Справа № 214/9709/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2024 року суддя Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Сіденко С. І. розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів у розмірі 311279,81 грн.

Після звернення до суду з даним позовом позивач ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову, у якій просить суд 1) накласти арешт на всі грошові кошти ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) в розмірі 311 279,81 грн., а також на кошти, що знаходяться на будь-яких рахунках у банківських або інших фінансово-кредитних установах у межах суми позову. 2) Накласти арешт на все нерухоме майно та транспортні засоби, що належать ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

В обгрунтування заяви посилається на те, що між ним та ОСОБА_2 07.06.2023 було укладено договір позики в простій письмовій формі, а саме відповідачем надано розписку про взяття позики у розмірі 285600 грн. Згідно з розпискою відповідач зобов`язався повернути грошові кошти у розмірі 285600 грн. до 01.01.2024, однак на даний час кошти не повернув та продовжує ними користуватися. На вимоги повернути кошти повідомив, що не може це здійснити, на даний час не виходить на зв`язок, що стало підставою для звернення до суду з відповідним позовом про стягнення боргу з урахуванням інфляційних витрат та 3 % річних.

На даний час відповідач ніде не працює, не має нерухомого майна, що може значно ускладнити виконання рішення суду у випадку задоволення позову. Однак позивачу відомо, що відповідач періодично працює не офіційно та отримує кошти на особисті банківські рахунки, у зв`язку з чим ОСОБА_1 вважає за необхідне накласти арешти на кошти відповідача

Як вбачається із фактичних обставин відповідач не повернув протягом тривалого часу (з січня 2024 року) значну суму коштів, а саме 311 279,81 грн., при цьому відповідач не має офіційного стабільного доходу, що може значно ускладнити виконання рішення суду у випадку задоволення позовної заяви.

Враховуючи наведене, ОСОБА_1 вважає за необхідне накласти арешт на всі банківські рахунки відповідача у межах суми позову, а також на все нерухоме та рухоме майно, що належить відповідачу.

Обраний позивачем спосіб забезпечення останній вважає є адекватним, враховуючи велику суму боргу, а також відсутність у відповідача на даний час реальної можливості повернути борг. Однак не виключає того, що відповідач за час розгляду справи може придбати нерухомість або будь-який транспортний засіб, за рахунок яких може бути виконано рішення суду.

З наведених підстав ОСОБА_1 просить заяву про забезпечення позовук задовольнити.

На підставі ч.1 ст.153 ЦПК України процесуальне питання про забезпечення позову розглядається поза судовим засіданням та без виклику сторін.

Процесуальні правовідносини регулюються главою 10 «Забезпечення позову» розділу І «Загальні положення» ЦПК України.

Відповідно до ч.2 ст.149ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з п.1 ч.1, п.2 ч.1, ч.3 ст.150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

За правилом ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.4 постанови №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до п. 1 ч.3 ст. 2, ч. 4 ст.10 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є верховенство права. Цей принцип полягає у тому, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згода на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з ч. 1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції прозахист правлюдини іосновоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути обмежений у своїй власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Як роз`яснив Європейський суд з прав людини в пілотному рішенні «Іванов проти України», право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалось невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі «Горнсбі проти Греції»). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (рішення у справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії»). Адже необґрунтована затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення становить порушення Конвенції.

Разом з тим, всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України ОСОБА_1 не приєднав до заяви про забезпечення позову жодного доказу на підтвердження наявності у ОСОБА_2 банківських рахунків та грошових коштів на вказаних рахунках, на які може бути накладено арешт, так само, як і перебування у власності відповідача будь-якого рухомого чи нерухомого майна. Розмір заявлених позовних вимог не звільняє позивача від виконання процесуального обов`язку довести вказані обставини. Позивачем також не доведено, що застосування заходів забезпечення позову у обраний ним спосіб, може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

З огляду на вказані обставини суддя висновує про відсутність підстав для накладення арешту на грошові кошти відповідача та його майно. Тому у задоволенні заяви про забезпечення позову належить відмовити.

Керуючись п.1 ч.1, ч.2 ст.258, ст.260 ЦПК України, суддя

постановив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі № 214/9709/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів відмовити.

Копію ухвали направити заявнику.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини ухвали або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Сіденко С. І.