Справа № 461/4062/24 Головуючий у 1 інстанції: Волоско І.Р.
Провадження № 22-ц/811/2236/24 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2024 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - судді Ніткевича А.В.

суддів - Бойко С.М ., Копняк С.М.

розглянувши в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, в приміщенні Львівського апеляційного суду у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Галицького районного суду м. Львова від 18 червня 2024 року у складі судді Волоско І.Р. у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, -

встановив:

У травні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.

Вимоги обгрунтовано тим, що він є пенсіонером МО України, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області та має статус інваліда війни 3 групи. У зв`язку із зазначеним отримує пенсію по вислузі років, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2023 року в справі №380/12552/23 його позов до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, задоволено повністю: визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо нарахування і виплати ОСОБА_1 з 01.03.2023 суми збільшення основного розміру пенсії відповідно до пункту 1 Постанови № 1381, без урахування при обрахунку індексації, визначеної постановою Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 № 118 «Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році» та постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2023 № 168 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році».

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити з 01.03.2023 перерахунок та виплату ОСОБА_1 суми збільшення основного розміру пенсії відповідно до пункту 1 Постанови № 1381, з урахуванням під час обрахунку індексації, визначеної постановою Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 № 118 «Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році» та постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2023 № 168 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році» без обмеження пенсії максимальним розміром.

Вказане рішення суду набрало законної сили 04.01.2024 року.

На виконання рішення суду відповідачем нарахована заборгованість з пенсійних виплат у розмірі 16052,08 грн, яка до теперішнього часу залишається невиплаченою, про що повідомив відповідач на запит позивача у листі від 12.03.2024 №7092-7156/Т-55/8-1300/24.

Позивач зазначає, що внаслідок протиправних дій відповідача, завданих нездійсненням своєчасного перерахунку і невиплати в перерахованому (збільшеному) вигляді пенсії та тривалим зволіканням у виконанні свого обов`язку своєчасно виплачувати пенсію у належному рівні, що вже підтверджено вказаним вище рішенням суду, яке набрало законної сили і яке залишається до теперішнього часу невиконаним в частині виплати заборгованості з пенсійних виплат, йому завдано моральної шкоди, яка виразилася у душевних стражданнях, порушенні життєвих планів, оскільки через інвалідність отриману в наслідок війни, він відноситься до осіб з найбільш соціально вразливими потребами, тому позивачу необхідно докладати додаткових зусиль для організації свого життя через погіршення стану здоров`я, нервових розладах та перевтомленні, а відтак він потребує додаткового лікування та для підтримання здоров`я на належному рівні йому потрібно докладати додаткових коштів, а тому він має право на відшкодування моральної шкоди, яку оцінює у розмірі 20 000 гривень. Просив позов задовольнити.

Оскаржуваним рішенням Галицького районного суду м. Львова від 18 червня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 1000 (одна тисяча) грн. 00 коп.

Судовий збір компенсовано за рахунок держави.

Рішення оскаржив відповідач Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, вважає таке незаконим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга обгрунтована тим, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонлу України у Львівській області та отримує пенсію відповідно до Закону України від 09 квітня 1992 року №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04.12.2023, яке набрало законної сили 04.01.2024 Головним управлінням виконане. Розахунок на доплату пенсії за період з березня 2023 року по січень 2024 року становить 16052 грн.08 коп. Щомісячну пенсійну виплату в розмірі 40 953 грн 54 коп., обраховану на виконання зазначеного рішення, позивач отримує щомісячно, а виплата доплати, за вказаний у судовому рішенні період, буде здійснена після виділення відповідних коштів з Державного бюджету України.

Зазначає, що Постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2023 року № 631 затверджено бюджет Пенсійного фонду України на 2023 рік. У бюджеті Пенсійного фонду України на 2023 рік на видатки за рахунок коштів Державного бюджету України на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду виділено 360 млн. грн. Планом доходів і видатків Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на 2023 рік на погашення заборгованості з пенсійних виплат (щомісячного довічного грошового утримання) за рішенням суду затверджено кошти в сумі 18,3 млн. грн. Станом на сьогодні в Головному управлінні проведена робота в межах бюджетних призначень щодо виплати заборгованості, яка виникла внаслідок виконання судових рішень, які набрали законної сили по 20.09.2020 року.

Таким чином, виплата сум, донарахованих на виконання судових рішень, буде здійснена за наявності відповідного цільового фінансування з Державного бюджету України відповідно до черговості виплат на виконання судових рішень.

