Дата документу 27.11.2024 Справа № 337/2552/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 337/2552/23
Провадження №22-ц/807/2194/24
Головуючий в 1-й інстанції Кучерук І.Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2024 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів:Онищенка Е.А., Трофимової Д.А.
секретарБєлова А. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 02 жовтня 2024 року, постановлену у м. Запоріжжі (повний текст ухвали складено 04 жовтня 2024 року) у справі за заявою ОСОБА_1 про відстрочення виконання рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 22 квітня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

17.05.2024 року Акціонерне товариство «Таскомбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Таскомбанк» заборгованість за кредитним договором № від 02.11.2022 року в загальному розмірі 702 801 грн. 00 коп. та судові витрати по справі.

Заочним рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 22 квітня 2024 року позовні вимоги АТ «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Тпаскомбанк» заборгованість за кредитним договором № від 02.11.2022 року сумі 702 801,00 грн., що складається із заборгованості по тілу кредиту 614 332,10 грн., річним відсоткам 4,34 грн., щомісячним відсоткам 88 464,56 грн. та судовий збір у розмірі 10 542,01 грн.

Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 26 червня 2024 року залишено без задоволення заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 22 квітня 2024 року у справі за позовом АТ «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

У серпні 2024 року ОСОБА_1 в особі представника адвоката Шлецера А.А. подав заяву про відстрочення виконання рішення суду, яку обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 є директором та власником ТОВ «Інфотерра Груп», яке є провайдером телекомунікацій. Сумісно з ПП «Інфотерра», оператором здійснювало свою господарську діяльність на території Пологівського району Запорізької області. Станом на 24.02.2022 року на абонентському обслуговуванні даних підприємств знаходилось три тисяч шістсот споживачів: фізичних та юридичних осіб за оптоволоконною та радіочастотною технологією надання доступу до глобальної мережі Інтернет. Сумарний кілометраж розподільчих мереж ТОВ «Інфотерра Груп» більш ніж 300 км в сорока населених пунктах, та магістральних оптоволоконних і магістральних радіоканалів ПП «Інфотерра» близько 260 км на територіях Пологівського району Запорізької області. Внаслідок військової агресії РФ, території Запорізької області України, на яких розташовані телекомунікаційні розподільчі та магістральні мережі ТОВ «Інфотерра Груп» та ПП «Інфотерра», попали під окупацію, або знаходяться в зоні активних бойових дій вже з лютого 2022 року. Загальний характер руйнувань наразі невідомий, але враховуючи щоденні звіти ЗСУ про використання важкого озброєння з обох сторін, відновлення мережі після звільнення та розмінування займе деякий час. За фактом знищення та викрадення майна Поолгівським районним відділом поліцій Головного управління Національної поліції в Запорізькій області відкрито кримінальне провадження від 11.06.2024 року. З квітня 2022 року ОСОБА_1 не отримував і не отримує дохід ні як фізична особи-підприємець, ні як найманий працівник ТОВ «Інфотерра Груп». Зазначає, що вини боржника у створені таких обставин немає та застосування відстрочки виконання рішення у такому випадку не завдасть шкоди стягувачу. Посилаючись на зазначені обставини просив суд відстрочити виконання рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 22.04.2024 року по справ № 337/252/23 на один рік до 22.04.2025 року.

Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 02 жовтня 2024 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про відстрочення виконання рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 22 квітня 2024 року по справі № 337/2552/23 на один рік до 22.04.2025 року відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду та постановити нове рішення, яким задовольнити заяву про відстрочення виконання рішення суду.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд дійшов помилкових висновків про відсутність підстав для відстрочення виконання судового рішення. В основу рішення покладено той факт, що заявником не подано банківських виписок та наявності або відсутності нерухомого та рухомого майна повністю ігноруючи всі інші докази. Не враховано, що у банка є всі інструменти моніторингу та доступу до Реєстрів та інформації щодо коштів на рахунках, відомо про наявність нерухомого майна та транспортних засобів клієнта, а тому не було підстав відмовляти у задоволенні заяви.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам відповідає.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відмовляючи у задоволені заяви про відстрочку виконання судового рішення, суд першої інстанції виходив із того, що заявником не надано належних доказів, виникнення виключних обставин у розумінні ст. 435 ЦПК України, які б давали підстави для відстрочення виконання рішення суду.

З таким висновком погоджується апеляційний суд виходячи з наступного.

Положеннями статті 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справа не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Судом встановлено, що заочним рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 22 квітня 2024 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Тпаскомбанк» заборгованість за кредитним договором № від 02.11.2022 року сумі 702 801,00 грн., що складається із заборгованості по тілу кредиту 614 332,10 грн., річним відсоткам 4,34 грн., щомісячним відсоткам 88 464,56 грн. та судовий збір у розмірі 10 542,01 грн.

02 серпня 2024 року, за заявою АТ «Таскомбанк» від 10.07.2024 року, судом було видано виконавчий лист за рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 22 квітня 2024 року

Згідно з статтею 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до статті 124 Конституції України, статті 18 ЦПК України судові рішення, які набрали законної сили, обов`язкові для виконання для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян.

