ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/216/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2024 року Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: Котвицького В.Л.,

за участю:

секретарів судового засідання: Яценка Ю.О., Володька С.С., Овчар В.О. ,

представника позивача: ОСОБА_2 ,

відповідача: ОСОБА_3 ,

представника відповідача: ОСОБА_4 ,

третьої особи: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_5 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Нікітенко Юлія Миколаївна, про витребування майна з чужого незаконного володіння,

встановив:

Позивач у вересні 2021 року звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_5 , ПН КМНО Нікітенко Ю.М. , про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_6 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю ІV-кв №146097 від 16.08.2000, виданого на підставі рішення Київської міської ради від 28.12.1999 № 197-2/699, є власником земельної ділянки площею 0,0641 га, кадастровий номер :90:856:0030, розташованої за адресою АДРЕСА_1 , с/т «Берізка-2» з цільовим призначенням для ведення садівництва, що додається.

З 1998 року ОСОБА_6 постійно проживає в Ізраїлі.

Однак позивачу стало відомо, що 19.05.2015, без її відома та за її відсутності на території України та не з її волі, належну їй на праві власності земельну ділянку було відчужено ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 19.05.2015, посвідченого ПН КМНО Шупенею О.М. та зареєстрованого в реєстрі за номером 318.

ОСОБА_6 , дізнавшись про відчуження належної їй на праві власності земельної ділянки звернулась до правоохоронних органів із заявою про скоєння злочину. Інформація про вказане кримінальне правопорушення внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань СВ Дарницького РУ ГУ МВС України в м. Києві за №0005288 18.06.2015, за фактом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. В подальшому це кримінальне провадження об`єднане з іншим за номером №0011020.

В ході вказаного досудового розслідування встановлено, що відчуження належної на праві власності ОСОБА_6 земельної ділянки здійснено від її імені за довіреністю, посвідченою 28.04.2015 тим самим ПН КМНО Шупенею О.М, зареєстрованою за №268. Разом з тим, ОСОБА_6 будь-які дії щодо земельної ділянки не вчиняла та довіреність з правом розпорядження належної їй на праві власності земельної ділянки особі, яка здійснила її відчуження не видавала. В день оформлення, як цієї довіреності так і попереднього договору купівлі-продажу та договору купівлі-продажу ОСОБА_6 в Україні не перебувала, державний кордон не перетинала що підтверджується відповіддю адміністрації Державної прикордонної служби України, яка була надана слідчому. Крім того, ОСОБА_6 паспорта громадянина України не отримувала, вона мала лише паспорт колишнього СРСР зразка 1974 року серії НОМЕР_1 , виданий 12.05.1981 року Мінським райвідділом ОВС м. Києва, який в зв`язку з виїздом ОСОБА_6 у 1998 році на постійне проживання до Ізраїлю було вилучено в неї та направлено для подальшого знищення за місцем його видачі, що підтверджується листами Головного управління державної міграційної служби України в місті Києві ДМС України. Також встановлено, що ОСОБА_5 , незважаючи на те, що проводиться досудове розслідування у даному кримінальному провадженні, на земельній ділянці здійснюється будівництво будинку, імовірно з метою подальшої реєстрації та їх відчуження.

Ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва від 07.07.2015,за клопотанням слідчого СВ Дарницького РУ ГУ МВС України в м. Києві Васюти А.В., в рамках зазначеного кримінального провадження, накладено арешт на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , заборонено проведення реєстраційних дій ірозпорядження зазначеною земельною ділянкою та здійснення будівництва на ційземельній ділянці.

На час розгляду даної справи ОСОБА_8 є потерпілою особою в кримінальному провадженні щодо вчинення відносно неї протиправних дій (шахрайства) та незаконного відчуження земельної ділянки, що належить ОСОБА_6 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю ІV-кв №146097 від 16.08.2000. Досудове розслідування триває.

Разом з тим, ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва від 02.11.2020, за клопотанням представника ОСОБА_5 - ОСОБА_9 , скасовано арешт у кримінальному провадженні № 0005288, накладений ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва від 07.07.2015. Однак, заборона проведення реєстраційних дій і розпорядження зазначеною земельною ділянкою та здійснення будівництва на цій земельній ділянці згідно з ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва від 07.07.2015 не скасовано і є чинною.

