РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.10.2024 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого - судді Кузнєцова Д.В.

за участю секретаря судового засідання Карпішиної С.С.,

представників позивача адвокатів Галагуза В.В., Галагуз Д.М.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача адвоката Поліщук Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду із указаним позовом про стягнення аліментів з відповідача на її користь на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 7 000,00 грн. щомісячно до досягнення нею повноліття. В обґрунтування своїх вимог вказує, що 02.02.2008 року зареєструвала шлюб з відповідачем, від якого мають спільну доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 22.07.2021 року шлюб розірвано. Зазначає, що відповідач в добровільному порядку на належному рівні не допомагає забезпечувати та виховувати дитину, хоча працездатний, офіційно працевлаштований за кордоном, інших утриманців не має та є власником нерухомості.

З огляду на викладене, позивач просить встановити між сторонами розмір аліментів, які будуть сплачуватися відповідачем на утримання дитини.

Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Кузнєцова Д.В. від 03.09.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позові, просив їх задовольнити. Зазначив, що позивач нарахувала всі витрати на дитину, які вона несе, і вийшла така сума. Ким працює позивач і розмір її доходу йому невідомо.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, а саме в розмірі 1 500 грн. Суду пояснив, що позивач надала документи з біржі праці, котрі не підтверджують його роботу за кордоном. Разом з тим, відповідач визнав, що із серпня до 24 листопада перебував в Австрії неофіційно, підробляв садівником не кожен день, а приблизно раз в тиждень. У той час проживав у друзів. До цього був в Німеччині близько 1,5 місяця із середини квітня до кінця травня, теж підробляв садівником. Між травнем і серпнем був вдома, ніде не працював, в центрі зайнятості на обліку не перебуває. Інвалідом не являється, в шлюбі не перебуває, інших дітей немає, доглядає за мамою пенсіонеркою, яка нещодавно перехворіла на ковід. Крім цього, ОСОБА_1 визнав, що є одноособовим власником квартири по АДРЕСА_1 , де і прописаний, а також підтвердив, що працював у фермерському господарстві, яке фігурувало наданих позивачем документах, але неофіційно. Додав, що будуть зайві кошти, то окремо буде допомагати доньці.

Представник відповідача адвокат Поліщук Т.О. зазначила, що відповідач визнає позовні вимоги в частково в розмірі 1/4 від доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, або 1 500 грн. в твердій сумі. ОСОБА_1 працює неофіційно в Україні та не мав офіційного дозволу на працевлаштування за кордоном. Зі слів клієнта, він їздив в Німеччину до друзів. Відповідач заперечує лише трудову угоду із іноземним роботодавцем, інші обставини не заперечує.

В судове засідання 30.10.2024 року позивач не з`явилася, від її представника адвоката Галагуз Д.М. надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити.

Представник відповідача адвокат Поліщук Т.О. в судове засідання 30.10.2024 року не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає частково.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, вивчивши й дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що даний позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася ОСОБА_3 , батьками якої є сторони по справі (а.с. 5).

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 22.07.2021 року шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції 02 лютого 2008 року, актовий запис №96, укладений між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , розірвано (а.с. 7).

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з положенням ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

У відповідності до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

За змістом частин першої, третьої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Частиною 1 статті 184 згаданого закону встановлено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Аналіз зазначених норм права вказує на те, що будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду.

Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини. Зокрема, висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18 та від 16 червня 2021 року у справі № 643/11949/19 зводяться до того, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як свідчать матеріали справи, відповідач по справі ОСОБА_1 був працевлаштований у 2020 та 2021 роках за кордоном згідно документів: 03.02.2020 29.06.2020, 18.09.2020 05.12.2020, 13.04.2021 28.05.2021, 01.08.2021 30.12.2021, що підтверджується відповіддю Служби зайнятості Шердінг (Австрійська Республіка) на виконання судового доручення (а.с. 174, 186).

З відповіді Адміністрації Державної прикордонної служби України від 07.08.2024 вбачається, що громадянин України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перетинав державний кордон України у період, зокрема, із 11.04.2021 по 30.05.2021, з 04.08.2021 по 24.11.2021, що співпадає із періодами, на який видавались відповідачу дозволи на працевлаштування за кордоном (а.с. 177).

З цієї ж самої відповіді Адміністрації Державної прикордонної служби України слідує, що ОСОБА_1 із 27.06.2021 по 10.07.2021, із 04.12.2021 по 12.12.2021 перетинав державний кордон України через пункт пропуску аеропорт Бориспіль в напрямку Анталії та Шарм Ель Шейх, що є відомими туристичними регіонами.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_2 (а.с. 9).

Крім цього, відповідач перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Житомирській області та отримує пенсію по 3 групі інвалідності (загальне захворювання). Інвалідність встановлена на період з 03.10.2022 по 31.10.2025, підтвердженням чого є лист ГУ ПФУ в Житомирській області від 09.11.2022 (а.с. 166).

Аналізуючи наведене суд вважає, що надані ОСОБА_2 докази не підтверджують зазначені у позові обставини, які вказують на можливість відповідача сплачувати аліменти на утримання спільної дитини сторін саме у тому розмірі, в якому їх просить присудити позивач.

У той же час, матеріали справи не містять належних доказів матеріального становища відповідача, які б свідчили про те, що останній не має можливості сплачувати аліменти у розмірі більшому, ніж ОСОБА_1 визнав в судовому засіданні.

Так, в судовому засіданні встановлено, що відповідач є особою працездатного віку, має у власності нерухоме майно, інших неповнолітніх дітей чи непрацездатних членів сім`ї не має, перебував за кордоном у період дії дозволів на працевлаштування та відвідував курортні регіони. Доказів перебування на утриманні непрацездатної матері відповідачем суду не надано.

З огляду на часткове визнання позову відповідачем, із урахуванням наведених у статті 182 СК України обставин та враховуючи, що основна відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для гармонійного розвитку дитини, покладається на батьків, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та стягнення на її користь аліментів на утримання дитини в розмірі 4 000 грн. щомісячно до повноліття дитини.

Відповідно до положень статті 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 518,86 грн. за подання позову про стягнення аліментів, від сплати якого відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена при зверненні до суду, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 7, 180-182, 184, 191 СК України, ст.ст. 2-5, 10-13, 76-82, 89, 141, 263-265, 352, 354 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 4 000 грн. щомісячно, починаючи з 25.08.2021 року і до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 .

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в сумі 518,86 грн.

Рішення суду в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя Д.В. Кузнєцов