Виконання рішення суду є невід`ємною частиною права на справедливий суд. Правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення у правах. Судове рішення за своєю суттю охороняє права, свободи та законні інтереси осіб і є завершальною стадією судового провадження, без належного виконання судових рішень правосуддя втрачає сенс. Право на виконання судового рішення є невід`ємною складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до положень ст. 435 ЦПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Розстрочка виконання рішення суду - це розподіл виконання рішення на частини, що підлягають виконанню протягом певного періоду часу або через певні періоди часу, що призводять до перенесення строку виконання рішення на пізніші періоди, зокрема, полягає в розподілі належних до сплати сум платежу на певні частини із встановленням конкретного строку для виконання кожної з визначених частин рішення.

Відстрочка виконання рішення суду - це відтермінування у часі належного строку виконання рішення суду в цілому. Надання відстрочки судом полягає у визначенні нової конкретної, більш пізньої ніж первинна, дати, з настанням якої й після завершення строку відстрочки рішення має бути виконано повністю. При розгляді заяв щодо відстрочки виконання рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об`єктивної необхідності надання саме таких строків відтермінування виконання рішення в цілому; наявність підстави для відтермінування має бути доведена боржником. Строки такого відтермінування знаходяться у прямій залежності від обставин, що викликають необхідність надання додаткового строку до повного виконання рішення суду. Надання відстрочки виконання рішення суду не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для боржника.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Право сторони звернутися із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду передбачене також ч. 1 ст. 33 Закону України "Про виконавче провадження", згідно якої за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

Отже, закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для відстрочення та розстрочення виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи.

Виходячи із вимог ст. 435 ЦПК України та ст. 33 Закону України "Про виконавче провадження", відстрочення та розстрочення виконання судового рішення може бути застосовано судом лише у виключних випадках, оскільки рішення суду підлягає обов`язковому виконанню у повній мірі в строк і у порядку, передбаченому чинним законодавством. Підставою для застосування вказаних норм є виняткові обставини, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять неможливим.

Вирішуючи питання щодо можливості відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд повинен враховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини. Матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду і підлягає оцінці у сукупності з іншими фактичними обставинами.

При розгляді заяв щодо відстрочення/розстрочення виконання рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об`єктивної необхідності надання строків відстрочення/розстрочення виконання рішення, при цьому надання відстрочки/розстрочки виконання рішення суду не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для боржника та має бути компромісом між заінтересованими особами.

Таким чином, системний аналіз зазначених норм законодавства свідчить, що закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для розстрочення виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті10 Постанови від 26 грудня 2003 року N 14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження", задоволення заяви про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи із особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення суду (хвороба боржника або членів його сім`ї, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Як зазначено в рішенні Конституційного Суду України N 5-пр/2013 від 26.06.2013, розстрочка (відстрочка) виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.

Розстрочення означає виконання рішення частками, встановленими судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись судом. При цьому слід мати на увазі, що розстрочка можлива при виконанні рішення, яке стосується предметів, що діляться (гроші, майно, не визначене індивідуальними ознаками; декілька індивідуально визначених речей тощо). Питання про розстрочення виконання рішення суду повинно вирішуватися із дотриманням балансу інтересів сторін. Необхідною умовою задоволення заяви про розстрочення виконання рішення суду є з`ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін, а тому повинні досліджуватися та оцінюватися доводи та заперечення як позивача, так і відповідача.

Схожого висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 14 липня 2020 року у справі N 908/1884/19.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини право на суд, захищення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі "Горнсбі проти Греції" від 19 березня 1997 року).

Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання відстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер.

Звертаючись до суду із заявою про відстрочення виконання рішення суду боржник вказав, що факт втрати господарської діяльності ТОВ «Інфортерра Групп» на території Пологівського району Запорізької області внаслідок військової агресії РФ є надзвичайною подією і потребує від нього додаткових зусиль на улаштування життя, оскільки з квітня 2022 року він не отримував і не отримує дохід ні як фізична особа-підприємець, ні як найманий працівник товариства, що відповідно до ч. 4 ст. 435 ЦПК України є підставою для надання відстрочки у виконанні рішення.

На підтвердження наведених фактів надав суду Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 07.08.2024 року; Витяг з єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинення кримінального правопорушення; довідку ГУ Державного податкової служби України у Запорізькій області про обсяг доходу; довідку ТОВ «Інфортерр Групп» про заробітну плату ОСОБА_1 .

Дослідивши надані докази, посилання на скрутне матеріальне становище боржника, несприятливу фінансово-економічну і безпекову ситуацію в України, враховуючи ступінь вини відповідача у виникненні спору, розмір заборгованості, колегія судді апеляційного суду доходить до висновку, що вказані обставини не свідчать про винятковість причин невиконання рішення суду, а тому не можуть бути підставою для відстрочення виконання рішення суду.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу, що складне матеріальне становище не свідчить ні про винятковість, ні про поважність причин невиконання рішення суду, а тому не може бути підставою для відстрочки виконання рішення суду.

Жодних обмежень щодо виконання судових рішень на період дії воєнного часу діючим законодавством не передбачено.

З огляду на вищезазначене, посилання заявника та зазначені ним доводи не є тими виключними обставинами, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять неможливим.

Таким чином, розглядаючи заяву, суд першої інстанцій правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази й надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, та, як наслідок ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

Отже, доводи апеляційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а тому рішення підлягає залишенню без змін відповідно до положень статті 375 ЦПК України.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін як законне та обґрунтоване.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 02 жовтня 2024 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 28 листопада 2024 року.

Головуючий С. В. Кухар

Судді Е.А . Онищенко

Д.А. Трофимова