У липні 2021 року стало відомо, що ОСОБА_5 відчужив вказану земельнуділянку ОСОБА_3 ,що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, номер інформаційної довідки 264611332 від 06. 07.2021.

Таким чином, ОСОБА_5 будуючи повністю обізнаним про те,що земельна ділянка, яку він придбав на підставі договору купівлі-продажу від 19.05.2015 вибула з володіння ОСОБА_6 не з її волі, а шляхом шахрайських дій за підробленою від її імені довіреністю, та що відчуження земельної ділянки, власником якої є ОСОБА_6 є незаконним, та що ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва від 07.07.2015 на спірну земельну ділянку накладено заборону проведення реєстраційних дій ірозпорядження цією земельною ділянкою та здійснення будівництва на ній- відчужив її ОСОБА_3 .

Відчуження ОСОБА_5 спірної земельної ділянки здійснено на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного 22.01.2021 з ОСОБА_3 , посвідченого ПН КМНО Нікітенко Ю.М . Реєстрація права власності спірної земельної ділянки за ОСОБА_3 , номер реєстраційного запису права власності №40230378, проведена 22.01.2021 цим же нотаріусом всуперечнакладеній ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва від 07.07.2015 забороні.

Враховуючи, що на час укладення вказаного договору купівлі-продажуухвалою слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва від 07.07.2015 на спірну земельну ділянку накладено заборону проведення реєстраційних дій і розпорядження цією земельною ділянкою та здійснення будівництва на ній, яка не скасована в цій частині і є чинною, отже ОСОБА_5 не мав права відчужувати цю земельну ділянку ОСОБА_3 ,та відповідно ПН КМНО Нікітенко Ю.М. не мала правових підстав посвідчувати зазначений договір і проводити державну реєстрацію.

Таким чином, ОСОБА_3 набув право власності на земельну ділянку безпідставно.

Єдиним законним власником земельної ділянки площею 0,0641 га, кадастровий номер :90:856:0030, розташованої за адресою АДРЕСА_1 , с/т «Берізка-2» є ОСОБА_6 , що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю ІV-кв №146097 від 16.08.2000, виданим на підставі рішення Київської міської ради від 28.12.1999 № 197-2/699 належна їй на праві власності земельна ділянка вибула з її володіння не з її волі, а внаслідок протиправних дій (шахрайства) та незаконного її відчуження.

На підставі викладеного, позивач просила суд витребувати у ОСОБА_3 належну ОСОБА_6 на праві власності земельну ділянку, площею 0,0641 га, кадастровий номер :90:856:0030, розташовану за адресою АДРЕСА_1 , с/т «Берізка-2».

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києві від 20.09.2021 відкрито провадження в порядку загального позовного провадження.

До суду 13.12.2021 від ПН КМНО Нікітенко Ю.М. надійшли письмові пояснення відповідно до яких, нотаріус вказала, що 22.01.2021 до неї звернувся ОСОБА_5 для вчинення нотаріальної дії з метою відчуження земельної ділянки АДРЕСА_2 , належної йому на праві власності на ім`я ОСОБА_3 . Приватним нотаріусом було перевірено наявність необхідних документів для можливості укладення договору купівлі-продажу вказаної земельної ділянки та здійснено перевірки суб`єктів на об`єкт зазначеного договору купівлі продажу земельної ділянки за даними Державних реєстрів, зокрема: згідно відомостей з Державного реєстру Речових Прав та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчужень об`єктів нерухомого майна, Реєстру Обтяжень Рухомого Майна, Державного

Реєстру Актів Цивільного Стану, Єдиного Реєстру боржників - заборон відчуження об`єкта

нерухомого майна, обтяжень суб`єктів, заяв про заборону вчинення реєстраційних дій та

жодних інших обставин які б заважали чи забороняли вчиненню зазначеного договору нотаріусом виявлено не було. А тому, твердження позивача викладені у позові ПН КМНО Нікітенко Ю.М. вважає необґрунтованими та безпідставними.

До суду 07.09.2022 відповідачем ОСОБА_3 подано відзив на позов, відповідно до якого відповідач позовних вимог не визнав, з огляду на те, що відповідач станом на дату подачі відзиву є власником земельної ділянки, площею 0,0641 га, кадастровий номер № 800000000:90:856:0030, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 22.01.2021, посвідченого ПН КМНО Нікітенко Ю.М. та зареєстровано в реєстрі за № 83. ОСОБА_3 зазначає, що наведені в позовній заяві доводи щодо неправомірного відчуження на користь відповідача зазначеного нерухомого майна не заслуговують на увагу та є здебільшого припущенням.

Також, відповідач зауважив, що аргументи позивача щодо існування заборони проведення реєстраційних дій і розпорядження зазначеною земельною ділянко, які нібито залишилися після скасування арешту накладеного ухвалою слідчого судді Дарницького районного суд м. Києва від 07.07.2015 є лише припущенням та власною інтерпретацією норм закону. При цьому доказів на підтвердження часткового скасування арешту та обмежень накладених вказаною ухвалою слідчого судді від 07.07.2015 позивачем не наведено, як і не надано доказів існування будь-яких обмежень щодо розпорядження майном на момент укладення договору купівлі-продажу.

ОСОБА_3 зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази недійсності договору купівлі- продажу спірної земельної ділянки від 19.05.2015, укладеного між позивачем та ОСОБА_5 , посвідченого ПН КМНО Шупенею О.М. та зареєстрованим в реєстрі за № 318.

На підставі викладеного, ОСОБА_3 просив суд відмовити у задоволенні позову, як у необґрунтованому.

До суду 08.09.2022 позивачем подано заяву про уточнення позовних вимог, яку ухвалою суду від 17.05.2023 повернуто позивачу.

До суду 06.12.2022 позивачем подано відповідь на відзив, відповідно до якої позивач зазначила, що доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, суперечать зібраним у справі доказам, є необґрунтованими та не спростовують підстав позову.

До суду 05.09.2023 позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої позивач просила суд: витребувати у ОСОБА_3 належну ОСОБА_6 на праві власності земельну ділянку, площею 0,0641 га, кадастровий номер :90:856:0030, розташовану за адресою АДРЕСА_1 , садове товариство «Берізка-2»; припинити право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку, площею 0,0641 га, кадастровий номер :90:856:0030, розташовану за адресою АДРЕСА_1 , садове товариство «Берізка-2»; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 56272705 від 22.01.2021 15:42:12 ПН Нікітенко Ю.М. , Київський міський нотаріальний округ, м. Київ на підставі якого було внесено запис про реєстрацію права власності на нерухоме майно: земельну ділянку, площею 0,0641 га, кадастровий номер :90:856:0030, розташовану за адресою АДРЕСА_1 , садове товариство «Берізка-2»; скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку, площею 0,0641 га, кадастровий номер :90:856:0030, розташовану за адресою АДРЕСА_1 , садове товариство «Берізка- 2», реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00, проведену 22.01.2021 року ПН Нікітенко Ю.М. , Київський міський нотаріальний округ, м. Київ.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 09.11.2023 підготовче провадження закрито, справа призначена до судового розгляду по суті.

До суду 29.04.2024 від ОСОБА_5 надійшли письмові пояснення, відповідно до яких зазначив, що вимоги позовної заяви є необґрунтованими, у зв`язку з чим просив суд відмовити у задоволенні позову.

Представник позивача позов підтримав з підстав наведених у позові та просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечувала та просила суд відмовити у задоволенні позову. Крім того, просила застосувати до даних правовідносин наслідки спливу строку позовної давності, про що подала до суду відповідну заяву.

Відповідач проти задоволення позову заперечував та просив суд відмовити у задоволенні позову, підтримав промову свого захисника.

Треті особи у судове засідання не з`явились, подали письмові пояснення щодо позовних вимог.

Заслухавши учасників процесу, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані у справі докази, керуючись законом, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що згідно з Державним актом на право приватної власності на землю, серія IV-КВ №146097 від 16 серпня 2000 року, виданого на підставі рішення Київської міської ради від 28 грудня 1999 року№197-2/699, ОСОБА_6 є власником земельної ділянки площею 0,0641 га, кадастровий номер :90:856:0030, розташованої за адресою АДРЕСА_1 , с/т «Берізка-2» з цільовим призначенням для ведення садівництва (далі - земельна ділянка).

На вказаній земельній ділянці розташований садовий будинок АДРЕСА_4 , який побудований господарським способом та введений в експлуатацію в 1970 році власником якого є ОСОБА_6 , що підтверджується довідкою від 26 листопада 2005 року, виданою Об`єднанням садівничих товариств масиву «Колекторний» та технічним паспортом на садовий (дачний) будинок АДРЕСА_5 », виготовленим 07.07.2006 року Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності.

Відповідно до зазначеного технічного паспорту садовий (дачний) будинок АДРЕСА_4 має два поверхи: поверх 1 літ «А» та поверх 2 літ «А», загальна площа його становить 58,6 кв. м (далі - садовий будинок).

Згідно з довіреністю від 28 квітня 2015 року, посвідченою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шупенею О.М. та зареєстрованою в реєстрі за № 268, ОСОБА_6 уповноважила ОСОБА_11 , представляти її інтереси, з усіма необхідними повноваженнями з усіх без винятку питань, що стосуються продажу належного їй на праві приватної власності садового будинку та земельної ділянки. У довіреності також вказано, що довіреність підписана ОСОБА_6 , у її присутності. Особу її встановлено, дієздатність перевірено.

12.05.2015 ОСОБА_11 , діючи на підставі вищезазначеної довіреності від імені ОСОБА_6 уклав з ОСОБА_5 попередній договір, відповідно до якого сторони зобов`язались не пізніше 25.05.2015 укласти і належним чином оформити договір купівлі-продажу нерухомого майна, зокрема, земельної ділянки і садового будинку, що підтверджується копією попереднього договору від 12.05.2015. Вказаний попередній договір був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шупенею О.М.

19.05.2015 ОСОБА_11 , діючи від імені ОСОБА_6 , на підставі цієї ж довіреності, та ОСОБА_5 уклали договір купівлі-продажу земельної ділянки, який був посвідчений тим самим приватним нотаріусом, зареєстрований в реєстрі за № 318, що підтверджується копією договору купівлі-продажу земельної ділянки від 19.05.2015.

Цього ж дня відомості про реєстрацію права власності на земельну ділянку за ОСОБА_5 внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17.06.2015 року.

У подальшому, ОСОБА_5 відчужив вказану земельнуділянку ОСОБА_3 ,що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, номер інформаційної довідки 264611332 від 06. 07.2021.

ОСОБА_6 , дізнавшись про відчуження належного їй на праві власності майна, через уповноваженого представника, звернулась до правоохоронних органів з заявою про скоєння злочину.

Інформація про вказане кримінальне правопорушення внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань СВ Дарницького РУ ГУ МВС України в м. Києві за №0005288 18.06.2015 року, за фактом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

На час розгляду даної справи ОСОБА_6 є потерпілою особою в кримінальному провадженні щодо вчинення відносно неї протиправних дій (шахрайства) та незаконного відчуження належного їй на праві власності майна.

Згідно з відомостями наданими Адміністрацією Державної прикордонної служби України, листом від 06.07.2015 вих. № 55/1450 ОСОБА_6 з 09.10.2014 державний кордон України не перетинала.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 06.10.2021 визнано недійсною довіреність від 28.04.2015 за реєстровим номером 268, посвідчену ПН КМНО Шупенею О.М., видану від імені ОСОБА_6 на ім`я гр. ОСОБА_11 на право розпорядження належних ОСОБА_6 : садовим будинком, який знаходиться на території с/т «Берізка-2» по АДРЕСА_1 та земельною ділянкою 0,641 га, яка розташована: АДРЕСА_1 , СТ «Берізка-2».

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У поставі ВС від 15.03.2023 по справі № 725/1824/20, суд зазначив, що ст. 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.

Конструкція, за якою добросовісний набувач втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятною та покладає на добросовісного набувача індивідуальний і надмірний тягар. Факт незаконного відчуження та допущення продажу майна не може породжувати правових наслідків для добросовісного набувача.

У постанові ВС від 02.08.2023 у справі № 308/8629/19 суд зазначив, що можливість витребування майна з володіння іншої особи залежить насамперед від: змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном; його волевиявлення щодо вибуття майна; добросовісності набувача майна; характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно).

У постанові суд дійшов висновку, що при розгляді справи щодо застосування положень ст. 388 ЦК України в поєднанні з положеннями ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, «…суди повинні самостійно, з урахуванням усіх встановлених обставин справи дійти висновку про наявність підстав для втручання у мирне володіння майном особи, що набула це майно за відплатним договором, виходячи з принципів мирного володіння майном, як про це зазначала раніше Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07.11.2018 у справі № 488/6211/14-ц, а також надати оцінку тягаря, покладеного на цю особу таким втручанням». Такими обставинами можуть бути, зокрема: підстави та процедури набуття майна добросовісним набувачем, порівняльна вартість цього майна з майновим станом особи, спрямованість волевиявлення учасників правовідносин; їхні фактичні наміри щодо цього майна тощо.

Суд дійшов висновку, що добросовісний набувач не може нести відповідальність через порушення третіх осіб, які були вчинені в межах процедур, призначених для запобігання шахрайству при вчиненні правочинів з нерухомим майном.

Втрата добросовісним набувачем свого статусу суперечить ст. 388 ЦК України та призводить до позбавлення його майна, що змушує добросовісного набувача самостійно шукати способи відшкодування своїх втрат. Це, на погляд Суду, є неприпустимим, оскільки покладає на добросовісного набувача індивідуальний та надмірний тягар, про що йдеться, зокрема, в п. 6.53 постанови ВП ВС від 02.11.2021 у справі № 925/1351/19.

Віндикаційний позов - позов невододіючого майном власника до його фактичного набувача про витребування індивідуально-визначеного майна з чужого незаконного володіння (ст.387 ЦК України).

Позивачем у віндикаційному позові може бути власник майна, який на момент подання позову не володіє цим майном. Крім власника, може бути особа, яка хоч і не є власником майна, але володіє майном на підставі договору (наприклад, оренди, схову, комісії) або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором.

Відповідачем за віндикаційним позовом є особа, яка незаконно володіє майном.

Предмет віндикаційного позову - є вимога про повернення майна з чужого незаконного володіння. Тобто, умовою віндикації є відсутність договірних відносин між сторонами спору (першим власником та останнім).

Для задоволення віндикаційного позову істотне значення має добросовісність (недобросовісність) незаконного володільця.

Від недобросовісного набувача, майно може бути витребуване власником в усіх випадках.

Витребування майна від добросовісного набувача залежить від обставин визначених ст. 388 ЦК України.

Власник може витребувати майно від добросовісного набувача лише у випадку, коли воно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, поза їх волею, та коли такий набувач набув майно за відплатним договором. Якщо майно було загублено власником, викрадено в нього чи вибуло іншим шляхом поза його волею, то воно підлягає поверненню власнику, хоча б добросовісний набувач і придбав річ оплатно.

Відповідно до висновків викладених у постанові ВС від 27.09.2023 у справі № 201/1051/22 визначено, що суди повинні розмежовувати, коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі статті 388 ЦК України звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів.

Відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК України.

Факт незаконного відчуження та допущення продажу майна не може породжувати правових наслідків для добросовісного набувача.

Згідно ч. ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04 від 10.02.2010; п. 58) ЄСПЛ зазначив, що національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма забезпечує вичерпне коло підстави, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, яку він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.

Враховуючи зазначене, суд вважає що спірний об`єкт нерухомості вибув від ОСОБА_6 до ОСОБА_5 проти волі позивача і в подальшому було відчужено ОСОБА_3 особою, яка не мала права на його відчуження, ОСОБА_5 , тому спосіб захисту позивачем обрано вірно.

Разом з тим, відповідно до висновків вкладених у постанові ВПВС від 26.11.2019 у справі №914/3224/16, постанові ВС від 31.01.2024 у справі № 570/1706/21, саме власник має право витребувати майно із чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України).

Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння.

Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа довідалася або повинна була довідатись про це порушення) чинники. Аналіз стану поінформованості особи, вираженого дієсловами «довідалася» та «могла довідатися» у ст. 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з в к про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три (статті 257 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Закон не пов`язує перебіг позовної давності за віндикаційним позовом ані з укладенням певних правочинів щодо майна позивача, ані з фактичним переданням майна порушником, який незаконно заволодів майном позивача, у володіння інших осіб.

Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як зазначено первинна реєстрації об`єкта нерухомості відбулась у 2015 році, а друга у 2016, проте позивач звернувся до суду лише у 2021 році, тобто поза межами трирічного строку позовної давності визначеного ст. 257 ЦК України.

При цьому, правовим висновком ВС/КЦС у справі №186/599/17 від 27.01.2021 встановлено, що відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а не від дня, коли власник майна, яке перебуває у володінні іншої особи, дізнався чи міг дізнатися про кожного нового набувача цього майна.

Виходячи зі змісту статей 256, 261 ЦК України позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 21.08.2019 у справі №911/3681/17 аналіз стану поінформованості особи, вираженого дієсловами "довідалася" та "могла довідатися" у статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 74 ГПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та і заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17.10.2018 у справі №362/44/17 (провадження №14-183цс18) дійшла висновку, що на віндикаційні позови держави та територіальних громад (в особі органів державної влади та місцевого самоврядування відповідно) поширюється загальна позовна давність. Для уникнення дискримінаційної переваги цих суб`єктів порівняно з іншими суб`єктами права вищезазначені особи мають нести ризик застосування наслідків спливу позовної давності для оскарження виданих ними правових актів. Статті 387 і 388 ЦК України не вказують на те, що приписи про позовну давність не застосовуються до правовідносин, врегульованих приписами вказаних статей, а ст. 268 цього Кодексу не передбачає, що вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння належить до вимог, на які позовна давність не поширюється. Крім того, сутність вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння не виключає застосування до неї позовної давності. Тому на віндикаційні позови держави та територіальних громад (в особі органів державної влади та місцевого самоврядування відповідно) поширюється загальна позовна давність (ст. 257 ЦК України). Зміна правовідносин, які стали остаточними внаслідок спливу позовної давності або мали би стати остаточними, якби позовна давність була застосована без дискримінації на користь держави, є несумісною з принципом правової визначеності.

Крім того, відповідно до правової позиції висловленої у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.11.2019 у справі № 914/3224/16 (провадження № 12-128гс 19) зазначено, що з огляду на принцип непорушності права володіння майном початок перебігу позовної давності обчислюється з моменту, коли майно вибуло з власності власника. При цьому Суд зауважив, що строк позовної давності не підлягає поновленню у разі укладання надалі договору купівлі-продажу відповідного майна.

Таким чином, розглядаючи віндикаційні позови, суд має враховувати, що з огляду на принцип непорушності права володіння майном початок перебігу позовної давності обчислюється саме з моменту, коли майно вибуло з власності власника, та не пов`язано з ухваленням будь-яких судових рішень про порушення права такої особи.

Як вбачається з матеріалів судової справи, представник позивача звернувся до суду з позовною заявою 14.09.2021, тоді як з доданих до матеріалів справи документів вбачається, що ОСОБА_6 дізналася про відчуження належної їй земельної ділянки у червні 2015 року, а саме -23.06.2015 року. Тобто, позивач звернулась до суду з віндикаційною вимогою через шість років, два місяці та 23 дні з дня, коли вона дізналася про відчуження належної їй земельної ділянки. При цьому, позивач не зверталась до суду із заявою про поновлення строку позовної давності.

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Представник відповідача, окрім основних доводів по суті спору, просила суд застосувати наслідки спливу строку позовної давності до даних правовідносин. Разом з тим, представник позивача жодних заперечень на заяву представника відповідача про застосування строку позовної давності до суду не подав та не заявляв.

Суд вважає, що доводи представника позивача, повністю знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, проте оскільки позивач несе обов`язок необхідності бути обізнаним про стан своїх майнових прав, який не виконав належним чином, тобто не здійснював контроль за своїм майном у задоволені позовних вимог слід відмовити, саме з підстав пропущення строку позовної давності, враховуючи вимоги процесуального законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

На підставі викладеного та керуючись 1-13, 17, 18, 76-82, 89, 133, 137, 141, 242, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 354 ЦПК України, ст.ст. 267, 321, 388 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_6 до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_5 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Нікітенко Юлія Миколаївна, про витребування майна з чужого незаконного володіння- відмовити.

Скасувати накладені ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 20.09.2021 заходи забезпечення позову, а саме: арешт на земельну ділянку, площею 0,0641 га, кадастровий номер :90:856:0030, розташовану за адресою АДРЕСА_6 , та заборону ОСОБА_3 , органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, державним реєстраторам органів місцевого самоврядування, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії відносно земельної ділянки площею 0,0641 га, кадастровий номер :90:856:0030, розташованої за адресою АДРЕСА_6 .

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Повний текст рішення виготовлено 25.11.2024.

Суддя В.Л. Котвицький