Вказує на те, що бюджет Пенсійного фонду на 2024 рік не затверджено.

Оскільки виплата пенсій за Законом 2262 здійснюється виключно за рахунок коштів Державного бюджету, порядок виплати пенсії за рішенням суду за цим Законом встановлено відповідно до п.7 розділу ІІ Порядку розроблення, затвердження та виконання бюджету Пенсійного фонлу України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 31.08.2009 №21-2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.09.2009 за №897/16913 (у редакції постанови правління ПФУ від 09.12.2021 №35-1), видатки на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду, виданими або ухваленими після набрання чинності Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», плануються в межах коштів Державного бюджету України, передбачених у Державному бюджеті України на фінансування пенсійних програм. Черговість виплат на виконання рішень суду визначається датою набрання ними законної сили.

Звертає увагу суду на правову позицію Верховного Суду, яка викладена у постановах від 20.05.2021 №420/5465/18, від 13.06.2018 №757/29541/14-а, де підтверджено правомірність органів Пенсійного фонду України в частині невиплати коштів, а саме що невиконання судового рішення через відсутність віповідного бюджетного забезпечення не може вважатись невиконанням судового рішення без поважних причин.

Зауважує, що відповідно до вимог ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовуються особою, яка їх завдала, за наявності її вини.

Разом з тим, позивачем не долучено до матеріалів справи жодного доказу про наявність факту спричинення йому моральної шкоди, не наведено жодного факту заподіяння моральних страждань, не доведено причинного зв`язкуміж діями відповідача Головного управління пенсійного фонду України у Львівській області та спричиненням фізичних та моральних страждань, також не наведено жодних доказів у чому поялгає спричинена, на думку позивача, шкода. Саме по собі часткове невиконання судового рішення не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену Законом. Це забезпечується, в першу чергу, через примусове виконання судових рішень відповідно до Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VІІІ «Про виконавче провадження».

Водночас, не існує жодного рішення суду, яким би визнавались протиправними, неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, пов`язані з невиконанням рішення Львівського окружного адімністративного суду у справі №380/12552/23 від 04.12.2023. Більше того, в позовній заяві ОСОБА_1 не ставив вимоги визнати такі дії чи бездіяльність протиправними.

Виходячи з наведеного, просить скасувати рішення Галицького районного суду м. Львова від 18 червня 2024 року в частині задоволених позовних вимог. В скасованій частині постановити нову постанову, якою у заоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно із ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою апеляційне провадження.

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК України).

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду першої інстанції з вимогами щодо відшкодування шкоди, сумарний розмір якої не перевищує тридцяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Враховуючи наведене, справа призначена для розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

При цьому, згідно із ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, відтак колегія суддів інформувала учасників справи про час і день розгляду справи, шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги, виходячи з такого.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що невиконання управлінням Пенсійного фонду судового рішення впродовж тривалого часу свідчить про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, оскільки незаконність таких дій відповідача вже доведена, а вина в даному випадку презюмується і тому позивач має право на відшкодування моральної шкоди, тим більше, що невиплата пенсії позивачу є достатньою та самостійною підставою для висновку про те, що йому завдано втрат немайнового характеру.

Визначаючи розмір морального відшкодування, місцевий суд врахував ступінь порушення життєвого укладу та моральні страждання, які позивач поніс через неможливість відновлення своїх прав у зв`язку із тривалим невиконанням судового рішення, негативних змін у звичайному ритмі життя, а тому виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, дійшов до переконання, що на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода у розмірі 1000 грн.

Перевіряючи законність оскаржуваного рішення колегія суддів виходить із такого.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України.

Звернувшись з відповідним позовом, позивач в силу ст. 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області та отримує пенсію відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб від 09.04.1992 №2262-ХІІ.

Позивач має статус особи з інвалідністю 3 групи, що підтверджується посвідченням особи з інвалідністю внаслідок війни 3 групи серії НОМЕР_1 , виданому «04» січня 2016р, термін дії безтерміново, копія якого міститься в матеріалах пенсійної справи.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2023 року в справі №380/12552/23 задоволено позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо нарахування і виплати ОСОБА_1 з 01.03.2023 суми збільшення основного розміру пенсії відповідно до пункту 1 Постанови № 1381, без урахування при обрахунку індексації, визначеної постановою Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 № 118 «Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році» та постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2023 № 168 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році».

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити з 01.03.2023 перерахунок та виплату ОСОБА_1 суми збільшення основного розміру пенсії відповідно до пункту 1 Постанови № 1381, з урахуванням під час обрахунку індексації, визначеної постановою Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 № 118 «Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році» та постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2023 № 168 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році» без обмеження пенсії максимальним розміром.

Вказане рішення суду набрало законної сили 04 січня 2024 року.

На виконання вказаного рішення суду відповідачем Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області нарахована заборгованість з пенсійних виплат у розмірі 16052,08 грн, яка до теперішнього часу залишається невиплаченою, про що повідомив відповідач на запит позивача у листі від 12.03.2024 №7092-7156/Т-55/8-1300/24.

Звертаючись до суду з позовом про відшкоудвання моральної шкоди позивач зазначав, що внаслідок протиправних дій відповідача, завданих нездійсненням своєчасного перерахунку і невиплати в перерахованому (збільшеному) вигляді пенсії та тривалим зволіканням у виконанні свого обов`язку своєчасно виплачувати пенсію у належному рівні, що вже підтверджено вказаним вище рішенням суду, яке набрало законної сили і яке залишається до теперішнього часу невиконаним в частині виплати заборгованості з пенсійних виплат, йому завдано моральну шкоду, яка виразилася у душевних стражданнях, порушенні життєвих планів, оскільки він через інвалідність отриману в наслідок війни, відноситься до осіб з найбільш соціально вразливими потребами, тому позивачу необхідно докладати додаткових зусиль для організації свого життя через погіршення стану здоров`я, нервових розладах та перевтомленні, а відтак він потребує додаткового лікування та для підтримання здоров`я на належному рівні йому потрібно докладати додаткових коштів, а тому він має право на відшкодування моральної шкоди, яку оцінює у розмірі 20 000 гривень.

Згідно частини першої статті 15 та частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав є відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданням, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості (стаття 23 ЦК України).

Згідно із роз`ясненнями, викладеними у п. 3 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 постанови Пленуму ВСУ).

При розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 56 Конституції України судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування (п. 10-1 постанови Пленуму ВСУ).

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст. 1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади АРК або органу місцевого самоврядування та їх посадовими особами визначені ст. 1173, 1174 ЦК України.

Згідно із приписами ч. 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади АРК або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, АРК або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Тобто, відповідно до положень статей 1173, 1174 ЦК України зобов`язання з відшкодування моральної шкоди, завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою. Лише за сукупності усіх складових цивільного правопорушення настає відповідальність держави незалежно від вини цих органів/посадових або службових осіб.

Статтями 13, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права та змінюють практику застосування національного закону відповідно до рішення цього Суду.

Відповідно до чіткої й усталеної практики ЄСПЛ право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін (рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції», пункт 40). Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок (рішення від 28 липня 1999 року у справі «Імобільяре Саффі» проти Італії», заява № 22774/93, пункт 66).

Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою (рішення у справі «Шмалько проти України», заява № 60750/00, пункт 44, від 20 липня 2004 року). Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному та вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення від 26 квітня 2005 року у справі «Сокур проти України», заява № 29439/02, та від 19 лютого 2009 року у справі «Крищук проти України», заява № 1811/06).

ЄСПЛ також зазначив, що у випадках, коли йдеться про відшкодування матеріальної шкоди, національні суди мають явно кращі можливості визначати наявність такої шкоди та її розмір. Але інша ситуація коли йдеться про моральну шкоду. Існує обґрунтована і водночас спростовна презумпція, що надмірно тривале провадження даватиме підстави для відшкодування моральної шкоди (рішення у справі «Скордіно проти Італії», заява № 36813/97, пункти 203 - 204, та рішення у справі «Вассерман проти Росії», заява № 21071/05, пункт 50). Суд вважає таку презумпцію особливо незаперечною у випадку надмірної затримки у виконанні державою винесеного проти неї судового рішення, враховуючи те, що недотримання державою свого зобов`язання з повернення боргу після того, як заявник, пройшовши через судовий процес, домігся успіху, неминуче викликатиме у нього почуття розпачу (рішення від 7 травня 2002 року в справі «Бурдов проти Росії», пункт 100).

Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ право заявника на відшкодування моральної шкоди у випадку надмірно тривалого невиконання остаточного рішення, за що держава несе відповідальність, презюмується.

Виконання судового рішення - сфера регулювання ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду (рішення Європейського суду з прав людини від 29 червня 2004 р. у справі «Войтенко проти України», в якому ЄСПЛ зазначив, що неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні п. 1 ст. 1 Протоколу №1).

У справах про відшкодування моральної шкоди у разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (постанова Верховного Суду від 25.05.2022 року у справі № 487/6970/20, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду 05.12.2022 року у справі № 214/7462/20).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України).

Враховуючи наявність судового рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2023 року у справі №380/12552/2, яке набрало законної сили, та яким визнано протиправність дій відповідача Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в частині не нарахування та невиплати позивачеві належних сум пенсії, а також невиконання ним судового рішення впродовж тривалого часу, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, оскільки незаконність таких дій відповідача доведена, отже позивач має право на відшкодування моральної шкоди.

Саме через протиправність дій Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо неправильного обчислення розміру пенсії та виплати її у заниженому розмірі позивач був змушений відстоювати свої права та інтереси в судовому порядку, що призвело до порушення звичного способу його життя, руйнування життєвих планів та соціальних зв`язків, необхідності докладати додаткові зусилля для організації свого життя. Порушення відповідачем пенсійного законодавства стало наслідком необхідності звернення до суду за захистом свого права. Указані обставини є доводами позову про відшкодування моральної шкоди, завданої протиправними діями органу державної влади.

Саме по собі відновлення становища позивача, яке існувало до порушень прав позивача, шляхом ухвалення судами рішень на користь позивача, не може компенсувати ОСОБА_1 його немайнових втрат, оскільки позивач був змушений неодноразово звертатися до суду та очікувати позитивних рішень, а це безумовно свідчить про витрату свої зусилля для захисту своїх прав.

Верховний Суд у своїх постановах від 10 квітня 2019 року у справі № 464/3789/17 та від 27 листопада 2019 року у справі № 750/6330/17 зазначив, що моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

З врахуванням викладеного, на переконання колегії суддів, доводи ОСОБА_1 про завдання йому моральної шкоди протиправними діями Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, що встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили, знайшли своє підтвердження у ході розгляду справи, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач має право на відшкодування завданої йому моральної шкоди за рахунок держави.

Необґрунтованими є доводи відповідача про те, що невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин, оскільки завдання моральної шкоди позивач обґрунтовував не лише тим, що судове рішення не виконується, а й тим, що з вини відповідача йому неправильно обчислювався розмір пенсії і вона виплачувалась в заниженому розмірі, що підтверджено судовим рішенням.

Часткове виконання судового рішення від 04.12.2023 у справі №380/12552/23, ухваленого за позовом ОСОБА_1 щодо протиправних дій та бездіяльності Головного управління ПФУ у Львівській області не спростовує факту спричинення позивачу моральної шкоди. Позивач звертався до суду за захистом свого порушеного права.

Обґрунтовуючи розмір моральної шкоди у сумі 1 000 грн, яку належить стягнути на користь позивача, суд першої інстанції виходив із засад розумності та справедливості, а також врахував характер страждань, які зазнав позивач, їх тривалість, вимушені зміни в життєвих стосунках.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Прецедентною практикою Європейського суду з прав людини і на законодавчому рівні в України, у тому числі частиною другою статті 1166 ЦК України, згідно з якою особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини, закріплено дію презумпції моральної шкоди.

Тобто, моральна шкода вважається завданою позивачу, якщо відповідачем не доведено належними доказами відсутність його вини у завданні такої шкоди.

Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області не надано доказів, які підтверджують відсутність його вини у завданні такої шкоди, а тому шкода, завдана таким органом внаслідок його неправомірних дій повинна бути відшкодована за рахунок Державного бюджету України. Вказане відповідає дії презумпції заподіяння позивачу моральної шкоди через порушення принципу належного врядування.

Такий висновок узгоджується з правовим висновком, який Верховний Суд виклав у постанові від 10 лютого 2021 року у справі №761/24143/19 та від 8 грудня 2022 року у справі №370/2383/20.

При цьому, правильним також є висновок суду про те, що шкода, завдана органами Пенсійного фонду України, компенсується за рахунок державного бюджету, а рішення суду виконується органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 76-78, 81, 89, 367, 368 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, а зводяться лише до переоцінки доказів.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 18 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повне текст постанови складений 22 жовтня 2024 року.

Головуючий А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк