; договір купівлі-продажу майнових прав від 01 березня 2007 року №1 між ТОВ «Центробуд-трейд» та АКБ «Київ»; договір міни майнових прав від 07 серпня 2009 року між ПАТ «АКБ «Київ» і ПАТ «КПМК-2», - в нього виникло право власності на майнові права на об`єкт інвестування нежитлових приміщень від №1 до №10 (групи приміщень №61), офіс, загальною площею 134,60 кв. м, за адресою: АДРЕСА_3 . Наявність права власності на майнові права на об`єкт нерухомості засвідчує правомочність їх власника отримати право власності на це нерухоме майно.

Названі приміщення в подальшому в результаті реконструкції, яка з ТОВ «КПМК-2» не погоджувалась, були виділені в окремі приміщення №61 а та №6б, площею, 101,0 кв. м та 25,7 кв. м.

ТОВ «КПМК-2» не може реалізувати такі правомочності на спірне майно у зв`язку з наявністю претензій до цього майна з боку третіх осіб, які мають власний інтерес до цього майна у межах існуючих правовідносин.

ТОВ «КПМК-2» неодноразово протягом 2009-2010 років зверталося до ТОВ «Екобуд», як забудовника, з листами щодо надання документів, необхідних для реєстрації права власності на нерухоме майно, яке створено в порядку Закону Україна «Про інвестиційну діяльність». ТОВ «Екобуд» відмовилося в наданні цих документів ТОВ «КПМК-2». Крім того, як виявилося, ТОВ «Екобуд» уклало незаконні контракти із ОСОБА_5 . У наступному ОСОБА_6 зареєструвала за собою право власності і продала ці приміщення ОСОБА_2 , які надалі нею були реконструйовані, а частина приміщень подарована ОСОБА_3 .

У зв`язку з вищевикладеним, ТОВ «КПМК-2» просило суд:

- визнати право власності ПрАТ «КПМК-2» на нежитлове приміщення №61 а, площею 101,0 кв. м, розташоване на АДРЕСА_3 ;

- визнати право власності ПрАТ «КПМК-2» на нежитлове приміщення №61 б, площею 25,7 кв. м, розташоване на АДРЕСА_3 ;

- визнати недійсним інвестиційний контракт від 11 липня 2006 року №030232, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Екобуд»;

- витребувати від ОСОБА_2 і передати ПрАТ «КПМК-2» нежитлове приміщення №61 б, площею 25,7 кв. м, розташоване на АДРЕСА_3 ;

- витребувати від ОСОБА_3 і передати ПрАТ «КПМК-2» нежитлове приміщення №61 а, площею 101,0 кв. м, розташоване на АДРЕСА_3 .

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 01 червня 2021 року у задоволенні позову ТОВ «КПМК-2» відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу в якій просив рішення скасувати та постановити нове про задоволення позову. В скарзі посилався на те, що право отримати у власність спірні нежитлові приміщення позивач набув від інвестора ТОВ "Центробуд-трейд", який уклав договір інвестування 21 квітня 2005 року, шляхом укладення низки правочинів, разом з тим таке право порушується відповідачами, які в порушення прав інвестора 11 липня 2006 року уклали інвестиційні контракти на ті само нежитлові приміщення з відповідачем ОСОБА_1 , яка в подальшому в лютому 2011 року відчужила спірні приміщення ОСОБА_2 .

Наявність майнових прав на спірні приміщення та їх порушення встановлені Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 16 травня 2016 року, залишеним без змін 16 травня 2017 року Апеляційним судом м. Києва. Так в рішенні встановлено, що інвестор ТОВ "Лізингова компанія "Техбудлізинг" повністю виконала свої інвестиційні зобов`язання.

Посилаючись на те, що позивач не може реалізувати своє право отримання у власність новоствореного майна, так як ТОВ "ЕКОБУД", як забудовник, у 2009 та 2010 роках відмовило позивачу в наданні документів, необхідних для оформлення права власності, позивач вважає, що належним способом захисту його прав є визнання за ним права власності на зазначені в позові приміщення, також просить визнати недійсним інвестиційний контракт, укладений між забудовником і ОСОБА_1 11 липня 2006 року, та витребувати від ОСОБА_2 та ОСОБА_3 нежитлові приміщення, право отримати які у власність набув позивач від інвестора, який уклав договір раніше ніж ОСОБА_1 уклала інвестиційний контракт і виконав умови договору.

Скарга також містить доводи про безпідставну відмову в зупиненні провадження в даній справі до розгляду Верховним Судом справи №761/35475/18, яка зупинена до закінчення перегляду Великою Палатою в справі 359/5719/17-ц.

Постановою Київського апеляційного суду від 02 серпня 2022 року апеляційну скаргу ТОВ «КПМК-2» задоволено частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 01 червня 2021 року в частині вирішення позовних вимог про витребування майна з чужого незаконного володіння скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення.

Витребувано від ОСОБА_3 на користь ТОВ «КПМК-2» нежитлове приміщення №61 а, площею 101,1 кв.м., розташоване в будинку АДРЕСА_3 та витребувано від ОСОБА_2 на користь ТОВ «КПМК-2» нежитлове приміщення №61 б, площею 24,8 кв. м, розташоване в будинку АДРЕСА_3 , яке утворилось внаслідок реконструкції нежитлових приміщень від №1 до №10 групи приміщень 61 у літері А.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ТОВ «Екобуд», ОСОБА_2 на користь ТОВ «КПМК-2» судовий збір за подачу позову та апеляційної скарги у розмірі 59 371,62 грн.

У червні 2023 року ОСОБА_7 , особа, яка не брала участі у справі, подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, просив суд залучити його до участі у справі, як учасника справи та скасувати постанову Київського апеляційного суду від 02 серпня 2022 року і залишити в силі рішення суду першої інстанції, або закрити провадження у справі, або направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга ОСОБА_7 мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що матеріали справи не містять належних, достовірних та допустимих доказів набуття ТОВ «КПМК-2» статусу носія майнових прав як інвестора на спірні приміщення через наявність у нього суб`єктивного зобов`язального права у вигляді права вимоги на отримання в майбутньому у власність об`єкта нерухомості не тільки до ТОВ «Екобуд» (замовника будівництва), але навіть до ТОВ «Лізингова компанія «Техбудлізинг».

Суд апеляційної інстанції прийняв оскаржуване рішення без перевірки добросовісності/недобросовісності набувача, що має важливе значення, як для застосування положень статей 387, 388 ЦК України, так і для визначення критерію пропорційності втручання у право набувача майна, тому постанова суду апеляційної інстанції не може вважатися такою, що відповідає нормам справедливого судового розгляду відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства України. У постанові Верховного Суду від 01 березня 2023 року у справі №442/3663/20 (провадження №61-6501св21) зроблено висновок, що якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 ЦК України не може бути витребуване у нього (стаття 330 ЦК України.

Суд апеляційної інстанції, знаючи про існування договору дарування нежитлових приміщень від 19 липня 2022 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , згідно з яким до ОСОБА_7 перейшло право власності на групу приміщень №61 а, загальною площею 101, кв. м, на АДРЕСА_3 , у порушення вимог статті 53 ЦПК України не залучив ОСОБА_7 до участі в справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору (відповідне клопотання міститься в матеріалах справи), а розглянув справу без залучення до участі в справі нового власника спірного нерухомого майна, чим порушив його права.

Крім того, суд апеляційної інстанції не звернув увагу на те, що цей спір мав розглядатися господарським судом в межах справи №910/23859/16 про банкрутство ТОВ «Екобуд».

Підставою касаційного оскарження постанови Київського апеляційного суду від 02 серпня 2022 року заявник зазначає неправильне застосування судом апеляційної інстанцій норм матеріального права, зокрема судом застосовано норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №669/927/16-ц (провадження №14-192цс19), від 23 жовтня 2019 року у справі №922/3537/17 (провадження №12-127гс19), від 01 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18 (провадження №14-436цс19), від 02 листопада 2021 року у справі №925/1351/19 (провадження №12-35гс21), а також зазначає на порушення судом норм процесуального права, оскільки суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки особи, що не була залучена до участі у справі.

Постановою Верховного Суду від 03 квітня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_7 задоволено частково, постанову Київського апеляційного суду від 02 серпня 2022 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Представник ОСОБА_7 подав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить скасувати рішення у даній справі, а справу направити до Господарського суду м. Києва для розгляду в рамках справи №910/23859/16 про банкрутство ТОВ «Екобуд».

Вказує, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.03.2017 року порушено провадження у справі №910/23859/16 (ЄДРСР № 65346155) про банкрутство відповідача ТОВ «Екобуд». Постановою господарського суду міста Києва від 16.01.2018 року у справі

№910/2.3859/16 (ЄДРСР №71658429) визнано боржника ТОВ «Екобуд» банкрутом та призначено ліквідатора. Ухвалою Господарського суду міста Києва 19.06.2023 року розгляд справи відкладено на 29.06.2023 року.

Зазначає, що відповідно до ч.4 ст.10 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (яка була чинною на момент відкриття провадження у цій справі) суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником. Аналогічна за змістом норма міститься в ч.2 ст.7 Кодексу України з процедур банкрутства, чинного від 21.04.2019 року.

Отже, від 14.03.2017 року в силу положень ст.15 ЦПК України, яка діяла на той час, а також у подальшому згідно зі ст.19 ЦПК України, Шевченківський районний суд м.Києва був позбавлений повноважень розглядати цей спір, однією зі сторін якого виступало ТОВ «Екобуд. Наведене вказує на те, що позов ПрАТ «Київська пересувна механізована колона-2», правонаступником якого є ТОВ «Київська пересувна механізована колона-2», до ТОВ «Екобуд» повинен був розглядатись у рамках справи №910/23859/16 про банкрутство останнього, а Шевченківський районний суд м. Києва був позбавлений повноважень вирішувати зазначений спір у порядку цивільного судочинства.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.01.2020 року у справі

№607/6254/15-ц (ЄДРСР №871 15553) вказується, що норма частини 4 статті 10 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» кореспондується з положеннями пункту 7 частини першої етап і 12 ГПК України (у редакції, чинній на час звернення до суду з цим позовом та розгляду справи судами попередніх інстанцій), яким визначено, що господарським судам підвідомчі справи у всіх майнових спорах з вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, зокрема у спорах про стягнення заробітної плати, та застосовується незалежно від суб`єктного складу сторін. Справи у відповідних спорах відносяться до виключної підсудності того господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (частина 9 статті 16 ГПК України). Такі майнові спори розглядаються та вирішуються господарським, судом за правилами позовного провадження, передбаченими ГПК України, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», у межах провадження у справі про банкрутство без порушення нових справ.

Таким чином, в силу положень п.1 ч1 ст.255 ЦПК України провадження у цій справі підлягає закриттю, а матеріали справи підлягають передачі до Господарського суду

м. Києва для розгляду в рамках справи №910/23859/16 про банкрутство ТОВ «Екобуд».

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає з огляду на наступне.

Відповідно до статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне, а по-друге - суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

У частині першій статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Загальні суди не мають чітко визначеної предметної юрисдикції та розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин у всіх випадках, за винятком, якщо розгляд таких справ прямо визначений за правилами іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне, а по-друге - суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

При вирішенні питання щодо можливості розгляду справи у порядку цивільного судочинства необхідно керуватися завданнями цивільного судочинства, які передбачено у статті 2 ЦПК України, і до яких віднесено справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

При цьому суди повинні керуватися принципом правової визначеності і не допускати наявності провадження, а відтак і судових рішень, ухвалених у спорі між тими ж сторонами, з того самого предмета, але судами у різних юрисдикціях.

Апеляційним судом встановлено, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.03.2017 року порушено провадження у справі №910/23859/16 (ЄДРСР №65346155) про банкрутство відповідача ТОВ «Екобуд».

Постановою господарського суду міста Києва від 16.01.2018 року у справі №910/2.3859/16 (ЄДРСР №71658429) визнано боржника ТОВ «Екобуд» банкрутом та призначено ліквідатора. Ухвалою Господарського суду міста Києва 19.06.2023 року розгляд справи відкладено на 29.06.2023 року.

21 жовтня 2019 року введено в дію КУзПБ, пунктами 2, 4 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» якого визначено, що з дня введення його в дію Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» втрачає чинність і подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство.

Відповідно до частини першої, абзацу 1 частини другої статті 7 КУзПБ спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими ГПК України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Отже, законодавець вкотре підкреслив, що розгляд усіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і лише господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи.

Аналогічний висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі №607/6254/15-ц, провадження №14-404цс19, від 18 лютого 2020 року у справі №918/335/17, провадження №12-160гс19.

У постановах від 15 травня 2019 року у справі №289/2217/17, провадження №14-178цс19, від 12 червня 2019 року у справі №289/233/18, провадження №14-171цс19, від 19 червня 2019 року у справах №289/718/18, провадження №14-126цс19, та №289/2210/17, провадження №14-129цс19, Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що визначення юрисдикційності усіх майнових спорів господарському суду, який порушив справу про банкрутство, має на меті як усунення правової невизначеності, так і захист прав кредитора, який може за умови своєчасного звернення реалізувати свої права й отримати задоволення своїх вимог.

Таким чином, зокрема, розгляд усіх майнових спорів, стороною в яких є боржник, з дня введення в дію вказаного Кодексу має відбуватися господарським судом у межах справи про банкрутство, яку такий суд розглядає.

Вирішуючи питання про необхідність розгляду спору, стороною якого є особа, щодо якої відкрито провадження у справі про банкрутство, суди мають виходити не тільки з того, чи підлягають такі вимоги вартісній оцінці з урахуванням положень статті 163 ГПК України, а також надати оцінку змісту заявлених вимог та порушеного права або інтересу, на захист якого такий позов подано.

Положеннями частин першої, другої статті 131 КУзПБ передбачено, що майно боржника, що підлягає реалізації у процедурі погашення боргів боржника, складає ліквідаційну масу.

До складу ліквідаційної маси включається все майно боржника, що перебуває у його власності, а також те, що буде отримано боржником у власність після визнання його банкрутом і до завершення процедури погашення боргів боржника, крім майна, визначеного частинами шостою та сьомою цієї статті та статтею 132 цього Кодексу.

Спірні правовідносини врегульовані КУзПБ, якими встановлено критерії, за якими вирішується питання про необхідність розгляду справи у межах справи про банкрутство.

Якщо наслідком задоволення вимоги, заявленої у справі, стороною якої є особа, щодо якої відкрито провадження у справі про банкрутство, може бути зміна розміру або складу ліквідаційної маси боржника, таку справу слід розглядати у межах справи про банкрутство на підставі статті 7 КУзПБ, а спір є майновим у розумінні положень цього Кодексу.

У пункті 4 Прикінцевих та перехідних положень КУзПБ подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону про банкрутство.

Відповідно до статті 7 КУзПБ спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею (частина перша).

Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника. Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України. Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення. У разі якщо відповідачем у такому спорі є суб`єкт владних повноважень, суд керується принципом офіційного з`ясування всіх обставин у справі та вживає визначених законом заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів, з власної ініціативи (частина друга вказаної статті).

Матеріали справи, в якій стороною є боржник, щодо майнових спорів з вимогами до боржника та його майна, провадження в якій відкрито до відкриття провадження у справі про банкрутство, надсилаються до господарського суду, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство, який розглядає спір по суті в межах цієї справи (частина третя вказаної статті).

Зі змісту вказаних норм убачається, що законодавець захищає не лише права банкрута, а й права інших осіб, які мають вимоги до банкрута.

Захист таких осіб полягає у тому, що інші суди, незалежно від юрисдикції, які розглядали справи за позовами до відповідача, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство після відкриття провадження в інших справах, не закривають таке провадження, а передають справу до належного суду для розгляду по суті. При цьому таким належним судом є виключно суд господарської юрисдикції, який відкрив справу про банкрутство відповідача (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі №607/6254/15-ц, провадження №14-404цс19, постанови Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду: від 08 червня 2022 року у справі №711/8269/17, провадження №61-18187св20, від 22 червня 2022 року у справі №523/12426/16, провадження №61-10737св21, від 07 вересня 2022 року у справі №727/3568/20, провадження №61-5156св20).

Таке урегулювання процедури розгляду спорів до відповідача, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство, встановлює зрозумілу і справедливу процедуру закінчення розгляду справи належним судом, дотримання принципу визначення юрисдикції справи та підсудності спорів одному господарському суду, який акумулює усі вимоги до відповідача, щодо якого порушено процедуру банкрутства.

Таким чином, з огляду на положення законодавства України, чинного на момент розгляду справи, законодавець вкотре підкреслив, що розгляд всіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і виключно господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи.

Отже, спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а належить до господарської юрисдикції. При цьому необхідності закриття провадження у цій справі немає, оскільки зазначені дії можуть призвести до створення перешкод позивачу у доступі до правосуддя та унеможливить захист його прав у господарському процесі у повному обсязі з урахуванням визначених строків звернення, встановлених статтею 45 КУзПБ.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року (справа №753/4673/21).

Відповідно до ст.ст.77-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ч.1 ст.378 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності).

Виходячи з наведеного, оскільки стороною у справі є боржник ТОВ «Екобуд», щодо якого в провадження Господарського суду міста Києва перебуває справа №910/23859/16 про банкрутство, то апеляційний суд приходить до висновку про необхідність скасування рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 01 червня 2021 року та передачу справи на розгляд до Господарського суду м. Києва за підсудністю.

На підставі викладеного та керуючись ст.367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська пересувна механізована колона-2" задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 01 червня 2021 року скасувати.

Справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська пересувна механізована колона -2" до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю "Екобуд", ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності, визнання недійсним договору, витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння передати на розгляд до Господарського суду м. Києва за підсудністю.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 25 листопада 2024 року.

Головуючий:

Судді: