Житомирський апеляційний суд
Справа №276/594/24 Головуючий у 1-й інст. БОБЕР Д. О.
Категорія 47 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Павицької Т.М., Борисюка Р.М.

розглянувши у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) в м. Житомирі цивільну справу №276/594/24 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Державна казначейська служба України, про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення адміністративного стягнення

за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції України на рішення Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 08 травня 2024 року, ухваленого під головуванням судді Бобра Д.О. в смт Хорошеві,

в с т а н о в и в:

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із названим позовом та просив стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на свою користь 4 000 грн матеріальної шкоди та 5 000 грн моральної шкоди.

В обгрунтування позовних вимог зазначив, що рішенням Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 21.02.2024 року його позовну заяву до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 1190397 від 04.01.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП - задоволено. Справу про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП - закрито.

Позивач вказав, що незаконними діями відповідача та зухвалою поведінкою працівників поліції йому було завдано моральної та матеріальної шкоди. Зазначив, що у зв`язку із оскарженням постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП він змушений звертатися за правничою допомогою до адвоката системи безоплатної правничої допомоги, а це в свою чергу завдало йому додаткових незручностей та транспортних витрат в сумі 3 490 грн. Крім того, щоб уникнути негативних наслідків за санкцією ст. 122 КУпАП поки розглядався його позов у суді, він оплатив штраф в розмірі 510 грн, що підтверджується квитанцією. Таким чином, загальний розмір завданої йому матеріальної шкоди складає 4000 грн.

Окрім того, позивач зазначає, що він є пенсіонером по інвалідності та отримує мінімальну пенсію в сумі 2093 грн. на місяць, іншого доходу не має, за своїм станом здоров`я не може повноцінно працювати, а тому ті витрати, які йому довелося понести у зв`язку із оскарженням незаконної постанови, яку винесли працівники патрульної поліції щодо нього, є значними. Крім того, внаслідок винесення незаконної постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності, він зазнав моральних страждань що призвело до нервового дискомфорту та порушило нормальний ритм його життя. Зазначив, що у нього порушився сон, він постійно нервував та був збентежений через протиправні дії відповідача та зухвалу поведінку його працівників. Вказав, що визначаючи розмір моральної шкоди він врахував негативні наслідки, які настали у вигляді погіршення його самопочуття, характер, глибину, тривалість моральних переживань, що були спричинені незаконними діями відповідача щодо нього, а тому оцінив моральну шкоду в розмірі 5000 грн.

Рішенням Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 08 травня 2024 року позов задоволено частково. Стягнуто з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 3000 (три тисячі) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення адміністративного стягнення та 510 (п`ятсот десять) гривень в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення адміністративного стягнення. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Департамент патрульної поліції України подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження порушення особистих немайнових прав позивача, завдання шкоди його здоров`ю, душевних страждань, вимушених змін в житті, погіршення стосунків з оточуючими, а отже заподіяння йому внаслідок неправомірних дій відповідача моральної шкоди. Тобто, матеріали справи не містять доказів достатніх для доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого можна було б встановити наявність факту заподіяння позивачу працівниками патрульної поліції моральної шкоди.

Факт того, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №1190397 від 04.01.2024, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП, самі по собі не доводять заподіяння йому шкоди та не підтверджують наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та настанням шкоди.

Таким чином, позивачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу заподіяння йому моральної шкоди у зв`язку зі складенням відносно нього постанови про притягнення до адміністративної відповідальності та її скасування.

Зазначає, що скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності не є безумовним та безспірним доказом заподіяння позивачу моральної шкоди, а сам факт скасування постанови інспектора поліції не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру, враховуючи, що права та інтереси позивача були поновлені рішенням Володарського-Волинського районного суду Житомирської області від 21.02.2024 справі № 276/205/24.

Таким чином констатує, що позивач не надав належних та допустимих доказів щодо характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких він зазнав, моральних переживань, погіршення стану здоров`я тощо, в результаті незаконності дій відповідача, так само як і відсутні будь-які докази вини відповідача у завданні йому моральної шкоди, оскільки жодного адміністративного стягнення, передбаченого КУпАП, до нього застосовано не було.

Щодо задоволення вимог в частині стягнення 510 (п`ятсот десять) гривень в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення адміністративного стягнення, оскільки як доведено судом вказаний штраф позивач сплатив, та підтвердив це копією відповідної квитанції від 18.01.2024 року, зауважив, що повернення коштів сплачених позивачем на виконання штрафу має здійснюватися на підставі Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України № 787 від 03 вересня 2013 року «Про затвердження Порядку повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів» далі - Порядок №787. Помилково сплачений адміністративний штраф може бути повернуто управлінням держказначейства у визначеному порядку лише на підставі висновку органу, який застосував адміністративне стягнення (штраф). Тобто фізичній особі необхідно звернутися до відповідного органу з письмовою заявою про повернення помилково перерахованих коштів за адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. Враховуючи викладене, а також враховуючи той факт, що повернення таких коштів здійснюється управлінням держказначейства на підставі подання органу, який застосував адміністративне стягнення, а саме Департаменту патрульної поліції, вважає, що у суду не було підстав для задоволення позову в цій частині.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведені норми, справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами без повідомлення учасників справи.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення із наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 04.01.2024 року поліцейським 1 батальйону, 3 роти УПП в Житомирській області Крушинським Д.І. винесено постанову серії ЕНА №1190397 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу розміром 510 грн., передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, а саме за те, що 04.01.2024 року о 12 год. 42 хв. на М-06 Київ-Чоп 35 км, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Ford Transit, реєстраційний номер НОМЕР_1 , поза населеним пунктом, здійснював рух без увімкнених ДХВ чи ближнього світла.

Рішенням Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області 21.02.2024 у справі №276/205/24, позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції на постанову про накладення адміністративного стягнення задоволено, скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №1190397 від 04.01.2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП, закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП. (а.с.7-9).

Звертаючись із позовом, ОСОБА_1 просив стягнути на свою користь моральну шкоду у зв`язку із незаконним притягненням до адміністративної відповідальності та стягнути транспортні витрати і сплачений штраф в загальній сумі 4000 грн. понесені під час розгляду судом справи про оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення, за наслідками розгляду якої справу про адміністративне правопорушення закрито у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України.

Оплата ОСОБА_1 штрафу в розмірі 510 грн. підтверджується долученою до матеріалів справи копією відповідної квитанції від 18.01.2024.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції вказав, що діями відповідача позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, у цьому випадку застосуванню підлягає Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд має керуватися принципами поміркованості, розумності, справедливості, тобто розмір відшкодування шкоди у цьому випадку має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення, а тому з урахуванням встановлених фактичних обставин та враховуючи розмір накладеного на позивача стягнення у вигляді штрафу, розгляд та скасування Володарсько-Волинським районним судом постанови поліцейського протягом 2-х місячного строку з дня її винесення, суд дійшов висновку про стягнення на користь позивача моральної шкоди у розмірі 3000 грн. з Державного бюджету, що є пропорційним часу та глибині моральних страждань позивача.

Вирішуючи позов в частині стягнення матеріальної шкоди, суд першої інстанції, вказав, що, приймаючи до уваги те, що рішенням Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 21.02.2024 року у справі № 276/205/24 скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №1190397 від 04.01.2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП, закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП, а також те, що позивачем доведено розмір заподіяння йому матеріальної шкоди, завданої внаслідок оплати штрафу в розмірі 510 грн., суд вважав за доцільне задовольнити позовні вимоги в цій частині відшкодування матеріальної шкоди. Що стосується відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок транспортних витрат на пальне з метою підготовки позовної заяви в розмірі 3490 грн., то суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають, оскільки доказів, які б підтверджували такі витрати та їх розмір позивачем не долучено, вказані обставини не доведено.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Щодо моральної шкоди.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

У статті 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу.

Пунктом 4 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції обгрунтовано врахував правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц про те, що на підставі пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). У справі, яка переглядається, підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Разом із тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом».

У постанові Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 640/16169/17 зазначено, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суди попередніх інстанцій не врахували, що дії працівників поліції щодо затримання позивача та складання відносно нього протоколів про адміністративне правопорушення відповідно до пункту 4 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди, оскільки закриття судом справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, відшкодування такої шкоди здійснюється незалежно від вини».

За таких обставин, дії відповідача щодо складання відносно ОСОБА_1 постанови про адміністративне правопорушення, відповідно до положень пункту 4 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди, оскільки закриття судом справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, відшкодування якої здійснюється незалежно від вини відповідача.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частково задовольняючи позов суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали вказане провадження.

Врахувавши конкретні обставини справи, глибину завданої моральної шкоди, характер та обсяг душевних страждань, яких зазнав позивач, вимоги розумності і справедливості, тривалості моральних страждань, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що сума в 3 000,00 грн цілком відповідає завданій позивачу шкоді та є справедливою.

Щодо матеріальної шкоди.

У відповідності з положеннями ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Статтею 1176 ЦК України визначені особливості відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Системний аналіз положень статей 22, 1166,1176 ЦК України, дозволяє прийди до висновку що обов`язковими складовими предмета доказування по даним правовідносинам є: 1) наявність матеріальної шкоди ( збитків ) та їх розмір; 2 ) наявність прямого причинного зав`язку між матеріальної шкодою та діями/рішенням органів досудового слідства, прокуратури, суду; 3) незаконність таких дій/рішення.

Позивач обґрунтував вимогу про стягнення суми сплаченого ним адміністративного штрафу тим, що суд в адміністративній справі скасував постанову про застосування цього штрафу.

Суд першої інстанції задовольнив позов в цій частині на підставі статей 22, 1166, 1176 ЦК України.

Колегія суддів не погоджується із такими висновками суду першої інстанції.

У державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади (частини перша та друга статті 326 ЦК України).

Кошти Державного бюджету України належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України), яка діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина перша статті 167 ЦК України).

Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (частина перша статті 170 ЦК України).

Держава відповідає за своїми зобов`язаннями своїм майном, крім майна, на яке відповідно до закону не може бути звернено стягнення (стаття 174 ЦК України).

З огляду на наведені приписи, а також ураховуючи те, що поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних правовідносинах, у спорі щодо стягнення суми адміністративно-господарського штрафу, яка утримується на казначейському рахунку органу державної влади без достатньої правової підстави, держава бере участь у матеріальних і процесуальних правовідносинах в особі її органу, який контролює справляння надходжень бюджету за відповідним кодом класифікації доходів бюджету.

За змістом абзацу першого частини третьої статті 17 ЦК України орган державної влади здійснює захист цивільних прав та інтересів у межах, на підставах та у спосіб, що встановлені Конституцією України та законом.

Казначейство України веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України та за поданням (висновком) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, перерахування компенсації частини суми штрафних (фінансових) санкцій покупцям (споживачам) за рахунок сплачених до державного бюджету сум штрафних (фінансових) санкцій, застосованих такими органами за наслідками проведеної перевірки за зверненням або скаргою покупця (споживача) про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій (частина друга статті 45 БК України).

Повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) за ухвалою суду, яка набрала законної сили.

Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (частини перша та друга статті 1212 ЦК України).

Колегія суддів звертає увагу на те, що на момент сплати позивачем адміністративного штрафу юридична підстава для такого платежу існувала була чинною постанова про застосування штрафу. Тому не можна вважати, що позивач сплатив кошти помилково. Так само з огляду на обставини справи немає підстав вважати, що він сплатив штраф надміру, тобто у розмірі більшому, ніж визначений у зазначеній постанові. Надалі з огляду на набрання законної сили судовим рішенням адміністративного суду про визнання протиправною та скасування такої постанови відповідна юридична підстава відпала.

Порядок № 787 застосовний до випадків помилково чи надміру зарахованих до бюджету. Оскільки сума адміністративно-господарського штрафу, яку вніс до бюджету позивач, не є помилково чи надміру зарахованою, Порядок № 787 на спірні правовідносини не поширюється. А тому доводи апеляційної скарги в цій частині не заслуговують на увагу

Разом із тим, колегія суддів зазначає, що після визнання протиправною та скасування судом постанови про застосування штрафу платник згідно зі статтею 1212 ЦК України має право на позов про стягнення суми перерахованих ним коштів як таких, які утримуються у бюджеті без достатньої правової підстави. Це узгоджується із практикою Великої Палати Верховного Суду про те, що рішення органу влади за умови його невідповідності закону не тягне тих юридичних наслідків, на які воно спрямоване (див., наприклад, постанови від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (пункт 39), від 15 жовтня 2019 року у справі № 911/3749/17 (пункт 6.27), від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18 (пункт 35), від 1 лютого 2020 року у справі № 922/614/19 (пункт 52), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 109).

Отже, відсутні підстави застосовувати до спірних правовідносин приписи ЦК України про відшкодування шкоди. На ці правовідносини поширюються приписи статті 1212 ЦК України. Вказане узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16, а також від 5 лютого 2020 року у справі № 910/15295/18.

Виходячи із наведеного, колегія суддів вважає, що у задоволенні позову про стягнення матеріальної шкоди у вигляді сплаченого адміністративного штрафу слід відмовити.

Колегія суддів зазначає, що сплачену ОСОБА_1 до Державного бюджету України суму адміністративного штрафу після того, як підстава такого перерахування відпала (зокрема у разі скасування судом постанови про застосування такого штрафу), позивач може стягнути згідно зі статтею 1212 ЦК України як таку, що утримується у бюджеті без достатньої правової підстави.

Вказані висновки узгоджуються із роз`ясненнями Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 08.08.2023 по справі № 910/5880/21.

В решті рішення суду першої інстанції не оскаржується, а тому колегія суддів не вбачає необхідності надавати оцінку мотивам суду першої інстанції.

Виходячи із наведеного, колегія суддів вважає, що вирішуючи спір, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому припустився помилки при вирішенні вимоги про стягнення матеріальної шкоди (сплаченого штрафу), відтак, рішення суду в цій частині підлягає скасуванню.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними, зокрема, є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в сили вимог закону.

Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції України задовольнити частково.

Рішення Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 08 травня 2024 року в частині стягнення витрат понесених у зв`язку із оплатою штрафу в сумі 510 грн скасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні зазначеної вимоги.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: